Номер провадження: 22-ц/785/1551/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , неповнолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Служби по справам дітей ОМР, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 як позивача та законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської РА ОМР про усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов`язання припинити зловживати своїми правами, вселення та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2014 року,

встановила:
У листопаді 2013 року до суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , який уточнив та просив визнати ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначив, що у 1988 році ОСОБА_1 , як автослюсар АБ-4743 за рішенням командира в/ч НОМЕР_1 , отримав кімнату № 3, площею 14,3 кв.м., в гуртожитку по АДРЕСА_2 .

В 1992 році у зв`язку зі збільшенням сім`ї ОСОБА_1 було ухвалене рішення про переведення позивача та його сім`ї з кімнати АДРЕСА_3 у вказаному гуртожитку, що маєбільшу площу. В даній кімнаті на той час проживали: відповідач ОСОБА_7 та її опікун ОСОБА_8 . Зі спільної згоди всіх мешканців, відбувся обмін кімнатами.

У 1994 році позивач отримав кімнату № 4 за тією ж адресою, а в 1999 році кімнату № 1. На даний час позивач здійснює оплату квартплати по рахункам квартир АДРЕСА_4 , 2, 3, 4, фактично проживаючи у квартирі АДРЕСА_5 за вказаною адресою.

Відповідачі є зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_6 , проте відповідно до заяви позивача, на даній жилплощі не мешкають більше 6 місяців, а тому втратили право користування даною жилплощею.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_6 , шляхом виселення ОСОБА_9 з вказаної жилплощі; зобов`язати ОСОБА_9 припинити зловживання своїми правами та зобов`язати їх не чинити перешкоди у користуванні спірною жилплощею; вселити ОСОБА_2 з неповнолітнім ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_6 ; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на її користь 6000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що з 1979 року мешкає в спірній кімнаті, спочатку з батьками, а потім з опікуном ОСОБА_8 .

З 1992 року, у зв`язку з переплануванням кімнат гуртожитку, ОСОБА_2 не має можливості користуватися жилплощею в якій прописана з 1996 року. Після одруження з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 деякий час мешкала в квартирі свого чоловіка, проте через стислі умови мешкання, зареєструвала свого сина по спірній жилплощі.

В 2003 році ОСОБА_2 розірвала шлюб з ОСОБА_4 , та з цього часу фактично не має місця для проживання, так як ОСОБА_1 перешкоджає їй у користуванні спірною жилплощею, що спричиняє їй моральні страждання, які ОСОБА_2 оцінює в 6000,00 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_3 у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_6 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з вказаної жилплощі.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 та неповнолітнім ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_6 .

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в квартирах АДРЕСА_7 , що знаходиться на балансі КП ЖКС Порто-Франківський мешкає сім`я ОСОБА_9 .

Сомкіни займають спірну квартиру АДРЕСА_5 у вказаному будинку без будь-яких правових підстав, без ордеру на вселення. При цьому, зазначений позивачем обмін кімнатами, не є законним на підставі положень ст. 86 ЖК України.

В розумінні положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею може звертатися лише власник майна (в даному випадку КП ЖКС Порто-Франківський), який з даними вимогами до суду не звертався, тому доводи апелянтів є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на законі.

Щодо зустрічних позовних вимог, то судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на даний час, в квартирі АДРЕСА_6 , зареєстровані відповідачі за первісним позовом.

При цьому, в 2013 році КП ЖКС Порто-Франківський видав ОСОБА_2 особистий рахунок на вказану жилплощу, який останньою наразі оплачується, що фактично підтверджує право на користування спірною жилплощею ОСОБА_2 та її неповнолітнім сином ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 161 ЖК України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно із ст. 62 ЖК України та положень ст. 391 ЦК України, ОСОБА_2 , як законний користувач спірної жилплощі має право вимагати усунення перешкод у здійсненні її права користування.

За таких обставин, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в частині усунення перешкод у користуванні спірною кімнатою, шляхом виселення з неї сім`ї ОСОБА_9 та зобов`язання останніх не чинити перешкоди у її користуванні.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева