АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відповідачів. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач також просив накласти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 з метою захисту житлових та майнових інтересів дітей.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батьками малолітнього ОСОБА_7 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку дітей, оскільки ОСОБА_3 відбуває покарання в Могилів-Подільській виправній колонії УДПтС України у Вінницькій області строком з 19 червня 2009 року по 19 червня 2016 року, місцезнаходження ОСОБА_5 невідоме, а ОСОБА_2, разом з якою проживають діти, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та конфлікти, у зв'язку з чим ОСОБА_7, ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 з 29 квітня 2014 року перебувають у Центрі допомоги дітям Благодійної організації «Місто щасливих дітей».

_________________________________________________________

Справа № 760/9335/14

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1803/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Зінченко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт посилається на ті обставини, що матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджується факт ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків відносно своїх малолітніх дітей, однак судом цього не враховано при ухваленні рішення. Також, судом безпідставно не взято до уваги того, що сама ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7та пояснила, що визнання батьківства щодо останнього носить фіктивний характер для отримання нею прибутку, оскільки ОСОБА_5 не є біологічним батьком дитини.

В суді апеляційної інстанції представник Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації - Шарудило Т.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_14 у задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року залишити без змін. При цьому підтвердили викладені у апеляційній скарзі обставини щодо фіктивності визнання батьківства ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_2 - ОСОБА_7

Представник прокуратури м. Києва - Боса І.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, підтвердивши доводи апелянта.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи із наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що батьками малолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5, 31), а батьками малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 6-7, 32).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 11 квітня 2008 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 10).

Також встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання в Могилів-Подільській виправній колонії УДПтС України у Вінницькій області (№ 114) згідно вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 8 квітня 2010 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України строком з 19 червня 2009 року по 19 червня 2016 року (а.с. 15).

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини чи є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої вживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З урахуванням положень Сімейного кодексу України суд першої інстанції вірно виходив із того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 батьківські обов'язки не виконує з незалежних від нього причин, а саме у зв'язку з відбуванням покарання за вироком суду, проте категорично заперечує проти задоволення даного позову, оскільки до позбавлення волі в повному обсязі виконував батьківські обов'язки, забезпечував родину, піклувався про дітей, має постійне житло і після відбування покарання має наміри продовжувати піклуватись про дітей (а.с. 54).

Як пояснила ОСОБА_16, з часу засудження її чоловіка вона самостійно утримує трьох дітей, намагається належним чином піклуватись про їх розвиток, працює в ТОВ «Дімакс Україна», де характеризується позитивно (а.с. 107), має середню спеціальну освіту, намагається належним чином забезпечити умови проживання дітей (а.с. 122- 125).

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено письмовими доказами та показаннями свідків. Крім того, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У п.п. 15, 18 Постанови міститься роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

Вказані обставини вірно встановлені судом першої інстанції та знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги з приводу спростування вказаних висновків суду та необхідності застосування крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом позбавлення батьківських прав є безпідставними, оскільки достатні підстави для зазначеного на даний час відсутні.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне попередити зазначених осіб про необхідність зміни їх поведінки та ставлення до виховання дітей, як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 після відбуття ним покарання шляхом утримання від скоєння кримінально-караних діянь в тому числі, які в подальшому можуть повторно позбавити його можливості участі у вихованні дітей.

Враховуючи те, що позовні вимоги про накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, суд обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду в частині необхідності відмови в позові щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Місцезнаходження відповідача ОСОБА_5 є невідомим, оскільки за зареєстрованою та за останньою відомою адресами він не проживає, що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та відповіддю Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області (а.с. 13, 14).

ОСОБА_2 пояснила, що він на теперішній час проживає за кордоном та участі в утриманні та вихованні дитини ОСОБА_7 жодним чином не приймає. Крім того зазначила, що ОСОБА_5 не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_7

Згідно висновку від 5 травня 2014 року № 108-4486/01 Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно його малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 28, 29).

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що є всі підстави для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_7, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

За таких обставин рішення суду назвати повністю законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового про задоволення позову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 309ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_5. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, підданого Хашимитського Королівства Йорданія, відносно його малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави - 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 (сорок) копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко