Справа №489/4394/14-ц 21.01.2015 21.01.2015 21.01.2015
Провадження №22-ц/784/126/15 Суддя суду першої інстанції - Тихонова Н.С.
Категорія 39 Суддя - доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Романенко Ю.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва

від 26 листопада 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання майна спадковим та визнання права власності на нього в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

18 червня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред'явили до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначений позов, який в подальшому уточнювали та обґрунтовували наступним.

Позивачки є доньками ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За життя ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_1.

11 травня 2007 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_4 договір дарування зазначеної квартири, право власності на яку відповідачка зареєструвала 28 жовтня 2008 року.

Позивачі зазначали, що 13 листопада 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Посилаючись на те, що на момент смерті ОСОБА_6 право власності на квартиру не було зареєстровано за ОСОБА_4, позивачі просили визнати вказану квартиру спадковим майном та визнати за ними право власності на неї по ? частці за кожною.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_6 спірна квартира вибула з її володіння, а тому не увійшла до складу спадщини і не може бути успадкована позивачками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ст.717 ЦК України).

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст.719 ЦК України).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.3 ст.640 даного Кодексу, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (серед інших - діти спадкодавця, які відносяться до першої черги спадкоємців за законом).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 11 травня 2007 року мати позивачок ОСОБА_6 уклала з відповідачкою ОСОБА_4 договір дарування належної їй квартири АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

28 жовтня 2008 року ОСОБА_4 здійснила реєстрацію зазначеного договору у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Після чого 13 листопада 2008 року ОСОБА_4 продала зазначену квартиру відповідачу ОСОБА_5

Позивачки є спадкоємицями першої черги за законом після смерті дарувальниці ОСОБА_6, які належним чином подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову є правильним.

ОСОБА_6 за життя вільно розпорядилася своєю власністю, уклавши з ОСОБА_4 договір дарування. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, склали його та скріпили підписами. Договір діяв більше року до смерті дарувальниці і сторони виконували його істотні умови.

Отже, укладення договору відповідало внутрішній волі дарувальниці.

Реєстрація договору після смерті ОСОБА_6 є лише адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

За такого, районний суд вірно визначив, що зазначену квартиру не можна вважати спадковим майном, оскільки вона вибула із власності спадкодавиці ОСОБА_6 ще за її життя.

А тому, за позивачками неможна визнавати право власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом після смерті їх матері ОСОБА_6

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: