Номер провадження: 22-ц/785/915/15
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 9 жовтня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 2 березня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на невиконання договору про надання кредиту, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_4 кредитну заборгованість станом на 19 серпня 2014 року в загальній сумі 17 358,32 грн. та судові витрати (а.с.2-5).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, одночасно просив застосувати строк позовної давності (а.с.46).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року в позові відмовлено за спливом строку позовної давності (а.с.55).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з укладення ОСОБА_3 договору №б/н від 2 березня 2007 року, отримання кредиту в сумі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, наявності кредитної заборгованості, закінчення строку дії платіжної картки 3 березня 2009 року та відмовив у стягненні заборгованості за спливом строку позовної давності.

Висновки суду щодо наявності підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм

матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

2 березня 2007 року ОСОБА_3 звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті, складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, ОСОБА_3 уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни найменування ПАТ КБ «ПриватБанк») договір № б/н від 2 березня 2007 року, за яким отримав кредит в розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 2 березня 2007 року ОСОБА_3 видано платіжну карту за номером 4 …5847, строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії карти, погашення заборгованості підлягало щомісячними платежами в розмірі 7% від суми трат як шляхом внесення коштів на карту, так і списання банком коштів з дебетної карти (а.с.10-16).

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.6.5); у разі невиконання зобов'язань за договором позичальник на вимогу банку має виконати зобов'язання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку (п.6.6); при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову (п.8.6).

ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання за договором № б/н від 2 березня 2007 року виконав, надав ОСОБА_3 кредит у встановленому договором розмірі, натомість, ОСОБА_3 не надав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами. Станом на 19 серпня 2014 року заборгованість за договором № б/н від 2 березня 2007 року склала за кредитом в сумі 3914,00 грн., за процентами в сумі 7118,25 грн., з нарахованої комісії в сумі 39,14 грн., з простроченої комісії в сумі 4984,15 грн., по штрафам в сумі 1302,78грн., а всього заборгованість в загальній сумі 17358,32 грн.(а.с.6-9).

ОСОБА_3 належне виконання зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті процентів, комісій на визначених договором умовах не підтвердив, доказів на погашення кредитної заборгованості не надав, відтак, передбачене частиною 2 статі 1054, частиною 2 статті 1050 ЦК України право ПАТ КБ «ПриватБанк» на стягнення заборгованості в загальній сумі 17 358,32 грн. наявне.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України).

За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності

починається заново. Час, що минув, до переривання перебігу строку позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

За Умовами та правилами надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін (п.9.12). Картрахунки відкриваються на невизначений термін, за виключеннями, передбаченими п.п.9.6, 9.7 цих Умов (п.9.3). Заявою про надання кредитних коштів та відкриття картрахунку передбачено, що дія договору розпочинається з моменту підписання заяви, відкриття картрахунку та отримання грошових коштів.

ОСОБА_3 письмової заяви про припинення дії договору №б/н від 2 березня 2007 року та закриття картрахунку карти ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав, відтак, дія договору є пролонгованою, картрахунку продовженою.

Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в справі № 134цс14 (постанова від 1 жовтня 2014 року) про визначення перебігу позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі спливом останнього місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, в даному випадку застосуванню не підлягає з огляду на наступне (а.с.49-53).

Згідно частини 2 статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пункт 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає договірне списання як списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком в порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Аналогічне визначення міститься у пункті 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21 січня 2004 року, зокрема, пункт 6.1 обумовлює право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг.

Пунктами 26.1, 26.4 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Пунктом 4.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті банку за договором, при настанні строків платежів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано докази здійснення банком у 2013-2014 роках переводу коштів між рахунками та автоматизованого погашення простроченої кредитної заборгованості шляхом списання коштів з картрахунку зарплатної карти ОСОБА_3 (а.с.38-45).

Таким чином, право ПАТ КБ «ПриватБанк» на списання коштів в рахунок простроченої заборгованості передбачено як законом так і договором № б/н від 2 березня 2007 року. ОСОБА_3 не оспорив списання коштів з картрахунку зарплатної карти на погашення кредитної заборгованості, відтак, визнав борг та обов'язок по його погашенню, що у сенсі положень частини 1 статті 264 ЦК України є доказом переривання перебігу позовної давності.

Правові підстави для застосування положень частини 4 статті 267 ЦК України відсутні, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають присудженню понесені та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 243,60 грн., за подання апеляційної скарги в сумі 121,80грн., а всього судові витрати в загальній сумі 365,40 грн. (а.с.1, 67).

Керуючись ст.303 п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року - скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором б/н від 2 березня 2007 року заборгованість станом на 19 серпня 2014 року за кредитом в сумі 3914 грн. 00коп., за процентами в сумі 7118 грн. 25 коп., з комісії в сумі 5023 грн. 29 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп., штраф (процента складова) в сумі 802 грн. 78 коп., а всього заборгованість в загальні сумі 17 358 грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» судові витрати в загальній сумі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Н.Д.Плавич