Справа №345/901/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2015 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Гриніва М.А.

секретаря Заткальницької Н.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки, суд -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду про визнання недійсним договору поруки № 09/07/01 від 09.07.2014р, укладеного між фізичною особою ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що даний договір поруки укладено з метою виникнення у ОСОБА_4 права вибору підсудності , так як при подачі позову про стягнення заборгованості у Центрально-Міський районний суд м.Кривий Ріг в обґрунтуваннях своїх вимог ОСОБА_4 жодного разу не посилався на договір поруки. Крім цього, договір поруки укладений всупереч вимогам законодавства , оскільки главою 60 ЦК України не встановлено, що виконання основного зобов'язання повинно забезпечуватися порукою, тому забезпечення порукою мало б бути встановлено договором. Договором позики у п. 5 зазначено, що забезпечення зобов'язань по даному договорі є квартира та автомобіль відповідача ОСОБА_3 , а щодо забезпечення даного договору порукою в самому договорі не зазначено, що свідчить про те, що на момент укладення договору позики ніякого договору поруки укладено не було.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з"явився, його представник ОСОБА_6 позов підтримала і пояснила, що відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання основного зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У договорі позики не передбачено , що його виконання забезпечується порукою, однак п. 5 договору передбачено забезпечення його виконання майном позивача ОСОБА_3, а саме квартирою та автомобілем . Главою 60 ЦК України не встановлено, що виконання основного зобов'язання повинно забезпечуватися порукою. Отже в даному випадку забезпечення виконання договору позики порукою не передбачено як договором так і законом, тому оспорюваний договір поруки просить визнати недійсним. Також вважає, що даний договір поруки укладений з метою виникнення у ОСОБА_4 права вибору підсудності, а саме права на пред'явлення позову до Калуського міськрайонного суду, тоді як позов має розглядатися судом по місцю проживання ОСОБА_3 Просить позов задовільнити, визнати недійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір поруки від 09.07.2014р. і стягнути з відповідачів на користь позивача 243,60 грн судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з"явився, його представник ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив, що 09.07.2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у письмовій формі було укладено договір позики. У цей же день між ОСОБА_4 як позикодавцем та ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики було укладено договір поруки , згідно якого ОСОБА_5 зобов'язався перед ОСОБА_4 відповідати солідарно у повному обсязі за виконання ОСОБА_3, як позичальником, зобов'язань щодо повернення суми позики. Договір поруки укладено у письмовій формі, він не вимагає нотаріального посвідчення , тому вважається дійсним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом, або він не визнаний недійсним судом, покликаючись на ст. 204 ЦК України яка визначає презумпцію правомірності правочину.

Законодавством не передбачено, що боржник має надавати згоду на укладення договору поруки із кредитором , відсутність такої згоди не впливає на умови дійсності договору поруки і не є підставою недійсності даного правочину. ОСОБА_4, звертаючись до Центрально- Міського районного суду м.Кривий Ріг із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики , не ставив питання про стягнення боргу у солідарному порядку, тому і не покликався на укладений договір поруки, тому вважає голослівними покликання ОСОБА_3 та його представника на те, що такий договір було укладено з метою виникнення права у ОСОБА_4 звернення із позовом до Калуського міськрайонного суду.

Хоча у договорі позики не зазначено, що з метою забезпечення його виконання укладено договір поруки, проте право на укладення такого договору встановлено законом, зокрема ч.1 ст. 548 ЦК України.

Просить у задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з»явився , однак подав суду заяву та пояснення , в яких зазначає , що позов не визнає , так як 09.07.2014р. між ним та ОСОБА_4 дійсно був укладений договір поруки з метою забезпечення виконання зобов»язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 за договором позики. Даний договір ним укладено добровільно у день укладення основного договору позики. Вважав , що відсутні будь-які ризики щодо не виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань перед позикодавцем , так як на той час він був успішним, перспективним та дисциплінованим у своїх обов'язках, він знав про його матеріальний достаток. Розгляд справи просить провести без його участі .( а. с.29,46)

Суд, вислухавши доводи представника позивача ОСОБА_3 -ОСОБА_6, заперечення представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_2, дослідивши інші докази по справі, вважає ,що позов не підлягає до задоволення , виходячи із наступних підстав:

Як видно із договору № 09/07/від 09.07.2014р., він укладений між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 позику у сумі 749000 грн (а.с. 4-5).

Між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 09.07.2014р. укладено договір поруки № 09/07/01, згідно якого ОСОБА_5 поручився перед позикодавцем ОСОБА_4 за виконання обов»язку ОСОБА_3 щодо виконання ним взятих на себе зобов'язань за договором позики №09/07 від 09.07.2014р. Даний договір поруки підписаний ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 6).

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 як на підставу недійсності договору поруки покликаються на те, що в самому договорі позики не передбачено, що його виконання забезпечується порукою , а його виконання забезпечено належними ОСОБА_3 квартирою та автомобілем, про що зазначено у п.5 договору позики. Вони також покликаються на те , що главою 60 ЦК України не встановлено , що виконання основного зобов'язання повинно забезпечуватися порукою.

Згідно ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання ( основного зобов'язання ) забезпечується , якщо це встановлено договором або законом.

Як видно із п.5 договору позики від 09.07.2014р забезпеченням зобов'язань по цьому Договору являється квартира по АДРЕСА_1 та автомобіль марки БМВ модель 740, 2007року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. У договорі не зазначено, що його виконання забезпечується виключно зазначеним у договорі майном і не обмежено право позикодавця забезпечити виконання договору позики додатковими допустимими способами забезпечення виконання основного зобов»язання боржником. Суд вважає, що відсутність в договорі позики покликання на те, що його виконання забезпечується порукою не свідчить про недійсність договору поруки. Виходячи із змісту ч.1 ст. 548 ЦК України виконання основного зобов'язання може забезпечуватися , якщо це встановлено законом , а відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 також покликаються на те, що вищезгаданий договір поруки укладений з метою виникнення у ОСОБА_4 права вибору підсудності, зокрема спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо виконання умов укладеного між ними договору позики має розглядатися по місцю проживання ОСОБА_3 - в Центрально-Міському районному суді м.Кривий Ріг, а наявність договору поруки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надає право ОСОБА_4 на звернення із позовом до Калуського міськрайонного суду.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Такі докази мають бути належними і допустимими , як це передбачено ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не предоставили суду доказів того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір поруки укладено з метою виникнення у ОСОБА_4 права вибору підсудності. Такі їхні твердження базуються на припущенні, яке випливає із позовної заяви і пояснення представника позивача про те , що подаючи позов про стягнення заборгованості в Центрально-Міський районний суд м. Кривий Ріг ОСОБА_4 не покликався на укладений між ним та ОСОБА_5 договір поруки.

Суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при укладенні 09.07.2014р. договору поруки дотримано вимог щодо даного виду правочину, підстав для визнання його недійсним не встановлено, тому у задоволені позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.203,204,205,207,546,548 ЦК України та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд-

р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки № 09/07/01 від 09.07.2014р., укладений між фізичною особою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу проголошення.

Г о л о в у ю ч и й: