Справа № 531/1607/14-ц
Провадження № 2/531/10/15
26 січня 2015 року Карлівський районний суд Полтавської області у складі :
головуючого - судді Жмурко П.Я.
при секретарі Клименко Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості ,-
16.06.2014 року до Карлівського районного суду надійшла заява, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість у розмірі 1756627,96 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 213417,91 грн., заборгованість по відсотках - 164893,51 грн., пеню - 1378316,54 грн., а також понесений ними судовий збір.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі і зазначає, що підтримує позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином - за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 31). Причина неявки відповідача суду не відома, жодних заяв від неї не надходило.
Третя особа також не з'явилася в судове засідання, не повідомивши суд про причини неявки і не надавши суду жодних заяв. Судові повістки направлялись третій особі, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 58).
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням заяви представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Позичальник (ОСОБА_2.) зобов'язався повертати кредит, виплачувати проценти, сплачувати комісії, неустойку та інші передбачені договором платежі, в порядку, строки та на умовах, визначених договором (п. 3). Підпис позичальника на Договорі, згідно п. 8 такого, є підтвердженням отримання позичальником свого примірника договору, включаючи розділи №1 та №2 - в дату його підписання, а також ознайомлення позичальника з інформацією про сукупну вартість кредиту, вартістю видів та предметів супутних послуг. Договір підписується тільки на перших двох аркушах розділу №1, що узгоджено сторонами у п. 7. Договір підписано сторонами. (а.с. 4)
В матеріалах справи міститься анкета ОСОБА_2 на отримання кредиту для придбання автомобіля, на підставі якої було укладено договір. (а.с. 11-12)
До матеріалів справи також долучено розрахунок сукупної вартості кредиту (а.с. 5-7) та Розділ №2 договору (а.с. 8-9). Розділом №2 визначено загальні умови кредитування осіб у ЗАТ «Альфа-Банк». Пунктом 3.4 розділу №2 договору, встановлено, що у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати відсотків, комісій, згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. (а.с. 8-9)
ЗАТ «Альфа-Банк» є правонаступником ПАТ «Альфа-Банк», що вбачається зі статуту. (а.с. 17)
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1048 ЦК, положення якої застосовуються до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Право кредитодавця на отримання процентів, передбачено також ст. 1056-1 ЦК, відповідно до ч. 2 цієї статті, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана), порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Виходячи з положень ст. 1049 ЦК - позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦКУ - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У разі порушення позичальником зобов'язань, кредитор має право на стягнення неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Таким чином, між банком та третьою особою - ОСОБА_2, існують кредитні правовідносини з 05.05.2008 року.
В забезпечення виконання умов кредитного договору ОСОБА_2 (включаючи всі додаткові угоди до договору), 05.05.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №490067001-П. Згідно ст. 2 договору, поручитель поручився за виконання позичальником обов'язків, в тому числі і тих, що можуть виникнути в майбутньому, а саме: обов'язок повертати банку кредит у терміни визначені кредитним договором; обов'язок щомісяця сплачувати банку відсотки; обов'язок повернути кредит, сплатити відсотки та виконати інші умови, у строк до 10 днів (в передбачених кредитним договором та Законом випадках); обов'язок сплатити неустойку (пеню, штраф) і відшкодувати збитки, завдані неналежним виконанням умов договору. Згідно договору - поручитель і позичальник є солідарними боржниками перед банком і така відповідальність настає у разі прострочення виконання позичальником будь-якого зобов'язання (п. 3.1, п. 3.2 ст. 3). Підписуючи договір, поручитель підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитного договору та обов'язками позичальника (п. 5.1). Договір поруки діє до повного виконання зобов'язань боржника за кредитним договором (п. 5.3). (а.с. 10)
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Таким чином, ОСОБА_1 несе солідарну з ОСОБА_2 відповідальність перед банком, у разі порушення останнім умов договору №490067001. Банк має право вимоги як до позичальника, так і до поручителя - на власний вибір.
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитом, який свідчить про неналежне виконання умов кредитного договору ОСОБА_2 В той же час, розрахунок та виписка по рахунку ОСОБА_2, свідчить про виконання банком умов договору, в частині надання кредиту. (а.с. 20-23)
06.05.2014 року банком було направлено вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту. У вимозі повідомлено позичальника та поручителя, що умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконуються, а також про існуючу, станом на 16.04.2014 року, заборгованість. Банком було поставлено вимогу, в 30-денний строк погасити заборгованість по кредиту та достроково повернути кредит. (а.с. 24-26) Направлення такої вимоги банком, було передбачено пунктами 6.1, 10 Розділу №2 договору, у разі якщо у банку виникло право вимагати дострокового повернення кредиту і сплати заборгованості по ньому. (а.с. 9) Виходячи з позову, вимога банку не виконана; протилежні докази суду не надані.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що банк має право на дострокове стягнення кредиту і заборгованості по кредиту, в судовому порядку. Заборгованість нарахована банком, в межах визначених сторонами умов кредитного договору. Поручитель була ознайомлена з умовами кредитного договору, при підписанні договору поруки і несе відповідальність за невиконання позичальником своїх зобов'язань, як солідарний боржник.
Кредит було надано в іноземній валюті на законних підставах. Банк просить суд стягнути заборгованість у гривнях.
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та наумовах встановлених законом.
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Виходячи з зазначених норм Закону та висновків Верховного Суду України, що містяться в постанові від 24.09.2014 року по справі № 6-145цс14, борг по валютному кредиту повинен бути стягнутий в іноземній валюті. У розрахунку, наданому банком, зазначено розміри заборгованості в доларах США та еквівалентні суми в гривнях (а.с. 20-21). Вимоги банку, щодо стягнення кредиту, відсотків та пені є законними, при цьому в прохальній частині позову, позивач вказав лише гривневий еквівалент заборгованості, що існує по договору. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути борг в іноземній валюті, вказавши еквівалентну суму у гривнях.
При цьому, банк також просить суд стягнути пеню за останні 12 місяців - в межах строку спеціальної позовної давності. Вимога про стягнення пені обґрунтована виходячи з умов договору та норм Закону. Проте розмірі пені, яку просить стягнути банк, навіть в межах одного року, значно перевищує розмір заборгованості по кредиту та відсотках.
Частиною 3 ст. 551 ЦПК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням положень ст. 3 ЦК України, щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, - суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року).
У зв'язку із частковим задоволенням позову, згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто частину судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Сума судового збору визначається у гривні.
Згідно з роз'ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову, застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. В даному випадку судовий збір сплачено за максимальною ставкою - 3654 грн. Позов задоволено на 33,7%. Отже з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 1231,40 грн.
Керуючись ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року, ст. ст. 3, 526, 553, 554, 551, 533, 526, 629, 192, 627, 549, 546, 1056-1, 1050, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 27, 31, 57, 60, 79, 88, 169, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд -
Позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області, протягом десяти днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення.
Суддя Жмурко П.Я.