Справа № 219/6627/2014-ц
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Шевченко Л.В.,

при секретарі - Бурикіній Я.Д.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Абдуліної М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про стягнення недоотриманої одноразової допомоги у зв'язку зі смертю на виробництві, стягнення індексації та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до «Часівоярський вогнетривкий комбінат», в якому після неодноразового збільшення позовних вимог просить стягнути на її користь 5358,30 грн. - 50% недоотриманої одноразової допомоги, 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної у зв'язку з незаконним зменшенням одноразової допомоги; однорічний заробіток потерпілого в сумі 2413,32 грн. (в сумі, не менше однорічного заробітку потерпілого на утриманця), суму індексації однорічного заробітку потерпілого за період з 27.04.1998 року по 12.03.2015 року в сумі 12551,28 грн., суму коригування одноразової допомоги (однорічного заробітку на утриманця) відповідно до коефіцієнтів підвищення розміру мінімальної заробітної плати за період з 27.04.1998 року по 12.03.2015 року згідно п.43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 (надалі Правил), в сумі 55869,92 грн., всього 70564,52 грн., а також суму індексації на інфляцію невиплаченої суми одноразової допомоги за період з 27.04.1998 року по 12.03.2015 року в сумі 29529,59 грн., суму коригованої невиплаченої суми одноразової допомоги (у якості п'ятирічного заробітку зменшеного на 50%) за період з 27.04.1998 року по 12.03.2015 року відповідно до коефіцієнта підвищення розміру мінімальної заробітної плати в сумі 139674,81 грн., всього 169204,40 грн.; визнати незаконним рішення комісії з охорони праці та виписку протоколу засідання комісії з охорони праці відповідача № 4 від 23.04.1998 року «Про встановлення ступеню вини потерпілого від нещасного випадку ОСОБА_4.», визнати незаконним зменшення на 50% розміру одноразової допомоги дружині загиблого чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_1 передбаченого наказом № 169 від 27.04.1998 року «Про виплату одноразової допомоги у зв'язку з втратою годувальника". В обгрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року її чоловік ОСОБА_4, який працював на той час електрослюсарем на дільниці «Формовочний» рудника «Північно-Формовочний» загинув під час виконання робіт на робочому місці від враження електричним струмом 1000 вт. Наказом № 169 від 27.04.1998р. ВАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" їй була призначена до виплати одноразова допомога в сумі 10710,60 грн. у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 на виробництві. Цим же наказом сума одноразової допомоги була зменшена на 50% у зв'язку з тим, що була встановлена провина загиблого у нещасному випадку, який стався, у розмірі 50% до суми 5358,30 грн. Вважає, що Згідно п.10 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 зменшення їй одноразової допомоги на 50% є незаконним, провина потерпілого не впливає на суму виплати їй (дружині загиблого) одноразової допомоги у разі смерті потерпілого. Також позивач зазначає, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої смертю. У розумінні ст. 268 ЦК України предмет її позову про відшкодування шкоди спричиненою смертю фізичної особи здоров'ю є різновидом спору, щодо якого законом - Цивільним Кодексом України у п. 3 ч. 1 ст. 268 встановлено, що позовна давність не поширюється. Щодо вимог що випливають з порушення особистих немайнових прав, строк позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК УРСР 1963 року не застосовується (п. 1 постанови Пленуму Верховного Сулу України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Позивач також просить поновити строк для захисту порушеного права, вказуючи при цьому, що відповідно до ст.83 ЦК УРСР до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строк позовної давності не застосовується.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали повністю позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та у заявах про збільшення позовних вимог, просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Абдуліна М.Г. в судовому засіданні не визнала позовні вимоги з підстав зазначених у запереченнях, зокрема, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди, оскільки Наказом по комбінату №169 від 27.04.1998г., дружині потерпілого ОСОБА_1, у відповідності з Правилами відшкодування збитків та ст. 11 Закону України «Про охорону праці», виплачено одноразову допомогу в сумі 5358,30 грн. Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що позивачка зверталася до відповідного органу зі скаргою про незгоду з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку, як це передбачено нормами Закону України «Про охорону праці». Позивачкою (або іншою особою, яка представляє її інтереси) рішення спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку з чоловіком позивачки не оскаржувалися. Одноразова допомога сім'ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання носить разовий характер, тому така допомога компенсації не підлягає, а її стягнення з відповідача у зв'язку із порушенням термінів виплати одноразової допомоги суперечить вимогам закону. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди зазначила, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів. Такого висновку позивач не надала. Одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачем не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність не надано. Враховуючи відсутність порушень з боку відповідача щодо розміру своєчасно отриманої позивачем одноразової допомоги та відсутність доказів моральних та фізичних страждань позивачки, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач також зазначає, що відповідно до положень п.48 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472: спори між потерпілим або іншими заінтересованими особами і власником щодо права на відшкодування шкоди, визначення або перерахування її розміру, а також наявності порушення правил охорони праці, визначення ступеня провини власника і потерпілого та інших умов, від яких залежить розмір відшкодування шкоди, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів, тому вважає, що строк позовної давності сплинув.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, під час вирішення спірних правовідносин виходить з наступного.

Згідно до положень частини 1 статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Як вбачається з положень частини 1 статті 11 Закону України «Про охорону праці» власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому /членам сім'ї та утриманцям померлого/ одноразову допомогу.

Станом на дату встановлення ступеню вини потерпілого від нещасного випадку - відносини, пов'язані з відшкодуванням власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, регулювались відповідними Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 (далі - Правила).

Як свідчать матеріали справи і вже було встановлено при розгляді іншої цивільної справи № 219/3588/2014-ц (арк.с.42-44), ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 10 год. 45 хв. чоловік позивача, ОСОБА_4, 1940 р. н., який працював електрослюсарем на дільниці "Формовочний" рудника «Північно-Формовочний», загинув під час виконання робіт на робочому місті. Обставини нещасного випадку такі: 04.02.1998року о 7-00 год. т. в. начальника рудника ОСОБА_5 під час виконання робіт за дорученням енергетика рудника "Північно-Формовочний" ОСОБА_5 видав наряд на виконання робіт гірничому майстру ОСОБА_6 по підготовці робочої площадки екскаватору ЕШ-6/45 №2 бульдозером ДЕТ-250 та заготовки штабелю формовочного піску; енергетик руднику ОСОБА_7 надав наряд на виконання робіт з заміни трансформатора №1 , який живив екскаватор ЕШ-6/45 №2, не вказавши при цьому послідовність виконання робіт. Після отримання наряду енергетик ОСОБА_7 надав наряд під розпис з записом в книзі видачі нарядів та наряд-допуск електрослюсарю ОСОБА_8 з 4-ю групою з електробезпеки та ОСОБА_9 з 3-ю групою електробезпеки, на заміну трансформатору, який живив екскаватор ЕШ-6/45 №2. Однак, електрослюсар ОСОБА_8 в книзі нарядів розписався, але в наряді-допуску ні. Бригада пішла до кар'єру та після виконання підготовчих робіт о 10-00 год., бригада електрослюсарів почала виконувати роботу по заміні трансформатору. Під час виконання робіт її чоловік ОСОБА_8 загинув від враження електричним струмом 1 000 вт. Згідно акту №1 від 16.02.1998 року, виданого ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", робітники, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці: ОСОБА_7- енергетик руднику, її чоловік ОСОБА_4, ОСОБА_5- т. в. начальника рудника і ОСОБА_6- гірничий майстер. Причини нещасного випадку згідно акту: невиконання бригадою електрослюсарів технічних заходів, регламентованих правилами безпеки при роботі в електроустановках, та порушення правил технічної експлуатації та правил техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів. Працівники, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці: ОСОБА_7- енергетик руднику та її чоловік ОСОБА_8 Ці обставини не оспорюються позивачем.

Наказом № 169 від 27.04.1998р. ВАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" була призначена до виплати одноразова допомога в сумі 10710,60 грн. у відповідності до Правил відшкодування шкоди та ст. 11 Закону України «Про охорону праці» з розрахунку його п'ятирічного заробітку (178,61 грн. середня заробітна плата до нещасного випадку х 60 місяців) на його сім'ю у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 на виробництві. Цим же наказом сума одноразової допомоги була зменшена на 50% у зв'язку з тим, що була встановлена вина загиблого у нещасному випадку, який стався, - до суми 5358,30 грн.

Вказану суму позивач отримала в касі підприємства.

Спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди.

До кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце.

Також відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно зі ст.456 Цивільного кодексу УРСР, у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в установленому законом порядку. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. В разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону праці» в редакції 1996 року, у разі смерті потерпілого розмір одноразової допомоги повинен бути не менше п'ятирічного заробітку працівника на його сім'ю, крім того, не менше річного заробітку на кожного утриманця померлого, а також на його дитину, яка народилася після його смерті. Якщо нещасний випадок трапився внаслідок невиконання потерпілим вимог нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги може бути зменшено в порядку, що визначається трудовим колективом за поданням власника та профспілкового комітету підприємства, але не більше як на п'ятдесят процентів. Факт наявності вини потерпілого встановлюється по розслідуванню нещасного випадку.

Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 (надалі Правила) власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (надалі - ушкодження здоров'я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я (надалі - потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (при цьому ступінь втрати працездатності визначається медико- соціальною експертною комісією (МСЕК) у відсотках до професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я); виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується моральна шкода. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди (одержання частини втраченого заробітку) мають особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Такими особами є: 1) діти, які не досягли 18 років; вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років; 2) жінки старші 55 років і чоловіки старші 60 років; 3) інваліди на час інвалідності; 4) один із батьків або дружина (чоловік) померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює і доглядає дітей, братів, сестер або онуків померлого, які не досягли 8 років. Неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти, вважаються такими, що перебували на його утриманні ( п.1, 4, 8 Правил).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") від 03.06.1999 року справа N 1-8/99 (1-5/99) зазначається, що є важливими положення щодо розуміння поняття "утриманство" та похідних від нього термінів "утримання", "утриманець" тощо містять стаття 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і стаття 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ". Цими статтями передбачено, що члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. В цьому ж Рішенні КСУ визначається, що до таких осіб можуть належати: неповнолітні; непрацездатні; працездатні члени сім'ї, що зайняті доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками військовослужбовця, які не досягли 8-річного віку, за інвалідом першої групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та визначеними законом іншими видами трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який надає члену сім'ї військовослужбовця право на трудову пенсію; інші особи, визнані утриманцями у встановленому порядку.

Згідно п.10 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). У разі тимчасової втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або профзахворювання, власник виплачує потерпілому одноразову допомогу на додаткові витрати на лікування в порядку і розмірах, передбачених колективним договором. У разі смерті потерпілого розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не менше п'ятирічного заробітку і, крім того, не менше однорічного заробітку потерпілого на кожного утриманця, а також на його дитину, яка народилася після його смерті. Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено факт невиконання потерпілим вимог нормативних актів з охорони праці, розмір одноразової допомоги може бути зменшено в порядку, що визначається трудовим колективом за поданням власника та профспілкового комітету підприємства, але не більш як на 50 відсотків.

Пунктом 5.19 Колективного договору працівників на адміністрації ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (змінило найменування на ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат») на 1998 рік передбачено, що у випадку, якщо нещасний випадок стався внаслідок порушення потерпілим вимог нормативних актів з охорони праці, розмір одноразової допомоги зменшується на 50 %. Факт наявності вини потерпілого встановлюється комісією з розслідування нещасного випадку.

Розслідування нещасного випадку з чоловіком Позивача здійснювалось згідно Постанови КМУ від 10 серпня 1993 року за № 623 (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ N 1094 від 21.08.2001 ) «Про Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях", в результаті чого був виданий відповідний Акт форми Н-1. Пунктом 40 вказаного Положення було передбачено, що члени комісії із спеціального розслідування повинні зустрітися з потерпілими або членами їх сімей, розглянути і вирішити на місці соціальні питання або внести пропозиції про їх вирішення відповідним органам, а також дати роз'яснення потерпілим (сім'ям) щодо їх прав та належних компенсацій відповідно до законодавства.

Відповідно до п.36 вказаних Правил рішення про відшкодування шкоди оформляється наказом (розпорядженням) власника, в якому зазначаються особи, яким установлюється відшкодування шкоди, його розміри потерпілому або кожному членові сім'ї потерпілого, а також терміни виплати. Копія наказу (розпорядження) власника про відшкодування шкоди або мотивована письмова відмова вручається заінтересованій особі протягом 10 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач вважає, що допомогу виплачено у відповідності з Правилами та згідно ст.11 Закону України «Про охорону праці», з наданням роз'яснення ОСОБА_1 про встановлення вини її чоловіка у нещасному випадку на виробництві, в тому числі щодо зменшення одноразової допомоги сім'ї, внаслідок порушення потерпілим вимог нормативних актів з охорони праці, про що свідчить Протокол засідання комісії спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 12.02.1998 р.

Факт встановлення 50 % вини ОСОБА_4 та згоди Позивача з рішенням комісії з охорони праці підтверджується оригіналом Витягу з Протоколу № 4 комісії з охорони праці від 23.04.1998 року.

Факт підтвердження розміру отриманої Позивачкою одноразової допомоги в сумі 5358,30 грн., підтверджується Наказом по комбінату № 169 від 27.04.1998 р. та не заперечується позивачем.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 зверталася до відповідного органу зі скаргою про незгоду з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку, як це передбачено нормами Закону України «Про охорону праці» та вищезазначеним порядком, суду не надано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час нещасного випадку ІНФОРМАЦІЯ_2 року, перебувала у шлюбі з її чоловіком - ОСОБА_4, їй було повних 52 роки. В судовому засіданні 24.02.2015 року позивач пояснила, що її чоловік працював електриком на комбінаті. Їй подзвонили, що з ним стався нещасний випадок. Комбінат поховав чоловіка, тобто повністю оплатив похорони, щодо цього вона претензій ніяких не мала. Вона була присутньою на засіданні комісії з розслідування нещасного випадку, що стався з її чоловіком, їй надали акт розслідування і сказали, що вона має право отримати 5000 грн. На той час вона не працювала, але отримувала пенсію, оскільки раніше вийшла на пенсію за характером своєї праці, мала дитину - інваліда віком 30 років, не від шлюбу з ОСОБА_4, яка на той час проживала окремо від сім'ї ОСОБА_4 та була на повному державному забезпеченні. Також ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що на засіданні комісії, де вирішувалося питання про зменшення на 50 % розміру виплати одноразової допомоги у зв'язку з порушенням самим загиблим правил техніки безпеки, вона присутня не була. При цьому вона пояснила, що суму одноразової допомоги в сумі 5000 грн. вона отримала тільки після того, як брат її загиблого чоловіка надіслав довіреність від матері загиблого на отримання цих коштів, і поділила її порівну з матір'ю загиблого. Пам'ятає, що у відомості на отримання коштів була фамілія «ОСОБА_1» і розписувалася лише она, вказавши про те, що у матері її чоловіка також було прізвище «ОСОБА_1».

Позивач не оспорює того, що відповідно до наказу їй була призначена допомога в сумі 10710,60 грн. у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 на виробництві та її розмір зменшено на 50 % у зв'язку з тим, що була встановлена провина загиблого у нещасному випадку, який стався, у розмірі 50% до суми 5358,30 грн. і жодним чином не вказує як на підставу у виплаті їй недоплаченої одноразової допомоги тієї обставини, що вона не була присутня на засіданні комісії, не була ознайомлена з наказом про виплату, а лише вказує у позовній заяві як на підставу виплати їй недоотриманої суми одноразової допомоги, що провина потерпілого не впливає на суму виплати їй (дружині загиблого) такої допомоги у разі смерті потерпілого.

Свідок ОСОБА_10 показала, що вона була членом засідання комісії з питань охорони праці, яка 23.04.1998 року вирішувала питання щодо встановлення ступеню вини потерпілому від нещасного випадку ОСОБА_4 Засідання вів майстер ОСОБА_11. Про встановлення 50 % вини потерпілого у нещасному випадку проголосували всі одноголосно, конфліктів ніяких не виникло. На засіданні була присутня ОСОБА_1, ОСОБА_11 роз'яснив їй права, умови виплати та розмір допомоги. Вона погодилася з висновками комісії і ніяких претензій не виказувала. На підставі витягу з засідання комісії видавався наказ про виплату одноразової допомоги, тому в протоколі був обов'язковим підпис ОСОБА_1 Матеріали засідання комісії зберігаються 5 років.

Позовні вимоги в частині стягнення недоотриманої одноразової допомоги в сумі 5358,30грн. позивач також обґрунтовує ч.2 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного

захворювання, які спричинили втрату працездатності" та листом Виконавчої дирекції ФССНВВ № 199-6-2 від 03.05.2012 року. Однак, такі посилання є безпідставними, оскільки цей закон набрав чинності 01.04.2001 року і не може бути застосований до спірних правовідносин.

З урахуванням вищевказаних обставин, а також враховуючи, що на час виникнення спірних відносин дружина загиблого, ОСОБА_1, не відносилася до складу осіб, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, оскільки їй на той час було 52 роки, вона отримувала пенсію по «гарячій сітці» (про що заявила в судовому засіданні), не доглядала дітей, братів, сестер або онуків померлого, які не досягли 8 років у зв'язку з відсутністю таких (п.8 Правил), правові підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення недоотриманої одноразової допомоги у зв'язку зі смертю на виробництві її чоловіка - відсутні, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У зв'язку з незаконним зменшенням на 50% одноразової допомоги позивач вважає, що їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 10000 грн.

Позивач пов'язує заподіяння їй моральної шкоди з незаконним зменшенням одноразової допомоги та зазначає, що вона, залишившись без чоловіка, не отримала повністю належну їй по закону суму одноразової допомоги та змушена була звертатися до суду для того, щоб поновити справедливість до добитися стягнення одноразової допомоги, що свідчить про те, що вона змушена вживати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звертатися до судів. Також вказує, що у зв'язку з цим вона не мала можливості у повній мірі реалізувати свої соціально-економічні права та законні інтереси, оскільки незаконним зменшенням одноразової допомоги вона була незаконно обмежена відповідачем у реалізації своїх фінансових можливостей, що вкрай негативно вплинуло на її психологічний та фізичний стан здоров'я, вона змушена була постійно хвилюватися з цього приводу, не вистачало коштів на необхідні їй ліки. При цьому, позивач вказує, що дізналася про те, що їй, як вона вважає, незаконно зменшили розмір одноразової допомоги у вересні 2014 року. З вказаним позовом вона звернулася 21.11.2014 року, тобто 2 місяця фактично позивач вважає, що їй незаконно зменшили розмір одноразової допомоги, враховуючи, що провина потерпілого не впливає на суму виплати позивачу як дружині загиблого у разі смерті потерпілого. Проте, позивач надає копії довідок про знаходження її на лікуванні з 13.08.2012 року по 20.08.2012 року, з 03.09.2012 року по 21.09.2012 року і жодного документу в обґрунтування моральних страждань в період з вересня 2014 року.

Відповідно до роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Щодо стягнення суми індексації «на інфляцію» (як вказує представник позивача) та суми коригування невиплаченої суми одноразової допомоги, суд зазначає наступне.

Позивач як на підставу стягнення індексації та коригування вказує на ст.34 Закону України «Про оплату праці» і зазначає, що згідно п.39 Правил якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці". Цією нормою закону передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктами 2-3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 15 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни у гривнях на території України і не мають разового характеру. Одноразова допомога сім'ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання носить разовий характер, її стягнення з Відповідача у зв'язку із порушенням термінів виплати одноразової допомоги суперечить вимогам закону.

Крім того, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем своєчасності та визначення розміру виплати одноразової допомоги у зв'язку зі смертю чоловіка позивача - ОСОБА_4, а також невиплати визначеної суми одноразової допомоги, вимоги щодо стягнення моральної шкоди, індексації та коригованої суми є похідними від основної суми позову, то в частині суми індексації на інфляцію невиплаченої суми одноразової допомоги за період з 27.04.1998 року по 12.03.2015 року в сумі 29529,59 грн., суму коригованої невиплаченої суми одноразової допомоги (у якості п'ятирічного заробітку зменшеного на 50%) за період з 27.04.1998 року по 12.03.2015 року відповідно до коефіціента підвищення розміру мінімальної заробітної плати в сумі 139674,81 грн., всього 169204,40 грн., моральної шкоди в сумі 10000 грн. - не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 31 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, яке проявляється в матеріально-правової зацікавленості - отримати певне матеріальне благо; Збільшення (зменшення) розміру позовних вимог відноситься до виду кількісного уточнення (зміни) предмету позову.

Для характеристики внутрішньої структури позову, тобто його змісту в теорії цивільного процесу використовується термін "елементи позову". До елементів (складових частин) позову належать його предмет, підстава та зміст. Вони обов'язково повинні бути відображені в позовній заяві. Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

За змістом зазначеної норми ЦПК зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива. Під збільшенням розміру позовних вимог можна розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги зв'язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами, то їх може бути пред'явлено з дотриманням, зокрема, приписів статті 119 ЦПК України.

Ухвалою від 05.01.2015 року постановлено про закінчення підготовчих дій і призначено справу до судового розгляду на 20.01.2015 року о 15.30 год.

20 січня 2015 року представник позивача в судове засідання не з'явився. Представник відповідача подала суду пояснення в доповнення до заперечень на позовну заяву та документи в обґрунтування заперечень (арк. с. 62-74).

Розгляд справи відкладено на 02.02.2015 року об 11.00 год., потім на 09.02.2015 року об 11.00 год. (арк.с.79).

В судовому засіданні 09.02.2015 року справа розглядалася по суті, з поясненнями сторін, з вислуховуванням показань свідка ОСОБА_12

Таким чином, суд розпочав слухати справу за позовом від 21.11.2014 року, 09.02.2015 року в судовому засіданні оголосив перерву по справі для виклику позивача для дачі пояснень після наданих показань свідком ОСОБА_12

Тобто, після початку розгляду судом справи по суті представник позивача звернувся із заявою про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить:

· стягнути однорічний заробіток потерпілого в сумі 2143,32 грн., суму індексації

однорічного заробітку потерпілого за період з 27.04.1998 року по 12.03.2015 року в сумі 12551,28 грн., суму коригування одноразової допомоги (однорічного заробітку на утриманця) відповідно до коефіцієнтів підвищення розміру мінімальної заробітної плати за період з 27.04.1998 року по 12.03.2015 року згідно п.43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472 (надалі Правил), в сумі 55869,92 грн., всього 70564,52 грн.,

· визнати незаконним рішення комісії з охорони праці та виписку протоколу

засідання комісії з охорони праці відповідача № 4 від 23.04.1998 року «Про встановлення ступеню вини потерпілого від нещасного випадку ОСОБА_4.», визнати незаконним зменшення на 50% розміру одноразової допомоги дружині загиблого чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_1 передбаченого наказом № 169 від 27.04.1998 року «Про виплату одноразової допомоги у зв'язку з втратою годувальника". Дані заяви не підлягають розгляду, оскільки є зміною предмету позову і подані після початку розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про стягнення недоотриманої одноразової допомоги у зв'язку зі смертю на виробництві, стягнення індексації та моральної шкоди повністю.

Керуючись Законом України «Про охорону праці», Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472, ст. ст. 11, 57, 60, 88, 209 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про стягнення недоотриманої одноразової допомоги у зв'язку зі смертю на виробництві, стягнення індексації та моральної шкоди - відмовити.

Рішення ухвалено в судовому засіданні 12.03.2015 року. Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 12.03.2015 року. Повне рішення підписано 20.03.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів до Апеляційного суду Запорізької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Л.В.Шевченко