Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/607/15 Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку та нарахованої індексації за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку та нарахованої індексації за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

У позові зазначав, що 14 листопада 2012 року був прийнятий на посаду директора ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект». 23.12.2013 року він звільнився за власним бажанням. На день звільнення з роботи йому була нарахована заробітна плата за період з вересня 2013 року по грудень 2013 року, але виплатити її відповідач відмовився у зв'язку з відсутністю коштів. Позивач вважає дії відповідача незаконними.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача суму індексації невиплаченої заробітної плати за період вересень-грудень 2013 року у сумі 4139,29 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2013 року по 30.10.2014 року у розмірі 84834,21 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. і судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що виплата індексації не входить до структури заробітної плати, відповідно до Закону України «Про оплату праці» та відсутні правові підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України при вирішенні питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, такі висновками суду суперечать нормам матеріального та процесуального права, тому погодитися з ними не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 14 листопада 2012 року працював на посаді директора ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект». 23.12.2013 року його було звільнено з посади за власним бажанням на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №727К/ОС від 23.12.2013 року. У день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку.

У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата виплачувалася невчасно та не в повному обсязі судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 5838,42 грн., яку виплачено відповідачем 20.04.2014 року. Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 13 153,72 грн., судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 3986,88 грн., судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 7600,66 грн. До теперішнього часу зазначені судові накази не виконані. Таким чином, утворилася заборгованість по заробітній платі з вересня 2012 року по грудень 2013 року в розмірі 24 741,26 грн., яку відповідач відмовляєть виплатити у зв'язку з відсутністю коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Проте, суд першої інстанції всупереч зазначеним нормам трудового законодавства не врахував, що при звільнені ОСОБА_3 остаточного розрахунку із заробітної плати за період з 23.12.2013 року по 30.10.2014 року не відбулося, станом на 30.10.2014 року - день звернення ОСОБА_3 до суду з даним позовом, відповідач судові накази не виконав, тому непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із письмових заперечень представника відповідача на позовну заяву вбачається, що ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» не погоджуючись із розрахунком позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки заробітної плати за період з 23.12.2013 року по 30.10.2014 року у розмірі 84 834,21 грн. навів наступний розрахунок.

Згідно з розрахунковим листом виданим позивачу його середньомісячна заробітна плата складає 4865,60грн., середньоденна заробітна плата складає 486,56 грн., середній заробіток за час затримки заробітної плати складає 103 637,28 грн. (486,56 грн. х 213 (кількість днів затримки за період з 23.12.2013 року по 30.10.2014 року).

Розрахунок податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої заробітної плати:

12 800,00грн.х15%=1827,00 грн.; 2. (103 637,84 грн. - 12 180,00 грн.)х17%= 15547,74грн.

Розрахунок військового збору, який утримується з нарахованої заробітної плати:

103 637,84 грн.х1,5% = 1554, 56 грн.

Середній заробіток за час затримки заробітної плати працівнику при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору за розрахунком відповідача підлягає виплаті ОСОБА_3 у розмірі 84 707,98 грн. ( 103 637,84 грн. - 1827,00 грн. - 15547,74грн. - 1554, 56 грн.).

Таким чином, представник відповідача фактично визнав позовні вимоги ОСОБА_3 та погодився про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з наданим розрахунком та вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки заробітної плати працівнику при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору у розмірі 84 707,98 грн.

Враховуючи зазначене, рішення суду в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки заробітної плати працівнику при звільненні після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору у розмірі 84 707,98 грн.

Також, суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації при втраті частини заробітної плати за період з вересня 2013 року по грудень 2013 року виходячи з наступного.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: "Про оплату праці" (далі - Закон), "Про індексацію грошових доходів населення", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (далі - Положення).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У ч. 1 ст. 1 Закону, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття "заробітна плата".

Згідно зі ст. 2 Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями,компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 34 Закону встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

передбачена лише за обов'язкової умови її нарахування, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 5838,42 грн., яку виплачено відповідачем 20.04.2014 року. Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 13 153,72 грн., судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 3986,88 грн., судовим накозом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 7600,66 грн.

Оскільки, за судовим наказом від 01 жовтня 2013 року стягнута на користь позивача заробітна плата виплачена тільки 20 квітня 2014 рокеку, а наступні накази до теперішнього часу не виконані, позивач відповідно до зазначених норм закону має право на компенсацію втрати частини заробітної плати за період з вересня 2013 року по грудень 2013 року.

Колегія суддів погоджується з наданим позивачем розрахунком цієї компенсації, яка складає 4139,29 грн. після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Тому рішення суду в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Крім того, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Оскільки відповідач допустив порушення трудових прав позивача, не провів зі звільненим працівником повний розрахунок у день звільнення та до теперішнього часу не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, колегія суддів вважає, що неправомірні дії відповідача призвели позивача до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому рішення суду в цій частині підлягає також скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 500грн.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект»на користь ОСОБА_3 суму індексації не виплаченої заробітної плати за період вересень- грудень 2013 року в розмірі 4139,29 грн. ( чотирі тисячі сто тридцять девять гривен 29 копійок), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2013 року по 30.10.2014 року у розмірі 84 707,98 грн.( вісімдесят чотирі тисячі сімсот сім гривен 98 копійок), моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» в дохід держави судовий збір у розмірі 1090,68грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: