Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц-778/593/15 Головуючий у 1 інстанції: Притуляка С.А.
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_3 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року та на додаткове рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2014 року та

ОСОБА_4 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 26 квітня 2014 року о 19 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_2 в м. Добропілля біля будинку № 16, рухаючи заднім ходом, скоїв наїзд на автомобіль SSANG YONG KYRON, державний номер НОМЕР_1.

Вина відповідача підтверджується протоколом та схемою дорожньо-транспортної пригоди, а також постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2014 року про застосування адміністративного стягнення до ОСОБА_4

Згідно розрахунку ремонтних робіт № 28/04 від 28 квітня 2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 6120,00 грн.

У зв'язку з пошкодженням автомобіля він змушений був самостійно шукати гроші для відновлювального ремонту автомобіля, мав пригнічений стан, був порушений звичайний спосіб життя, що негативно вплинуло на стан його здоров'я, тому діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінив в 10 000 грн.

Крім того, витрати за надання адвокатських послуг склали 600,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь 6120 грн. - матеріальної шкоди, 10 000 грн. - моральної шкоди та вартість адвокатських послуг - 600 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6120,00 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, 600,00 грн. судових витрат на послуги адвоката та 1550,00 грн. судових витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

Додатковим рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору у розмірі 253,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду та додатковим рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить змінити рішення суду та задовольнити вимоги про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по експертизі та стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та всі понесені ним витрати за час розгляду позову у суді першої інстанції.

На рішення суду також подав апеляційну скаргу ОСОБА_4, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді судового збору - 171, 80 грн., понесені при зверненні до апеляційного суду.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначена апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково та стягуючи на його користь матеріальну та моральну шкоду, суд першої інстанції виходив із доведеності вини відповідача у в ДТП, тому в межах позовних вимог, заявлених позивачем стягнув з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 6120,00 грн. та моральну шкоду у сумі 1000,00 грн.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи або шкода, заподіяна майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищенної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Судом першої інстанції встановлено, що винним в ДТП, яка трапилася 26.04.2014 року є відповідач ОСОБА_4, що визнано сторонами.

Розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди визначений рахунком № 28/04 від 28.04.2014 року та становить 6120,00 грн.(а.с.12).

Розглядаючи спір та стягуючи матеріальну шкоду у розмірі 6120,00 грн. суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судова колегія вважає, що суд обґрунтовано стягнув матеріальну шкоду у сумі 6120,00 грн., такий висновок суду відповідає закону та матеріалам справи, відповідно яких позивачем позов заявлений про стягнення 6120,00 грн.(а.с. 1). За результатом проведення товарознавчої експертизи від 23.10.2014 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 7775,77 грн., а вартість матеріальної шкоди склала 15551,54 грн.(а.с. 111-124).

В матеріалах справи відсутня заява про зміну позовних вимог позивачем та збільшення стягнення матеріальної шкоди, тому судом першої інстанції правомірно задоволений позов про стягнення 6120,00 грн., що відповідає вимогам ст. 11 ЦПК України.

Правильний висновок суду і щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із вимог розумності, справедливості та виваженості, що відповідає вимогам ст.23 ЦК України.

Частиною 3 зазначеної норми визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції при визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди виходив саме з цих критеріїв, та врахував, той факт, що позивач морально переживав через те, що його власність була пошкоджена і тривалий час він вимушений був поновлювати порушені права, у тому числі звертатися до відповідача з проханням у добровільному порядку сплатити заподіяну шкоду, однак отримував відмову. Разом з цим судом також враховано характер механічних пошкоджень автомобіля, які не свідчать про неможливість користування автомобіля, він залишився в робочому стані, а також те, що позивач не отримав будь-яких ушкоджень.

За таких обставин доводи апелянта ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження при перегляді рішення суду. Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Наряду з цим, судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивач витрат на правову допомогу та витрат пов'язаних з проведенням експертизи, виходячи з наступного.

Види судових витрат визначені в ст.79 ЦПК, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до ст. 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Ухвалюючи рішення про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 600,00 грн., суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону та залишив поза увагою, що доказів на обрахування дійсної вартості послуг по наданню правової допомоги позивачеві, з врахуванням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" та фактично наданих послуг, виходячи з погодинної участі у справі особи, яка надавала правову допомогу, позивачем не надано.

Не підлягають стягненню на користь позивача і витрати, пов'язані з проведенням експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що експертиза проведена за клопотанням позивача, який погодився на її оплату (а.с.85). Доказів оплати витрат за експертизу та в якому розмірі до матеріалів справи не додано. Крім того, висновок суду про часткове задоволення позову ОСОБА_3 не ґрунтується на висновках експертизи.

За таких обставин зазначені витрати не входять до передбаченого ст. 79 ЦПК України складу судових витрат і не підлягають стягненню на користь позивача, тому доводи апелянта ОСОБА_4 в цій частині є обґрунтованими.

За цих підстав, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу та витрат за проведення пов'язаних з проведенням експертизи підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 600,00 грн. та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи у сумі 1550,00 грн.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року в частині стягнення судових витрат на послуги адвоката у розмірі 600,00 грн. та судових витрат, пов'язаних з проведенням експертизи у сумі 1550,00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 600,00 грн. та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи у сумі 1550,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: