Номер провадження 22-ц/788/251/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Маслова В. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, мотивуючи його тим, що з 01.09.2005 року по 14.04.2014 року вона працювала на ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» та була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці вона отримала професійне захворювання. 15.08.2014 року МСЕК встановила їй 30 % втрати професійної працездатності, тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 9 000 грн.

Рішенням суду від 10 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 4500 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Судом не достатньою мірою врахована вина позивача у настанні страхового випадку, не належно оцінені та не враховані характер та обсяг моральних та фізичних страждань позивачки, стан її здоров'я та тривалість роботи в шкідливих умовах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» Журавльової М.В., вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3. з 01.09.2005 року по 14.04.2014 року знаходилась в трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» та була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а. с. 5-7).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 70 від 25 червня 2014 року позивачці встановлено професійні захворювання, які виникли під час її роботи на ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" (а. с. 9).

08.08.2014 року спеціалізована МСЕК встановила позивачці 30 % втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідним актом на а. с. 17-20.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка втратила працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів, під час виконання нею трудових обов'язків внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних умов праці, в зв'язку з чим ОСОБА_3 заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої судом визначена грошова сума в розмірі 4500 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він є законним і обґрунтованим.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання причиною професійного захворювання, встановленого позивачці є проведення робіт в умовах підвищення рівня виробничого шуму та загазованості. Професійне захворювання виникло в зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлено, що роботодавцем було порушено право позивачки на безпечні умови праці, внаслідок чого у неї виникли професійні захворювання, що спричинило їй душевні страждання в зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Внаслідок погіршення стану здоров'я позивачка обмежена в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від неї вживати додаткових зусиль по організації її життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнала позивачка, та інших обставин, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4. Підстав для зменшення, визначеного судом розміру моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

Щодо обізнаності позивачки про шкідливі умови праці, то вказана обставина не є причиною виникнення у неї професійного захворювання, а тому не може враховуватись судом при визначенні розміру грошової суми для відшкодування моральної шкоди. Не підлягає врахуванню і тривалість роботи позивачки в шкідливих умовах, так як підставою для відшкодування моральної шкоди є сам факт спричинення ушкодження здоров'я позивачки внаслідок професійного захворювання, а не тривалість її роботи в умовах, які до цього призвели.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -