Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Пришедько А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Національний банк України, Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики, про захист прав споживачів та встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Національний банк України, Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики, про захист прав споживачів та встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 24 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») (надалі -Відповідач) та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № МL-302/359/2007 (далі -Договір), за умовами якого відповідач зобов'язався надати йому кредит у сумі 53 800 (п'ятдесят три тисячі вісімсот) Євро 00 євроцентів, що за курсом НБУ складало 387 268 (триста вісімдесят сім тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 54 коп., із остаточною датою повернення такого кредиту 24 жовтня 2022 року. Позивач вважає, що відповідач порушив умови укладання кредитного договору через не відображення в ньому істотних умов, зокрема відсутності процедури обчислення ставки FIDR, попередження про валютні ризики, відповідальності банку тощо.

У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд у остаточній редакції уточненої позовної заяви встановити факт невідповідності вимогам постанови НБУ №168 прописаної в Кредитному договорі № МL-302/359/2007 від 24.10.2007 року процедури розрахунку сукупної вартості кредиту; встановити факт того, що правила зміни відсоткової ставки прописаної в п.3 кредитного договору, є дискримінаційними по відношенню до споживача; встановити факт відсутності у кредитодавця письмового підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією згідно вимог п. 2.1 Постанови НБУ № 168 - умовами кредитування та сукупну вартість кредиту за Кредитним договором № МL-302/359/2007 від 24.10.2007 року; встановити факт того, що для розрахунку процентної ставки за Кредитним договором № МL-302/359/2007 від 24.10.2007 року були застосовані різні бази розрахунку, а саме 360 і 366 днів; встановити факт невідповідності даних сукупної вартості кредиту у вигляді реальної процентної ставки і абсолютного подорожчання кредиту зазначеному в Кредитному договорі № МL-302/359/2007 від 24.10.2007 року, даним отриманим в результаті проведення судово-економічної експертизи; встановити факт відсутності в тексті Кредитного договору та додатках до нього детального опису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки до нього, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань позичальника; встановити факт відсутності прописаної в кредитному договорі та додатках до нього - істотної умови договору - попередження споживача про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язання за кредитним договором несе споживач; встановити факт відсутності прописаної в кредитному договорі та додатках до нього - істотної умови договору - інформації щодо методики, яка використовується банком для розрахунку валютного курсу, строків, комісією пов'язаної з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення кредиту і відсотків по ньому; встановити факт відсутності прописаної в кредитному договорі та додатках до нього - істотної умови договору - відповідальності кредитодавця за кредитним договором; встановити факт відсутності доказів з боку банку про надання споживачеві до підписання кредитного договору - істотної умови - інформації про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1, підтримав уточнений позов в повному обсязі та просив його задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені в позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Пришедько А.Л. позов не визнав та просив відмовити у його задоволені з огляду на його безпідставність та недоведеність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмових заяв, пояснень чи заперечень суду не надав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Національного банку України у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, надали письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмових заяв, пояснень чи заперечень суду не надав.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що в позові необхідно відмовити по наступних підставах.

Так, судом встановлені факти та визначені виниклі відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви на кредит під комерційну іпотеку від 19 березня 2007 року, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та позивачем ОСОБА_3 24 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір № МL-302/359/2007 від 24.10.2007 року (далі - кредитний договір), за яким Банк зобов'язався надати означеному позивачеві кредит у сумі 53 800 (п'ятдесят три тисячі вісімсот) Євро 00 євроцентів для споживчих цілей (а.с.3-7).

У відповідності до п. 3.1. частини 1 вказаного кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка, яка складається із фіксованого відсотку + FIDR, де фіксований відсоток - 6,99% річних, FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором (а.с.3).

Відповідно до застереження, зазначеного в п.п.1.4.1.4. частини 2 кредитного договору, підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п. 1.4. (з підпунктами) цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку (а.с.4 зворотній бік).

Згідно із п.п. 1.4.1.2. - 1.4.1.3.2. кредитного договору, у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток-1 чи фіксований відсоток-2 з розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення цього договору). Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору, розраховується як FIDR + фіксований відсоток-1 та підлягає корегуванню після перебігу 11 (одинадцятого), але не пізніше 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток-2 з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з наступного.

У відповідності до норм ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, а сторонами визнано, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позивачеві кредит в розмірі та на умовах, визначених вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

На думку суду в даному випадку, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді встановлення у судовому порядку вказаних фактів, що мають юридичне значення, не можуть призводити до поновлення порушених прав позивача, оскільки відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, способи захисту прав по своїй суті уявляють собою правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушення суб'єктивного права особи.

В даному випадку заявлені позовні вимоги про встановлення фактів відсутності у договорі про споживчий кредит № МL-302/359/2007 від 24.10.2007 року, підписаному між позивачем та відповідачем істотних умов, не є способом захисту порушеного права позивача в розумінні вказаних вимог чинного законодавства, з огляду на нижченаведене. Заявлені позовні вимоги у даній справі, спрямовані виключно на встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть встановлюватись у судовому порядку лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право. Чинне законодавство не передбачає визнання зазначених фактів за рішенням суду, на підставі окремого судового рішення, на відміну від чітко визначеного способу захисту порушеного права - визнання недійсності договору чи окремих його положень. Адже процес оспорення в судовому порядку стороною дійсності певного договору передбачає встановлення судом зазначених фактів, саме як підстав недійсності правочину, саме під час вирішення спору за вимогами про недійсність договору.

З наведеного вбачається, що окремим предметом цивільного позову не може бути лише вимога про встановлення фактів та обставин, які за своєю правовою природою є виключно елементом доказування. Такі обставини, у випадку їх встановлення, лише можуть підтверджувати наявність або відсутність юридичних фактів, які повинні входити до підстав позову з приводу спору про право щодо дійсності відповідного правочину. Однак в даній цивільній справі позивач позовних вимог про недійсність кредитного договору або окремих його положень не заявляв, а тому суд доходить висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого цивільного права.

За вказаних обставин та вимог матеріального закону, суд не може врахувати посилання представника позивача на висновок судової експертизи від 31.07.2014 року стосовно того, що експерт не може перевірити розрахунок застосованої відсоткової ставки FIDR через не визначення порядку її розрахунку у договорі, та встановлення експертом розбіжностей абсолютного значення подорожчання кредиту згідно Графіку платежів (додаток до кредитного договору) та даних експертного дослідження в розмірі 4 (чотири) євро 76 євроцентів в бік збільшення і даних реальної процентної ставки в бік збільшення на 0,022%. Означені обставини можуть лише виступати елементом доказування та відповідною підставою вимог щодо визнання правочину недійсним, а не самостійним предметом спору.

Судом було роз'яснено позивачу його процесуально право на зміну підстави або предмету позову (про що міститься відповідний запис у журналі судового засідання), позивач вказаним правом скористався на власний розсуд, декілька разів уточнюючи позовну заяву, однак вимог, які б стосувались спору про право не заявляв в межах розгляду даної цивільної справи.

Окремо суд зауважує, що певні доводи представника позивача з приводу відсутності досягнення домовленості між сторонами кредитного договору з приводу істотних умов такого договору, і безпосередньо відсутності закріпленості таких істотних умов у тексті кредитного договору, за своїм предметом фактично є вимогою про визнання договору неукладеним, оскільки в силу норм ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З цього приводу, пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року було роз'яснено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

Стосовно доводів позивача та його представника з приводу порушення укладання вказаним договором прав споживача, то суд вважає їх безпідставними та відхиляє з огляду на нижченаведене.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладання спірного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Суд вважає, що стороною позивача не доведено суду порушення його прав, як споживача банківських послуг в розрізі Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що підписанням вказаного кредитного договору позивач підтвердив свою згоду з умовами такого договору, свої права та обов'язки за договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови договору. Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір добровільно, на власний розсуд, що не суперечить вимогам статей 6,627 ЦК України. Уклавши такий договір у 2007 році, позивач прийняв та виконував умови такого договору, зокрема сплачував кошти на погашення заборгованості за кредитним договором згідно із графіком повернення кредиту - додатком №1 до вказаного кредитного договору, який підписаний сторонами, а в момент укладання такого кредитного договору позивач не вважав його умови такими, що порушують його права, чи є невигідними для нього, навпаки волевиявлення позивача було спрямовано на отримання грошей, для чого він й укладав кредитний договір на найбільш вигідніших для себе на момент укладення умовах.

За вказаних обставин та вимог чинного законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального закону, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір необхідно віднести за рахунок держави. Судові витрати у вигляді оплати послуг судового експерта в розмірі 6609 грн. (шість тисяч шістсот дев'ять) грн. 60 коп. відповідно до норм ст. 88 ЦПК України слід віднести на рахунок позивача у зв'язку із відмовою в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 15, 16, 627, 638, 1046, 1054, ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.10,11,60,212,213,215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Національний банк України, Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики, про захист прав споживачів та встановлення фактів, що мають юридичне значення - відмовити.

2. Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

3. Судові витрати, що пов'язані із проведення судової експертизи в розмірі 6609 грн. (шість тисяч шістсот дев'ять) 60 коп. віднести на рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду складено в повному обсязі в нарадчій кімнаті 30 січня 2015 року.

Суддя: Мовчан Д.В.