Номер провадження: 22-ц/785/7123/15
Головуючий у першій інстанції: Курочка В. М.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі: Абалдовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопільського районного суду Одеської області від 20 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Мар'янівської сільської ради Овідіопольського району, відділу Держземагенства в Овідіопольському районі, Овідіопольського районного управління юстиції про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, визнання недійсними рішень Мар'янівської сільської ради, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та державної реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з названим позовом, в якому зазначила, що з 06.11.1986 р. по 10.06.2014 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 Під час шлюбу нею та відповідачем було придбано майно - жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1. Право власності на жилий будинок зареєстровано на ім'я відповідача рішеннями Мар'янівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 21.11.2002 р. №48 та від 27.09.2009 р. №907-У.

У власність ОСОБА_3 була передана присадибна земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_1. В наступному відповідачу був виданий державний акт на право власності на цю земельну ділянку та в установленому законом порядку зареєстровано його право власності на це майно. Відповідач не визнає її право власності на жилий будинок та земельну ділянку, посилаючись, що це майно є його особистою власністю.

З наведених підстав позивач просила: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1; визнати недійсними та скасувати рішення Мар'янівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 21.11.2002 р. №48 та від 27.09.2009 р. №907-У про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на зазначену вище земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала.

Відповідач позов не визнав, з тих підстав, що він під час шлюбу з позивачкою сам і за свої особисті кошти побудував спірний жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами і правомірно набув право власності.

Рішенням суду позов задоволено.

На рішення суду ОСОБА_3 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до положень ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторони з 06.11.1986 р. до 10.06.2014 р. перебували у шлюбі, спільне проживання припинили у квітні 2014 року, що встановлено рішенням Овідіопольського районного суду від 27.05.2014 р. у справі про розірвання шлюбу сторін, (а.с. 8)

У травні 1989 року сторонам, як переселенцям, був наданий жилий будинок в с. Мар'янівка, Овідіопольського району. (а.с. 21)

В наступному під час шлюбу сторони перебудували жилий будинок, побудували господарські будівлі та споруди, у зв'язку з чим розпорядженням голови Овідіопольської районної ради від 25.08.1994 р. №103 за відповідачем було визнано право власності на жилий будинок загальною площею 47,2 м2, жилою площею 43,2 м2, господарські будівлі та споруди - гараж, 2 сараї, погріб з шийкою, вбиральню, що розташований в АДРЕСА_1. (а.с. 20).

Право власності відповідача на жилий будинок в установленому законом порядку було зареєстровано 01.11.1994 р. (а.с. 22)

Таким чином, нерухоме майно у виді жилого будинку було набуте сторонами під час шлюбу, є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на частину цього майна суд вважав обґрунтованими і вони підлягали задоволенню. При цьому самочинно побудовані сторонами будівлі та споруди суд не врахував .

Заперечення відповідача про те, що спірні земельна ділянка та житловий будинок є його особистим майном суд правильно не прийняв до уваги.

Виходячи зі змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Обов'язок доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладений на останнього.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень про те, що жилий будинок був побудований за його особисті кошти.

Рішеннями Мар'янівської сільської ради від 21.11.2002 р. №48 та від 27.09.2009 р. №907-У у власність ОСОБА_3 була передана земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_1. На підставі цих рішень відповідачу був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку і в установленому законом порядку він зареєстрував це право власності.(а.с. 11-12).

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У зв'язку з визнанням за позивачкою права власності на 1/2 частину жилого будинку, вона має набути право на 1/2 частину присадибної земельної ділянки, загальна площа, якою становить 0,25 га. Передача всієї земельної ділянки у власність відповідача порушує законні права та інтереси позивачки як співвласника жилого будинку. Тому є обґрунтованими і підлягали задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання недійсними рішень Мар'янівської сільської ради від 21.11.2002 р. №48 та від 27.09.2009 р. №907-У про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); визнання недійсним та скасування державного акта на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Таким чином,зважаючи на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овідіопільського районного суду Одеської області від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.С. Комлева

О.Г. Журавльов