Єдиний унікальний номер 725/5060/14-ц
Номер провадження 2/725/1148/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Ще за життя померлий ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті належні йому на праві власності 3/9 частки квартири АДРЕСА_1 заповів їй.

З метою прийняття спадщини, 26 лютого 2014 року, шляхом направлення телеграми, вона звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини, проте 27.02.2014 року вказаним нотаріусом на її адресу було направлено повідомлення, в якому зазначалось, що вона пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини й відповідно для прийняття спадщини після смерті діда їй необхідно звернутися до суду із позовом про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Зокрема, вказувала на те, що строк для прийняття спадщини нею було пропущено з наступних причин, оскільки вона являється громадянкою Російської Федерації, де постійно проживає та працює, вона не в повному обсязі обізнана з особливостями спадкування відповідно до законодавства України й відповідно вважала, що наявність заповіту є єдиною підставою для оформлення права на спадщину, крім того її ніхто не повідомив про відкриття спадкової справи після смерті діда та інші спадкоємці не повідомляли нотаріуса про те, що вона також є претендентом на спадкове майно після смерті ОСОБА_6

При цьому, зазначала, що вона написала заяву про прийняття спадщини 07.02.2014 року та передала її своєму представнику для звернення в органи нотаріату, проте представник лише 21.02.2014 року звернулась до нотаріуса, який вказану заяву не прийняв посилаючись на вимоги ст. 1269 ЦК України, відповідно до якої заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. В подальшому, 24 лютого 2014 року, в телефонній розмові їй нотаріус повідомив про можливість прийняття спадщини шляхом направлення на їмя нотаріуса відповідної телеграми. Однак, оскільки у період з 13.02.2014 року по 25.02.2014 року у неї хворіла донька та вона була змушена доглядати за нею, відповідна телеграма нею була направлена на адресу нотаріуса лише 26.02.2014 року, тобто з пропуском дводенного строку.

Посилаючись на вказане, вважає що строк прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин, у зв'язку із чим просила визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просили позов задовольнити.

При цьому, представник позивачки ОСОБА_10, будучи допитана за правилами допиту свідка, суду повідомила, що ОСОБА_1 мала намір у визначений законом шестимісячний строк прийняти спадщину після смерті її діда, однак через необізнаність спадкового законодавства не знала, що заява до нотаріальної контори має бути подана нею особисто. При цьому, з метою прийняття спадщини у січні 2014 року, що до закінчення строку для прийняття спадщини, нею на її імя було видано нотаріально посвідчену довіреність, якою вона її уповноважила на представництво її інтересів та вчинення дій, необхідних для прийняття спадщини. Вона в свою чергу, на підставі виданої позивачкою довіреністю зверталась до нотаріуса з метою написання в інтересах позивачки відповідної заяви про прийняття спадщини, однак їй було роз'яснено, що така заява має бути написано власноручно та особисто спадкоємцем. Повідомивши позивачку про це, остання в подальшому на початку лютого 2014 року передала їй власноручно написану заяву про прийняття спадщини, з якою вона звернулась до нотаріуса, однак у її прийнятті їй було відмовлено та усно роз'яснено, що заява має бути нотаріально посвідчена чи подана особисто спадкоємцем. При цьому, з метою отримання більш детальних роз'яснень з приводу можливості прийняття спадщини, вона зверталась до приватного нотаріуса ОСОБА_7, яка в свою чергу у телефонній розмові повідомила ОСОБА_1 про можливість подання такої заяви шляхом направлення телеграми, що і було зроблено ОСОБА_1 26 лютого 2014 року, однак з пропуском строку на два дні та зумовлено тим, що остання у період з 13 лютого по 25 лютого 2014 року перебувала на лікарняному та здійснювала догляд за хворою дочкою.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених у письмових запереченнях в яких, зокрема, зазначали, що причини на які вказує позивач як на підставу поважності пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини не є поважними та пов'язаними з об'єктивними, істотними та непереборними труднощами для вчинення вказаної дії, оскільки ще 28 січня 2014 року позивач оформила на ім'я ОСОБА_12 довіреність, якою уповноважила останню вчинити дії щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, таким чином ще в січня 2014 року позивачу було відомо про смерть спадкодавця. Крім того, вважають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин на які позивачка посилається в позовній заяві. У зв'язку з наведеним просили в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких вони також вказали на те, що позовні вимоги не визнають та просять відмовити в задоволенні позову, оскільки вважають, що позивач пропустила встановлений законом строк звернення із заявою про прийняття спадщини без наявності поважних причин.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть (а/с 6).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, у тому числі й на належну йому частку квартири АДРЕСА_1.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, 02.10.2009 року померлий ОСОБА_6 за життя склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті належні йому 3/9 частки квартири АДРЕСА_1 заповів позивачці (а/с 4).

При цьому, крім позивача іншими спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 є відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця, що також підтверджується матеріалами копії спадкової справи №29/2014 до (а/с 92, 100, 104, 108).

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачка лише 26 лютого 2014 року, з метою прийняття спадщини, направила телеграмою нотаріусу заяву, відповідно до якої заявила про своє бажання прийняти спадщину після смерті ОСОБА_6, пропустивши визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини на два дні (а/с 7).

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка зокрема вказувала на те, що строк прийняття спадини після смерті діда нею пропущеного лише на два дні, що викликано наявністю поважних причин, які зумовлені перш за все тим, що вона є громадянкою Російської Федерації, у зв'язку із чим не обізнана у повному обсязі нормами спадкового законодавства України, а дізнавшись про те, що для прийняття спадщини їй необхідно особисто звернутися до нотаріуса із відповідною заявою, вона намагалась ще до закінчення визначеного законом строку для прийняття спадщини у січні 2014 року прийняти спадщину, з метою чого нею було видано довіреність на імя ОСОБА_10, якою вона уповноважила останню звернутися від її імені до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також на початку лютого 2014 року нею власноручно було написано відповідну заяву та передано представнику для подання нотаріусу. Крім того, дізнавшись від нотаріуса 24 лютого 2014 року про можливість прийняття спадщини шляхом направлення відповідної телеграми, вона її направила, однак лише 26 лютого 2014 року, пропустивши строк на два дні, що було зумовлено тим, що у період з 13 лютого 2014 року по 25 лютого 2014 року вона перебувала на лікарняному та здійснювала догляд за хворою дочкою. Тому посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Частинами 1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тому, ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод на було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації, то положення ч.3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Зазначену правову позицію викладено у Постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 року справа № 6-85цс12, застосування якої є обов'язковим на підставі ч.1 ст. 360-7 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована і постійно проживає за адресою - АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта позивача, а також дана обставина в судовому засіданні не заперечувалась сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (а/с 10-12).

З метою прийняття спадщини, позивачка у строк, визначений законом, а саме 28 січня 2014 року видала на ім'я ОСОБА_12 довіреність, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 останню уповноважила прийняти спадщину та вести справи по оформленню своїх спадкових справ на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 (а/с 16), таким чином суд приходить до висновку, що позивач у визначений законом строк виявила бажання прийняти спадщину після смерті спадкодавця, для чого вчиняла певні дії, які вважала необхідними для можливості оформлення своїх спадкових прав після смерті діда.

Крім того, як встановлено судом, позивачка на початку лютого 2014 року написала власноручно заяву про прийняття спадщини, яку передала своєму представнику для передання нотаріусу, що підтверджується копією заяви, яка міститься у матеріалах справи, а також поясненнями представника позивачки ОСОБА_12, яка в свою чергу суду пояснила, що вона особисто зверталась із даною заявою до нотаріальної контори, однак у неї цю заяву не прийняли та в усному порядку роз'яснили, що із відповідною заявою про прийняття спадщини має звернутися особисто спадкоємиць.

Також з метою прийняття спадщини, позивачка зверталась 24 лютого 2014 року до нотаріуса ОСОБА_7, яка їй в телефонній розмові повідомила про те, що вона має можливість з метою прийняття спадщини звернутися до нотаріуса із відповідною заявою шляхом надіслання телеграми, що підтверджується письмовими поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_7

Як убачається з матеріалів справи, позивачка направила на імя приватного нотаріуса ОСОБА_7 відповідну телеграму, однак дана телеграма була направлена лише 26 лютого 2014 року, тобто з пропуском визначеного законом строку на два дні.

Разом з тим, як вбачається з копії листа непрацездатності, у період з 13.02.2014 року по 25.02.2014 року позивач перебувала на лікарняному по догляду за ОСОБА_13 у зв'язку із хворобою останньої (а/с 15), таким чином позивач не мала можливості вчасно звернутись в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, оскільки їй перешкоджала хвороба доньки, що в даному випадку, ураховуючи поведінку позивача та вчинення нею дій, спрямованих на прийняття спадщини після діда у визначений законом строк, а також незначний строк пропуску, судом може бути прийнято як поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини.

Крім того, судом також враховується й те, що у березня 2014 року позивач вже зверталась до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.04.2014 року її позов задоволено, проте рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 27.08.2014 року вказане рішення скасовано, оскільки позов було пред'явлено до неналежного відповідача, у зв'язку з чим в задоволенні позову відмовлено (а/с 75-76).

При цьому, у встановлений судом додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, позивачка 29 квітня 2014 року звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, яка була посвідчена приватним нотаріусом за місцем її постійного проживання, що свідчить про її дійсні наміри та бажання на прийняття спадщини та спростовує доводи відповідача в тій частині, що навіть після ухвалення попереднього рішення, позивачка свої спадкові права не реалізувала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 пропущено саме з поважних причин та внаслідок обставин, які не залежали від її волі і не були наслідком її недбалої та неналежної поведінки.

При цьому, визначаючи позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд враховує також й той факт, що ОСОБА_1 постійно проживає за кордоном, що значно ускладнює їй можливість вчинення процесуальних дій відповідно до законодавства України. Разом з тим, суд не враховує поважною причину пропуску зазначеного вище строку її необізнаність норм українського законодавства в частині спадкування на що посилається позивач у своїй позовній заяві, що також узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, висловленою в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Щодо заперечень відповідача з приводу заявленого позову, то суд ураховуючи встановлені судом обставини справи, а також подані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, вважає безпідставними та необґрунтованими й відповідно такими, що не спростовують доводи позивачки в частині наявності поважних причин пропуску строку прийняття спадщини. При цьому, доводи відповідача про те, що позивачка знала про смерть діла та з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 24 лютого 2014 року мала можливість звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою, разом з тим, вчиняти певні дії з метою прийняття спадщини почала вчиняти лише у січні 2014 року, суд також визнає безпідставними, оскільки строк для прийняття спадщини визначається тривалістю шість місяців та спадкоємці протягом цього строку можуть звернутися до нотаріуса у будь-який зручний для них час.

Таким чином, ураховуючи те, що додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо визначення їй додаткового строку тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому, суд зазначає, що початком перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід вважати день набрання законної сили рішенням суду про визначення такого строку.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 1218,1269,1270,1272 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 79,158, 212- 218, 294, 349 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити для ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Чернівці, Україна, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції в книзі реєстрації смертей 26 серпня 2013 року зроблено відповідний актовий запис за №1618.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало