№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2230/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гайдук С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Ящук Т.І.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Драган Н.Я.

представника відповідача - Іваннікова А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційними скаргами Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та державного підприємства «Смоли» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Державного підприємства «Смоли» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та за зустрічним позовом Державного підприємства «Смоли» до ОСОБА_6, третя особа: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про повернення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27 серпня 2013 року він був призначений на посаду директора ДП «Смоли» на умовах контракту терміном з 27 серпня 2013 року по 26 серпня 2014 року. Додатковою угодою від 12 лютого 2014 року термін дії контракту продовжено до 26 серпня 2018 року. 23 квітні 2014 року він написав заяву про звільнення з посади директора на підставі ст..38 КЗпП України, в якій не вказав дату звільнення. 17 червня 2014 року був виданий наказ № 98 к/к про його звільнення з посади директора ДП «Смоли». Вважає своє звільнення незаконним у зв'язку з порушенням відповідачем вимог ч.2 ст.38 КЗпП України.

В свою чергу, у жовтні 2014 року ДП «Смоли» звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, яка ухвалою суду від 28 жовтня 2014 року була прийнята до спільного розгляду з первинним позовом, в якій просило зобов'язати ОСОБА_6 повернути на розрахунковий рахунок державного підприємства «Смоли» безпідставно отримані кошти в сумі 3499 грн. У позові посилається на те, що у зв'язку з відстороненням ОСОБА_6 від займаної посади на законних підставах, ДП «Смоли» правомірно не нараховувало та не виплачувало йому заробітну плату. Але, 21 серпня 2014 року внаслідок лічильної помилки ОСОБА_6 було безпідставно виплачено 3499 грн., які на підставі ст.ст.1212, 1215 ЦК України підлягають поверненню.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року позов ОСОБА_6 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Державного підприємства «Смоли» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 98-к/к від 17.06.2014 року про звільнення ОСОБА_6 з посади директора Державного підприємства «Смоли». Поновлено ОСОБА_6 на посаді директора Державного підприємства «Смоли» з 17 червня 2014 року. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Смоли» до ОСОБА_6, третя особа: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про повернення безпідставно набутих коштів відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити у повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В свою чергу ДП «Смоли» 3 грудня 2014 року подало суду апеляційну скаргу, яка підписана в.о.директора ОСОБА_8, та просило скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити. При цьому посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи, а саме судом в ході судового розгляду взагалі не розглядався поданий ДП «Смоли» зустрічний позов, не досліджувалися докази, яку були подані апелянтом на підтвердження поданих заперечень на первісний позов.

В судовому засіданні представники Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та державного підприємства «Смоли» апеляційні скарги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та ОСОБА_6 був укладений контракт № 13-а/13, згідно з яким ОСОБА_6 був призначений на посаду директора ДП «Смоли» на термін один рік з 27 серпня 2013 року по 26 серпня 2014 року включно.

Наказом № 120-к/к3 від 27 серпня 2013 року позивач був призначений на посаду директора ДП «Смоли».

Додатковою угодою від 12 лютого 2014 року до умов контракту від 27 серпня 2013 року № 13-а/13 були внесені зміни і у абзаці другому контракту слова «термін один рік» замінені словами «термін п»ять років», слова та цифри «26 серпня 2014 року» замінені словами та цифрами «26 серпня 2018 року».

Ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 17 квітня 2014 року ОСОБА_6 в кримінальному провадженні було відсторонено від посади директора ДП «Смоли» на два місяці, яка ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 5 червня 2014 року скасована.

23 квітня 2014 року ОСОБА_6 написав на ім'я Міністра енергетики та вугільної промисловості України заяву про звільнення його з посади директора ДП «Смоли» за власним бажанням без зазначення дати звільнення.

Наказом № 98 к/к від 17 червня 2014 року ОСОБА_6 було звільнено з посади директора ДП «Смоли» за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що після збігу двох тижнів після письмового попередження про розірвання трудового договору ОСОБА_6 продовжував працювати на займаній посаді і не наполягав на звільненні, а тому вважав, що законних підставі для звільнення позивача за власним бажанням у відповідача не було. У зв'язку з тим, що наказ про звільнення позивача є незаконним, вважав вимоги про поновлення позивача на посаді директора ДП «Смоли» з 18 червня 2014 року обґрунтованими. Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_6 про зобов'язання Міністертсва енергетики та вугільної промисловості України забезпечити виплату грошових коштів за час вимушеного прогулу у розмірі 5682 грн.43 коп. та заборгованість по заробітній платі в розмірі 24993 грн.41 коп., суд першої інстанції виходив із того, що вимоги заявлені до неналежного відповідача, а тому не підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ДП «Смоли», суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України , що містяться в п.12 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 23 квітня 2014 року написав заяву про звільнення з посади директора ДП «Смоли» без зазначення дати звільнення. На цій заяві міститься резолюція керівника «Не заперечую», датована 17 травня 2014 року. 17 червня 2014 року Міністром енергетики та вугільної промисловості України виданий наказ, у п.1 якого передбачено звільнення позивача за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України на підставі заяви( а.с.18).

З пояснень в судовому засіданні представників обох сторін встановлено, що заява про звільнення ОСОБА_6 подана Міністру на особистому прийомі. Враховуючи наведене, а також те, що інших даних про надходження заяви ОСОБА_6 до Міністерства матеріали справи не містять, а резолюція «Не заперечую», датована 17 травня 2014 року, - колегія приходить до висновку, що саме 17 травня 2014 року є днем подачі ОСОБА_6 заяви про звільнення.

Зі змісту ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, а власник зобов'язаний звільнити працівника.

У разі якщо заява працівника про звільнення за власним бажанням не зумовлена неможливістю продовжувати роботу і не містить конкретної дати звільнення, - власник зобов'язаний розірвати трудовий договір на підставі ст..38 КЗпП України після закінчення двох тижнів.

Тобто, якщо заява про звільнення була подана 17 травня 2014 року, ОСОБА_6 мав бути звільненим 31 травня 2014 року.

Проте, ОСОБА_6 31 травня 2014 року звільнений з роботи не був, після цієї дати власник не мав права звільнити його відповідно до раніше поданої заяви.

Сам по собі факт відсторонення ОСОБА_6 від посади директора ДП «Смоли» на підставі ухвали слідчого-судді Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 17 квітня 2014 року правового значення не має, оскільки при відстороненні трудові відносини не припиняються.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 21 серпня 2014 року ОСОБА_6 були виплачені грошові кошти в сумі 3499 грн.

В обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом представник ДП «Смоли» посилався на те, що вказана сума була виплачена безпідставно внаслідок рахункової помилки. Але, належних та допустимих доказів про те, з чого складається ця сума і в чому саме полягає рахункова помилка, представник ДП «Смоли» у передбаченому ст.ст. 10,60 ЦПК України порядку суду не надав.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність зустрічних позовних вимог відповідає матеріалам справи та ґрунтується на вимогах матеріального права.

Колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_6 про зобов'язання забезпечити виплату грошових коштів за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та державного підприємства «Смоли» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: