У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Святошинського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: садівниче товариство «Зв'язківець», Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, яке існувало до порушення, зобов'язання повернути земельну ділянку, за касаційними скаргами садівничого товариства «Зв'язківець» та заступника прокурора м. Києва на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року прокурор Святошинського району міста Києва звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням III сесії VI скликання Київської міської ради від 9 липня 2009 року № 854/1910 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 отримала державний акт серії ЯЖ № 912793 на вищезазначену земельну ділянку, кадастровий номер :75:670:0269, виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 17 червня 2010 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05-7-03767.

7 грудня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, на підставі якого, право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_7, про що зроблено відмітку у державному акті серії ЯЖ № 912793.

Позивач стверджував, що спірна земельна ділянка на момент прийняття Київською міською радою рішення, належала до земель рекреаційного призначення та без зміни цільового призначення була надана відповідачу ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не погоджувалося з контролюючими органами.

Отже, рішенням від 9 липня 2009 року № 854/1910 Київська міська рада незаконно змінила функціональне призначення оспорюваної земельної ділянки.

У зв'язку з цим прокурор Святошинського району м. Києва просив: визнати незаконним та скасувати рішення III сесії VI скликання Київської міської ради від 9 липня 2009 року № 854/1910 «Про передачу громадянці ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»; визнати недійсним виданий на ім'я ОСОБА_6 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, (кадастровий номер :75:670:0269), розташовану по АДРЕСА_1, серії ЯЖ № 912793, виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 17 червня 2010 року та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 05-7-03767; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1, вартістю 358 040 грн 75 коп., укладений 7 грудня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1, (кадастровий номер :75:670:0269), вартістю 358 040 грн 75 коп. за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради; зобов'язати ОСОБА_7 повернути на користь Київської міської ради вказану вище земельну ділянку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 7 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року, в задоволенні позову прокурора Святошинського району м. Києва відмовлено.

У касаційній скарзі садівниче товариство «Зв'язківець» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Заступник прокурора м. Києва, у поданій до суду касаційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню, а касаційна скарга садівничого товариства «Зв'язківець» частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судом встановлено, що рішенням III сесії VI скликання Київської міської ради від 9 липня 2009 року № 854/1910 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 отримала державний акт серії ЯЖ № 912793 на вищезазначену земельну ділянку, кадастровий номер :75:670:0269, виданий Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 17 червня 2010 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05-7-03767 з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вказаний державний акт видано на підставі рішення Київської міської ради від 9 липня 2009 року № 854/1910 «Про передачу громадянці ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Судом встановлено, що зазначена вище земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_6 із земель міста у порядку безоплатної приватизації (відведення).

Відповідно до листа Управління охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 29 травня 2009 року проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки погоджено відповідно до рішення Київської міської ради від 26 грудня 2002 року № 221/381 та рішення Київської міської ради VII сесія XXIV скликання від 15 липня 2004 року № 457/1867 «Про порядок передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві».

Згідно ст. 4 рішення Київської міської ради VII сесія XXIV скликання від 15 липня 2004 року № 457/1867 «Про порядок передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві», зі змінами та доповненнями у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, передача земельних ділянок із земель державної і комунальної власності безоплатно у власність юридичним особам або громадянам здійснюється на підставі рішення Київської міської ради за результатами розгляду документації із землеустрою, а у разі приватизації громадянами земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні, - за результатами розгляду технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до 2 ст. 11 вказаного рішення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується Головним управлінням земельних ресурсів, Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), державними органами охорони навколишнього природного середовища у випадках, передбачених законодавством, органом охорони культурної спадщини, санітарно-епідеміологічним органом, а також відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у передбачених законодавством випадках).

Отже, на час прийняття оскаржуваних рішень погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами охорони навколишнього природного середовища не було обов'язковою умовою для прийняття Київською міською радою рішення про передачу у власність земельної ділянки та було обов'язковим лише у випадках, передбачених законодавством.

Суд першої інстанції встановивши вищезазначені обставини у справі, дійшов висновку, що доводи прокурора про те, що рішенням Київської міської ради від 9 липня 2009 року № 854/1910 «Про передачу громадянці ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» змінено цільове призначення земель рекреації не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи через відсутність доказів.

Відповідно до відповідей Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) інформація про прийняті Київською міською радою рішення стосовно встановлення охоронних зон території по АДРЕСА_1, як земель рекреаційного призначення, відсутня.

Отже, встановивши відсутність доказів про прийняття Київською міською радою рішення про віднесення відповідної території до земель рекреаційного призначення, розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій рекреаційного призначення та встановлення меж відповідної земельної ділянки в натурі на місцевості та закріплення межовими знаками, суд дійшов висновку про недоведеність факту встановлення та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, переданої в подальшому у власність ОСОБА_6, з земель рекреації у землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З цих підстав суд вважав такими, що не підлягають задоволенню і інші заявлені прокурором вимоги, які є похідними, а саме про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. При цьому, суд визнав, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 7 грудня 2010 року, стороною якого прокурор не був та вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом зобов'язання повернути земельну ділянку, не є належним способом захисту прав власника земельної ділянки.

Апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням.

У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України).

Статтею 51 ЗК України встановлено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Частиною 3 ст. 52 ЗК України передбачено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

В листі Державної інспекції сільського господарства України від 24 травня 2013 року № С-33-6-9/702 зазначено, що інспекцією було проведено перевірку дотримання вимог законодавства при прийнятті Київською міською радою рішень від 9 липня 2009 року про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок по АДРЕСА_1, в результаті якої встановлено, що рішення про розгляд заяв про надання земельних ділянок у приватну власність, а в подальшому розроблення проектів землеустрою, прийнято з порушенням ст. 118 ЗК України. У порушення вимог ч. 9 ст. 118 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок не погоджено природоохоронним органом - Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в м. Києві Міністерства охорони навколишнього природного середовища та органом по земельних ресурсах - Головним управлінням Держкомзему у м. Києві. При цьому, згідно земельно-кадастрової інформації за формою державної статистичної звітності 6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності» земельні ділянки, які передбачались для відведення по АДРЕСА_1, обліковувалися як зелені насадження загального користування.

Відповідно до п. 10.4 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» розміщення будинків, споруд, комунікацій на землях зелених зон міст, включаючи землі міських лісів, якщо об'єкти, які проектуються, не призначені для відпочинку, спорту або обслуговування приміського лісового господарства, не допускається.

При обстеженні земельних ділянок по АДРЕСА_1 встановлено, що вони розташовані у лісосмузі, обгороджені сітчастим, металевим, дерев'яним парканом та в більшості випадків використовуються невстановленими особами.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій, невірно визначилися з характером спірних правовідносин, у порушення ст. ст. 60, 212, 315 ЦПК України, не дослідили належним чином доказів, наданих прокурором на підтвердження своїх позовних вимог та залишили поза увагою його доводи щодо належності спірної земельної ділянки, на час прийняття Київською міською радою рішення від 9 липня 2009 року № 854/1910, до земель рекреаційного призначення, і, що Київською міською радою рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки не приймалося.

Вищенаведене свідчить про те, що суди як першої, так і апеляційної інстанцій, не надали належної оцінки всім доказам у справі, не повно встановили фактичні обставини справи, допустили неправильне застосування норм матеріального закону, припустилися порушень норм процесуального права, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України, є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва задовольнити.

Касаційну скаргу садівничого товариства «Зв'язківець» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська