Справа № 161/5217/15-ц
Провадження № 2/161/2155/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Акайомовій Т.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені), інфляційних та 3 % річних за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 19 вересня 2014 року по 06 квітня 2015 року в розмірі 16 026 грн., інфляційні в розмірі 2 053,18 грн. та 3% річних в розмірі 208,58 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 11 серпня 2000 року відділом РАЦСу Луцького районного управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_3.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.06.2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_2, в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2011 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Вказує, що рішення суду відповідачем належним чином не виконується. Станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 10 398 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком ВДВС Луцького міського управління юстиції від 01.04.2015 року.

Відповідно до статті 196 СК України позивач має право на стягнення з відповідача в її користь неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів з 19 вересня 2014 року по 06 квітня 2015 року.

У зв'язку із простроченням сплати аліментів просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 19 вересня 2014 року по 06 квітня 2015 року в розмірі 16 026,00 грн., інфляційні в розмірі 2 053,18 грн. та 3% річних в розмірі 208,58 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з викладених у позові підстав та просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснив, що станом на 26.05.2015 року сплатив заборгованість по аліментах в розмірі 26 415,00 грн., а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 серпня 2000 року відділом РАЦСу Луцького районного управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_3.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.06.2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_2, в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2011 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

На підставі цього рішення, Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 2-4880, який перебуває на виконанні у Першому відділі Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області (а.с. 9).

Згідно з довідкою-розрахунком Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ Волинської області станом на 01.04.2015 року заборгованість по аліментах становить: 10 398,00 грн. (а.с. 10-11).

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань має бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий же правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-149цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (зі змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Позивач здійснив нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів за період із 19.09.2014 року по 06.04.2015 року, з врахуванням кожного окремого місяця, в яких мало місце прострочення сплати аліментів, що відповідає положенням ст. 196 СК України.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Доводи відповідача та його представника про відсутність підстав у стягненні неустойки за прострочення сплати аліментів через відсутність заборгованості по аліментах на момент розгляду справи в суді, суд сприймає критично, оскільки ст. 196 СК України передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів і на вказану відповідальність не може впливати сплата заборгованості по аліментах після звернення позивача до суду.

Крім того, посилання відповідача, що державним виконавцем в довідці-розрахунку не вказано оплат по сплаті аліментів 05.10.2012 року, 03.11.2012 року, 30.11.2012 року на думку суду є безпідставним, так як відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Також, в квитанціях про сплату вказаних сум не зазначено, що кошти сплачувались саме за аліменти (а.с. 31-34). Позивач пояснила, що кошти перераховані відповідачем 05.10.2012 року як подарунок на день народження, так як дитина ІНФОРМАЦІЯ_1, а 03.11.2012 року, 30.11.2012 року перераховані кошти являються додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України на придбання дитині брекет системи.

Доводи відповідача, що в нього відсутній обов'язок нести додаткові витрати на дитину крім аліментів є безпідставним.

Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, однак аліментів на дитину в строки визначені рішенням суду не сплачує. Доказів, відсутності вини у простроченні сплати аліментів відповідач не надав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд відмовляє в стягненні з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 2053,18 грн. та 3% річних в сумі 208,58 грн., оскільки передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. До правовідносин, які виникли внаслідок прострочення сплати аліментів застосовується спеціальна норма права, а саме ст. 196 СК України, а не ст. 625 ЦК України.

В зв'язку з тим, що спір доведено до суду з вини відповідача і рішення суду ухвалено на користь позивача, судові витрати по справі слід стягнути з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст. 20, 180, 196, 199 СК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 16 026,00 (шістнадцять тисяч двадцять шість) грн. неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук