Справа №591/8952/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/333/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Маслова В. О. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про стягнення коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА :

27 листопада 2014 року позивач звернувся до Зарічного районного суду м.Суми з позовом до ОСОБА_3 і свої вимоги мотивував тим, що передав в борг відповідачу гроші в сумі 42000 грн. 00 коп. за борговою розпискою, які відповідач зобов'язався повернути за першою вимогою. Однак до цього часу відповідач боргне повернув, незважаючи на те, що він пред'явив вимогу про повернення коштів, а тому просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача борг за договором позики та понесені ним судові витрати у справі.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 42000 грн.00 коп. боргу та 420 грн.00 коп. судових витрат, а усього 42420 грн.00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що вона працювала в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» продавцем, а позивач, який діє на підставі довіреності від власника магазину ОСОБА_5, 06.10.2014 року виявив недостачу грошових коштів в магазині на загальну суму 84000 грн.00 коп. і тому він примусив її та продавця ОСОБА_6 скласти розписки на суму боргу кожного продавця в сумі 42000 грн.00 коп. З цього приводу ОСОБА_6 звернулась до Прокуратури Сумської області із повідомленням про вчинення позивачем кримінального правопорушення з аналогічних обставин і на даний час проводить перевірка з цього приводу, а тому вважає, що висновок суду про існування 42000 боргу, що виник на підставі договору позики, укладеного між сторонами є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта та його представника, заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи 06 жовтня 2014 року відповідач отримав від позивача за договором позики 42000 грн.00 коп., які зобов'язався повернути за першою вимогою.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Сумського МВ УМВС України в Сумській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4, власника мережі магазинів «ІНФОРМАЦІЯ_1», який 06.10.2014 року близько 22-00, перебуваючи в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому за адресою АДРЕСА_1 шляхом залякування примусив її скласти розписку про те, що вона винна йому кошти в сумі 42000 грн.00 коп. З пояснень даних під час проведення перевірки ОСОБА_4 вбачається, що 06.10.2014 року була виявлена недостача грошових коштів у відділі, в якому без оформлення працювали ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і тому він попросив їх скласти розписки для захисту у подальшому своїх прав на суму боргу кожного продавця у сумі 42000 грн.00 коп. 23.10.2014 року слідчим відділом Сумського МВ УМВС України в Сумській області перевірку за зверненням ОСОБА_3 було припинено, але ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 06.11.2014 року встановлена бездіяльність зазначеного слідчого відділу і зобов'язано начальника СВ СМВ УМВС України в Сумській області Науменка С.М. внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 13.10.2014 року та розпочати досудове розслідування (а.с.33-35). На час розгляду справи досудове розслідування триває.

В той же час, доказів вини ОСОБА_3 у недостачі товарно-матеріальних цінностей на суму 42000 грн.00 коп. не надано і не доведено, що розписка ОСОБА_3 від 06.10.2014 року, стосується саме вищезазначеної недостачі товарно-матеріальних цінностей.

Також місцевим судом встановлено, що згідно розписки, факт написання якої підтверджено особистими поясненнями відповідачки, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 06.10.2014 року було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_3 отримала 42000 грн.00 коп. від ОСОБА_4 та зобов'язалася повернути борг за першою вимогою позикодавця, але на вимогу позикодавця борг не повернула, а тому з неї на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню борг в сумі 42000 грн.00 коп. .

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав:

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Борговий документ, складений ОСОБА_3 знаходиться у кредитора ОСОБА_4 Відповідачка ОСОБА_3 не спростовувала той факт, що вона взяла кошти в сумі 42000 грн.00 коп., які належали на праві власності позивачу., який не передавав ці грошові кошти на безповоротній основі, та в судовому порядку вимагає їх повернення відповідачкою ОСОБА_3

За таких обставин, ураховуючи вищезгадані засади, звичаї та вимоги, боржник ОСОБА_3 зобов'язана повернути кредитору ОСОБА_4 суму боргу.

За встановлених обставин, колегія суддів також вважає, що правовідносини, що склались та виникли з боргових зобов'язань між сторонам, відповідають загальним засадам цивільного законодавства та не протирічать положенням ст.ст. 604, 1053 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Ураховуючи такі обставини справи та вимоги закону, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, а тому не приймаються до уваги.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -