Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/1372/14-ц
Номер провадження 2/540/7/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кольвашенко А.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу недійсним,

на підставі ч.3 ст. 209 ЦПК України в судовому засіданні 14 січня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення, -

в с т а н о в и в :

у листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 30.12.1983 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який у 2008 році придбав автомобіль Чері Амулет для потреб сімї. На той час він працював у м. Києві отримував високу заробітну плату, а тому враховуючи ці обставини та наявність інших заощаджень вона не допускала, що для придбання автомобіля ним було укладено кредитний договір без її відома та згоди. При цьому про укладення договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу між чоловіком та банком вона дізналася лише в липні 2014 року, коли надійшли документи із суду. У звязку з наведеним, оскільки ні усної ні письмової згоди на укладення договору не давала, на підставі ст. ст. 61, 65 СК України та ст. 215 ЦК України позивач просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 03.06.2008.

Відповідач-2 направив до суду заперечення в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що кредитний договір за своєю суттю не належить до договорів, які передбачені ст. 65 СК України, в якій йдеться про правочини щодо розпорядження спільним майном подружжя. Укладення договору не стосується спільного майна подружжя, оскільки до того, як банк надав кошти позичальнику у нього не було права власності на майно і виникло лише після одержання кредиту. Таким чином, той з подружжя, хто укладає кредитний договір не розпоряджається спільним майном подружжя, а стає учасником зобовязальних, а не речових правовідносин і несе особисту відповідальність за невиконання зобовязань за кредитним договором. В даному ж випадку кредитний договір жодним чином не суперечить вимогам законодавства, що регулює майнові права подружжя. Таким чином, вказані позивачем норми Сімейного кодексу України не стосуються права одного з подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання кредиту, оскільки він є угодою про отримання коштів у власність і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для відповідача-1, як сторони договору.

В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, зазначила, що оскільки чоловік уклав оспорюваний договір без її згоди, а тому його слід визнати недійсним, оскільки по тому курсу долара по якому чоловік брав кредит, останній вважається погашеним, а на сьогоднішній день банк вимагає кошти за 1, 5 машини.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, направили заяви про розгляд справи без їх участі, відповідача-1 з позовом погоджується, відповідач-2 заперечує проти позову за безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази у справі, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що позивачем перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1983 року, що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ТП № 470026 (а.с. 25).

25 квітня 2008 року між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ СІ ЕЙ АВТОМОТІВ укладений договір купівлі-продажу № 58 за умовами якого (пп.1.1-1.3, 1.5) відповідач-1 приймає у власність та оплачує автомобіль ОСОБА_3 марки ОСОБА_3 вартістю 57620 грн, за рахунок власник коштів сплачує 15% вартості, що складає 8685, 5 грн, а сплату різниці здійснює за рахунок коштів отриманих від банку. Забезпеченням виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань перед банком за договором кредиту є застава автомобіля (а.с. 5-14).

В послідуючому 03.06.2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та ОСОБА_2 укладений договір надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 за умовами якого (пп. 1.1., 1.2.) банк надає позичальнику кредитні кошти в розмірі 10 637, 93 доларів США, а останній зобовязується їх повернути до 03 червня 2015 року. Забезпеченням виконання грошових зобовязань за даним договором (п. 2.1) є автомобіль ОСОБА_3, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.15-22).

Разом з тим, позивач, вказуючи на недійсність зазначеного договору не в повному обсязі надана його зміст, зокрема аркуші що стосуються безпосередньо застави транспортного засобу та його умов, на що суд звертав її увагу в судовому засіданні. Незважаючи на це позивач вказаних вимог суду не виконала, в судові засідання не зявлялася, написавши заяву про розгляд справи без її участі, на лист суду в якому розяснювалася можливість заявити клопотання про витребування доказів у випадку труднощів в отриманні документів не відреагувала, а відтак при оцінці доказів, суд виходить лише зі змісту договору наданого позивачем.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач-2 свої зобовязання по наданню кредиту виконав в повному обсязі, що не заперечувалось сторонами та вбачається з договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу.

Як на підставу недійсності договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу позивач посилається на те, що він укладений з порушенням вимог ст. ст. 61, 65 СК України, без її згоди, а відтак згідно ст. 215 ЦК України є недійсним.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Суд вважає, що при укладанні договору споживчого кредитного та договору застави права позивача не були порушені виходячи з наступного.

Так, положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосується права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору, що передбачено ст. 1054 ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що надання згоди позивача на укладання кредитного договору її чоловіком, законом не передбачено.

Крім цього, позивач не надала суду свідоцтва про реєстрація транспортного засобу у якому містяться відомості про власника автомобіля, натомість з договору купівлі-продажу автомобіля вбачається, що його покупцем виступав саме ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 73 СК України, за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Таким чином, доказів того, що спірний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачем не надано.

Та обставина, що даний факт визнано відповідачем-2 не звільняє позивача від обовязку доказування, виходячи з предмету спору та заперечень відповідача-2. Крім цього, позивачем не доведено, як зазначено судом вище, які саме положення містять умови договору застави.

За таких обставин, даючи оцінку доказам у справі, суд вважає, що заявлені вимоги позивачем недоведені, а тому підстав для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 03.06.2008 суд не вбачає, а відтак приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому сплачений позивачем судовий збір на її користь з відповідачів стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 65, 73 СК України, ст. ст. 629, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про визнання договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 17 січня 2015 року

Суддя: