Справа № 462/634/13 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/3082/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

З участю: представника позивача ОСОБА_2,

ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 26 167, 27 грн. за кредитним договором від 26 червня 2006 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2013 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2013 року позов банку задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2013 року ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Постановою Верхового Суду України від 19 березня 2014 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2013 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, попередні судові рішення скасовано і справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року частково задоволено позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість в розмірі 17941, 16 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликаються на те, що судом не взято до уваги те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки термін дії платіжної картки закінчився в жовтні 2009 року. При цьому безпідставно не взято до уваги висновки Верховного суду України, які висловлені в правовій позиції у справі №6-103цс-14 від 19 березня 2014 року.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 26 червня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, у відповідності до якого остання отримала 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

Дія картки закінчилась 30 жовтня 2009 року. Останній платіж був здійснений в липні 2009 року. Кредит відповідачем в повному обсязі погашений не був.

Як зазначалося вище, в січні 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 червня 2006 року.

Задовільняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17 941 грн. 16 коп. суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконує умов кредитного договору, кредиту не повернув, а відтак в межах строків позовної давності підлягає стягненню заборгованість.

Однак з такими висновками суду в повній мірі погодитись не можна.

Суд дійшов вірного висновку про те, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору та допустила заборгованість перед банком.

При цьому в суді першої інстанції відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України)

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Судом беззаперечно встановлено, що останній платіж позивачем здійснено в липні 2009 року. Дія платіжної картки закінчилась 30 жовтня 2009 року.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 червня 2006 року банк звернувся в суд в січні 2013 року.

При таких обставинах у відповідності до положень ст. ст. 256, ч. 1,5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України позивачем пропущено строк позовної давності.

А відтак позивачу слід відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги не можна вважати законним та обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п.1, 4 , 314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: