1 Справа № 335/7091/14-ц 2/335/73/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „ПроКредит Банк", третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору удаваним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ „ПроКредит Банк" про визнання кредитного договору удаваним.

Ухвалою суду від 22.09.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що для придбання житла - двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, йому не вистачало 190 000 грн.. Він звернувся до відділення №2 у м. Запоріжжя ПАТ „ПроКредит Банк" для отримання кредиту. Після вивчення можливості надання кредиту, відповідач повідомив його про те, що кредит може бути видано тільки в доларах США. У зв'язку з тим, ст.11 Закону України „Про захист прав споживачив" передбачено заборону на надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України, відповідач запропонував йому підписати дві рамкові угоди. Одну, як фізичною особою, а другу, як фізичною особою - підприємцем. Також йому було роз'яснено, що це необхідно для прийняття позитивного рішення щодо надання кредиту. Також йому роз'яснили, що грошові кошти у національній валюті будуть перераховані на його картковий рахунок.

20.05.2013 року, між ним, як фізичною особою, та відповідачем було укладено рамкову угоду №FW1602.406. Одночасно, між ним, як фізичною особою - підприємцем, та відповідачем було укладено другу рамкову угоду №FW1602.407.

Цього ж дня, між ним, як фізичною особою - підприємцем, та відповідачем укладено договір про надання траншу №1602.43677/ FW1602.407, відповідно до якого йому надано кредит в сумі 24 000 доларів США. Відповідно до п.п.5.1 договору, комісія за видачу кредиту склала 2,5% від розміру кредиту, що складало 600 доларів США. На його картковий рахунок відповідачем перераховано 23 400 доларів США. Одночасно, 25.05.2013 року йому було запропоновано підписати, як фізичній особі - підприємцю, заяву про продаж іноземної валюти з подальшим зарахуванням на його рахунок гривні та платіжне доручення про перерахування коштів в сумі 189 868 грн. на його картковий рахунок.

Після виконання вказаний дій, ним було отримано кредит в сумі 189 868 грн. для придбання квартири.

На час видачі (отримання) кредиту він не здійснював підприємницьку діяльність. Також він не отримував валютної виручки. Тому вважає, що договір про надання траншу №1602.43677/ FW1602.407 від 20.05.2013 року є правочином, який було вчинено для приховування іншого право чину, зокрема, договору про надання споживчого кредиту.

У відповідності до ст.235 ЦК України, позивач просить визнати удаваним договір про надання траншу №1602.43677/ FW1602.407 від 20.05.2013 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 є поручителем ОСОБА_1 за договором про надання траншу №1602.43677/ FW1602.407 від 20.05.2013 року і він підтверджує обставини викладені у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ПАТ „ПроКредит Банк" в судове засідання не з'явився. Суду надав письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи за його відсутністю.

У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.05.2013 року між ПАТ „ПроКредит Банк" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) укладено договір про надання траншу №1602.43677/ FW1602.407, відповідно до якого Банк надає позивачу кредит в сумі 24 000 доларів США строком на 36 місяців зі сплатою 15% річних, а позивач (позичальник) зобов'язався належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Рамковою угодою №FW1602.407 від 20.05.2013 року та договором про надання траншу.

Вказаний договір про надання траншу та Рамкова угода були підписані сторонами без будь-яких зауважень.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У даному випадку мається на увазі інший за своєю правовою природою правочин, ніж той, що був укладений для його приховування.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов"язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Сторони спірного договору про надання траншу дійсно мали на увазі укласти договір кредиту, що не оспорюється позивачем, але позивач вважає, що оскільки не отримував іноземну валюту за договором, і не мав наміру отримувати саме іноземну валюту, правочин слід вважати удаваним.

Суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для визнання правочину удаваним.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач ознайомився з умовами укладеного договору про надання траншу, підписав його, чим погодився на умови отримання кредиту, у тому числі валюту кредиту, відсотковою ставкою та штрафними санкціями за невиконання зобов'язань по його поверненню.

Волевиявлення позивача щодо отримання кредиту саме на умовах, запропонованих банком на момент укладення кредитного договору було вільним та відповідало внутрішній волі, що підтверджується зокрема його заявою від 20.05.2013 року про продаж іноземної валюти. Крім того, в подальшому позивач здійснював погашення кредиту саме у валюті кредиту.

Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 62, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „ПроКредит Банк" про визнання кредитного договору удаваним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В. Воробйов