АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/262/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 Скляренко В.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 кредитного договору № CSIPGA00000217 від 25 вересня 2007 року, ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 50 400 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 25 вересня 2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_8 25 вересня 2007 року уклали Договір іпотеки № CSIPGA00000217, відповідно до умов якого ОСОБА_8 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,1 кв.м., яка належала ОСОБА_8 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2004 року № 7364.

24 грудня 2010 року Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення по справі № 2-167/10 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 49,1 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSIPGA00000217 від 25 вересня 2007 року.

21 серпня 2012 року Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення по справі № 2314/3586/12 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення ОСОБА_8 з предмету іпотеки.

Відповідно до довідки КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 13 червня 2013 року встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 окрім ОСОБА_8 зареєстрований також ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 до державного виконавця, акту державного виконавця та договору оренди нерухомого майна, ОСОБА_6 є наймачем ? частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 18.7, п. 18.12 Договору іпотеки № CSІPGA00000217 від 25 вересня 2007 року ОСОБА_8 забороняється без письмової згоди Іпотекодержателя (ПАТ КБ «Приватбанк») передавати предмет іпотеки в оренду, надавати документи у відповідні держоргани з мотиву реєстрації будь-яких осіб у предмет іпотеки.

Повідомлення-вимогу від 13 червня 2013 року про добровільне виселення з предмету іпотеки залишено ОСОБА_6 без уваги.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просили виселити ОСОБА_6, яка проживає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_9, який зареєстрований та проживає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, в частині відмови у виселенні неповнолітнього ОСОБА_9, ПАТ КБ «ПиватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про виселення неповнолітнього ОСОБА_9 в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 було укладено Кредитний договір № CSIPGA00000217, відповідно до умов якого ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 50400 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 25 вересня 2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 25 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 було укладено Договір іпотеки № CSIPGA00000217, відповідно до умов якого ОСОБА_8 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,1 кв.м., яка належала ОСОБА_8 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2004 року № 7364(т.1 а.с.6-11).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2010 року у справі № 2-167/10 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 49,1 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSIPGA00000217 від 25 вересня 2007 року (т.1 а.с. 12-14).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2012 року у справі № 2314/3586/12 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, виселено ОСОБА_8 з предмету іпотеки, а саме з квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16-17).

При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати таке.

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із жилого будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно акту державного виконавця від 19 квітня 2013 року (т.1 а.с. 23), а також заяви ОСОБА_8 від 27 лютого 2013 року (т.1 а.с. 20), у вказаній квартирі проживають ОСОБА_9 та ОСОБА_6

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Черкаській області від 15 квітня 2014 року, малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у вищезазначеній квартирі з 17 червня 2009 року(т.1 а.с. 126).

Матеріали справи не містять даних про те, що банком надсилалась вимога батькам про добровільне звільнення малолітнім ОСОБА_9 вищезазначеної квартири, що є порушенням встановленого законом порядку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2009 року та Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 березня 2014 року ? частина квартири АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_7 (матері малолітнього ОСОБА_9)(т.1 а.с. 129-130).

Тобто, на момент винесення рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси від 24 грудня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у приватній власності ОСОБА_7 вже знаходилась ? спірної квартири.Крім того, як пояснив суду апеляційної інстанції представник Банку, боржник ОСОБА_8 до сих пір зареєстрований у зазначеній квартирі.

Відповідно до акту обстеження від 16 вересня 2014 року, затвердженим комітетом самоорганізації «Мікрорайон «Соборний» неповнолітній ОСОБА_9 проживає разом зі своєю матір'ю у квартирі АДРЕСА_1(т.1 а.с. 218).

Згідно положень ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, - навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих же умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Така сама позиція викладена і в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня року N 5.

Апелянт посилається на те, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, тому саме з набранням чинності зазначеного рішення, ОСОБА_7 втратила право володіння ? предмета іпотеки.

Однак, з такими твердженнями колегія суддів погодитись не може.

Дійсно, перехід права власності на частину спірної квартири до ОСОБА_7 не змінив статусу квартири, як іпотечного майна, і вона, як новий власник набула статус іпотекодавця, проте судом до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_7 не залучалася та не вирішувалось питання щодо її прав і обов'язків, як власника ? вищезазначеної квартири.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_9 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 ? частина якої належить на праві власності його матері - ОСОБА_7, його право на проживання у вказаній квартирі є похідним від права власності його матері на вказане житло, користування ним та гарантоване Конституцією України.

Враховуючи зазначене, судова колегія уважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :