Справа № 359/8721/14-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко Д.В.
Провадження № 22-ц/780/888/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю „Купава-Укрторг" та Бориспільської міської ради Київської області, третя особа - управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області, про скасування рішення, державного акту на право постійного користування землею, припинення права постійного користування землею,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який мотивував тим, що 08 квітня 2002 року на підставі рішення Бориспільської міської ради Київської області №189 від 27березня 2001 року товариству з обмеженою відповідальністю „Купава- Укрторг" було видано державний акт на право постійного користування землею площею 0,5171га для виробничих потреб. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 квітня 2008 року між ТОВ „Торгпостач" та позивачем, останній придбав комплекс будівель, які знаходяться за адресою: м. Бориспіль, АДРЕСА_1. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2009 року за позивачем визнане право власності на самочинно збудовані двоповерхові нежитлові приміщення та одноповерхове нежитлове приміщення за вказаною адресою.

З листа управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області від 09 липня 2013 року вбачається, що комплекс будівель позивача розташований на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю „Купава- Укрторг" на підставі державного акту на право постійного користування землею від 08 квітня 2002 року №155.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 16, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, позивач вказував, що він не має можливості належним чином користуватись земельної ділянкою, яка знаходиться під його будівлями, а тому на підставі підпункту ст.141 ЗК України просив суд скасувати рішення Бориспільської міської ради Київської області №189 від 27 березня 2001 року, скасувати виданий товариству з обмеженою відповідальністю „Купава-Укрторг" державний акт на право постійного користування землею, припинити право товариства з обмеженою відповідальністю „Купава - Укрторг" постійного користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні позивачу будівлі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом незаконно відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вказує, що судом не було взято до уваги зведений інвентаризаційний план земельної ділянки, в якому визначено, які саме належні позивачу об'єкти нерухомості розташовані на спірній земельній ділянці. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивачем не було обґрунтовано та доведено, в чому полягає незаконність прийнятого рішення про надання відповідачу земельної ділянки в користування та державного акту на таке право користування, та яким чином набуття права власності позивачем на будівлі у 2008-2009 р.р. може зумовлювати недійсність передачі позивачу землі ще у 2002 році. Також суд першої інстанції вважав безпідставними вимоги позивача щодо припинення на підставі положень ст. 141 ЗК України права користування відповідачем спільною землею, оскільки такої підстави на час набуття права власності позивачем ще не існувало. Не є доведеними, з точки зору суду першої інстанції, й посилання позивача на перехід до нього на підставі положень ст. 120 ЗК України прав на землю під належними йому об'єктами нерухомості в обсязі та на умовах, що належали попередньому власнику будівлі, оскільки право власності на будівлі позивач отримав від ТОВ „Торгпостач", однак не надав до суду жодного доказу з приводу того, яким саме правом на землю володіло вказане товариство, та й взагалі, чи володіло ним. Не було належним чином доведено, з точки зору суду першої інстанції, й взагалі факту розміщення будівель позивача саме на ділянці відповідача та яких саме будівель.

Позивач в своїй апеляційній скарзі вважає усі наведені висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, вважає що ним було належним чином обґрунтовано та доведено усі позовні вимоги. В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такою позицією позивача.

Відповідно до загального правила для вирішення питання щодо законності чи незаконності вчинених дій/виниклих обставин (що найбільше відповідає вимозі позивача скасувати рішення місцевої ради про надання спірної землі у користування відповідача а також вимозі скасування виданого на підставі такого рішення відповідного державного акту), судом має бути встановлена відповідність чи невідповідність таких дій/обставин вимогам законодавства, чинного на час їх вчинення/виникнення. При цьому така невідповідність закону має бути чітко доведена. В той же час позивачем не було жодним чином доведено, в чому саме полягає незаконність передачі відповідачу спірної землі. Не було обґрунтовано позивачем й те, яким чином його право, що виникло у 2008-2009 роках, може зумовлювати незаконність рішення місцевої ради та виданого на його підставі державного акту від 2002 року. За таких умов висновки суду про те, що позовні вимоги в даній частині залишилися недоведеними та не підлягають до задоволення є обґрунтованими, з ними в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

В ході розгляду справи позивачем не було доведено своїх тверджень щодо того, які саме належні йому об'єкти нерухомості, в якій мірі, та чи взагалі знаходяться на землі відповідача. Наданий до суду лист управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області від 09.07.2013 року не може вважатися належним доказом з цього приводу, оскільки він не тільки не містить жодних точних даних із спірного питання, але й навіть не вказує (окрім загальної та невизначеної фрази „згідно облікових даних"), яким же чином управлінням було встановлено, що саме будівлі позивача знаходяться саме на землі відповідача, як було встановлено розміщення таких будівель, за якими даними, якою перевіркою. Не містить вказаний документ й конкретизації, про які саме будівлі йде у ньому мова.

Не може бути прийнятим в якості належного доказу із зазначеного питання й наданий позивачем „зведений план" спірної ділянки та будівель на ньому, оскільки він не може вважатися документом в звичайному розумінні. У вказаному „зведеному плані" не зазначено ні особу та орган, що його склала, ні час складання, ні за якими даними. Не містить він й посилань на повноваження особи, що його складала, на проведення такого виду дослідження та надання таких висновків, як і взагалі підпису такої уповноваженої особи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог. Не були спростовані такі висновки суду й під час апеляційного розгляду справи. Таким чиномколегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді