Справа №592/7429/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О.І.
Номер провадження 22-ц/788/185/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Маслова В. О. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області про зобов'язання надати щорічну оплачувану відпустку та виплатити заробітну плату за час щорічної відпустки і матеріальну допомогу на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а:

12.07.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що з 01.06.2010 року працює на посаді заступника начальника управління ФССНВ в Сумській області. 14.12.2012 року відповідачем було видано наказ № 195 - к про його звільнення з посади за ч. 1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14.05.2013 року його поновлено на посаді заступника начальника управління ВД ФССНВ в Сумській області. На виконання вказаного рішення суду відповідач видав наказ про поновлення його на посаді з дати звільнення, а також йому сплачено середню заробітну плату за період вимушеного прогулу (з 14.12.2012 року по 14.05.2013 року) та моральну шкоду. 28.05.2013 року відповідачем було видано наказ № 44-к про скорочення чисельності працівників управління ВД ФССНВ в Сумській області, як вказано шляхом звільнення з 30.07.2013 року заступника начальника управління ОСОБА_3 18.06.2013 року він подав письмову заяву про надання з 01 липня по 30 липня включно щорічної оплачуваної відпустки і додаткової відпустки за ненормований робочий день та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Однак, відповідач такий наказ не видав. Просив зобов'язати відповідача надати йому щорічну оплачувану відпустку терміном 24 дні та додаткову відпустку за ненормований робочий день - 6 діб, виплатити йому заробітну плату за період щорічної і додаткової відпустки за ненормований робочий день та матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Так як наказом від 18.07.2013 року відповідач надав йому 10 днів відпустки, уточнив позовні вимоги та просить зобов'язати відповідача надати йому щорічну оплачувану відпустку терміном 14 днів та додаткову відпустку за ненормований робочий день 6 діб, а всього 20 діб з 29.07.2013 року по 17.08.2013 року, виплатити йому заробітну плату за період щорічної і додаткової відпустки за ненормований робочий день та матеріальну допомогу на оздоровлення.

Рішенням суду від 21 листопада 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено в зв'язку з необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема щодо виплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення, суд ухвалив рішення в його відсутність та він не був повідомлений про час і місце розгляду справи. Також зазначає, що відповідачем йому була надана відпустка меншою тривалістю, ні ж ту на яку він має право та невірно визначено тривалість невикористаної відпустки при виплаті грошової компенсації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Сай С.В., вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом № 43-к від 27.05.2013 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області, виданим на виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 14.05.2013 pоку, ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області з 14.12.2012 року (а. с. 8).

Наказом № 44-к від 28.05.2013 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області, скорочено чисельність працівників управління шляхом звільнення з 30.07.2013 року заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області ОСОБА_3 Позивач ознайомлений з даним наказом 28.05.2013 pоку, про що власноручно поставив підпис (а. с. 9).

18.06.2013 року ОСОБА_3 звернувся до начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Сумській області з заявою про надання щорічної основної відпустки тривалістю 24 календарних дні з 01.07.2013 року по 24.07.2013 року та щорічної додаткової відпустки за ненормований робочий день тривалістю 6 днів з 25.07.2013 року по 30.07.2013 року і виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати (відповідно до умов колективного договору) (а. с. 10).

Наказом № 32-В від 18.07.2013 року ОСОБА_3 надано щорічну основну та додаткову відпустку тривалістю 10 календарних днів з 19.07.2013 року по 28.07.2013 року за період роботи з 01.06.2012 року по 31.05.2013 року та матеріальну допомогу на оздоровлення. Позивач ознайомлений з даний наказом 18.07.2013 p., про що власноручно поставив підпис (а. с. 31).

Оскільки 30.07.2013 року був останній день роботи позивача, при звільнені йому виплачена компенсація за невикористану відпустку за 6 календарних днів. Платіжним дорученням № 1440 від 19.07.2013 року ОСОБА_3 перерахована зазначена компенсація у розмірі 974,56 грн. (а. с. 36).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 надана відпустка пропорційно до відпрацьованого ним періоду та йому виплачено матеріальну допомогу, порушень прав позивача, які б підлягали судовому захисту, під час розгляду справи не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Згідно ст. 6 зазначеного Закону щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.10.1997 року № 7 додаткова відпустка за ненормований робочий день також надається пропорційно часу, відпрацьованому на роботі, посаді, що дають право на цю відпустку.

Ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що за робочий рік 01.06.2011 р. - 31.05.2012 р. ОСОБА_3 була надана відпустка у листопаді 2012 року. За період з 01.06.2012 року до часу звільнення 14.12.2012 року, йому була виплачена грошова компенсація за 13 календарних днів у розмірі 2862,67 грн. Тривалість відпустки за період з 14.12.2012 року по 30.07.2013 року, була визначена відповідачем у відповідності з діючим законодавством пропорційно відпрацьованому часу та становить 15 календарних днів (а. с. 33).

З проханням надати йому невикористану відпустку з наступним звільненням ОСОБА_3 до роботодавця не звертався. При складанні графіка відпусток працівників управління на 2013 рік у штатному розписі управління посада заступника начальника управління була відсутня і кошти не планувались. В липні 2013 року відповідач винайшов можливість надати ОСОБА_3 відпустку тривалістю 10 календарних днів та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в межах наявних фінансових можливостей, а при звільненні 30.07.2013 року виплатив позивачу компенсацію за 6 днів не використаної відпустки (5 днів щорічної та 1 день додаткової).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем йому була надана відпустка меншою тривалістю, ні ж ту на яку він має право (24 дні щорічної відпустки та 6 днів додаткової), колегія суддів не може взяти до уваги, так як тривалість щорічної і додаткової відпусток, на які мав право позивач, були визначені відповідачем у відповідності з діючим законодавством пропорційно відпрацьованому часу та при звільненні з роботи позивачу була виплачена грошова компенсація за невикористані дні відпустки. Не може колегія суддів взяти до уваги і доводи апеляційної скарги щодо розміру зазначеної компенсації, так як ці доводи виходять за межі заявлених вимог в даній справі.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення була нарахована та виплачена позивачу з дотриманням пунктів 6,1, 6.6 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівник виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та її робочих органів, затвердженого постановою правління Фонду №12 від 24.02.2004 p., якими передбачено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується працівникам виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів при наданні щорічної відпустки на підставі відповідної заяви працівника в сумі не більш ніж середньомісячна заробітна плата один раз на рік. Виплата матеріальної допомоги здійснюється в межах фонду оплати праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів. Матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 100 грн. була виплачена позивачу в липні 2013 року і цю обставину він підтверджує в апеляційній скарзі. Щодо розміру цієї допомоги, то він визначений керівником у межах його повноважень та у зв'язку з відсутністю економії коштів фонду оплати праці. Вказана обставина встановлена рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.01.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.02.2014 року, якою зазначене рішення суду залишено без змін, в справі за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сумській області в якій він також просив стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення.

Щодо доводів позивача про розгляд справи в його відсутність, то відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, сама по собі ця обставина не є підставою для скасування рішення суду, так як справу судом вирішено правильно. Крім того з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції повідомив ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи у встановленому цивільно-процесуальним законодавством порядку, надіславши йому судову повістку за повідомленою ним адресою та адресою реєстрації його місця проживання.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування оскаржуваного рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді