АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3761/2015 Головуючий в 1 інстанції - Матійчук Г.М.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша кредитно-фінансова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімоколект. Центр Грошових вимог», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про захист прав споживачів та припинення правовідносин, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія» (відповідач 1), ТОВ «Прімоколект. Центр грошових вимог» (відповідач 2), ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (відповідач 3) про захист прав споживачів та припинення правовідносин та просив суд: визнати дії ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія», ТОВ «Прімоколект. Центр грошових вимог» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» щодо неповідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні за кредитним договором №260-08 КНІ від 19 липня 2008 року, нарахування відсотків, штрафних санкцій та інших платежів, неправомірними; визнати ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія» таким, що втратив право вимоги до ОСОБА_3, за зобов'язаннями по кредитному договору №260-08 КНІ від 19 липня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія»; визнати ТОВ «Прімоколект» таким, що втратив право вимоги до ОСОБА_3, за зобов'язаннями по кредитному договору №260-08 КНІ від 19.07.2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія»; визнати кредитний договір №260-08 КНІ від 19 липня 2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Перша кредитно - фінансова компанія», припиненим.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша кредитно-фінансова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімоколект. Центр Грошових вимог», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про захист прав споживачів та припинення правовідносин - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що рішення є необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд дослідив не всі докази та не дав їм належної оцінки. При вирішенні спору, суд не врахував, що з дня підписання кредитного договору №260-08 КНІ від 19.07.2008 року минуло вже 6 років, а кредитор так і не звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості чим навмисно штучно сприяє збільшенню заборгованості. Також боржник не був повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, що безпідставно не було враховано судом.

До апеляційного суду позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлений, просив розглядати апеляційну скаргу без нього.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. З Закону України «Про захист прав споживачів», які перебувають на території України, під час придбання, замовлення або використання послуг (робіт, товарів) для задоволення своїх побутових потреб мають право на: державний захист своїх прав; гарантований рівень споживання, належну якість послуг (робіт, товарів), інших видів обслуговування, відшкодування збитків, завданих послугами (роботами, товарами) неналежної якості, а також майнової та моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей послугами (роботами, товарами) у випадках передбачених законодавством; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації, суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст. 15 і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справ та встановлено судом, між позивачем та Миколаївським відділенням Кредитної спілки «Альянс Україна, що діє від імені Кредитної спілки «Альянс Україна» («Кредитодавець) та членом кредитної спілки ОСОБА_3 («Позивачальник») 19.07.2008 року укладено Договір кредиту № 26()-08кНІ, відповідно до п.1.1. якого Кредитодавець зобов'язується надати Позичальнику кредит у сумі 15 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.

Ціль кредиту: ремонт оселі (п.1.2.); строк - 36 фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту (п.2.1.).

Відповідно до п.2.3. Позичальник зобов'язується повернути кредит та проценти за його користування до 19 липня 2011 року.

Плата за користування кредитом (проценти), згідно п. 3.1., становить 0,19185 за день плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується Позичальником авансово в день отримання кредиту.

Згідно п. 6.1. Договору за порушення визначеного графіком (п.3.3. договору) терміну отримання кредиту та прострочення сплати процентів за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) проценту від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 9.2. цей Договір вступає в силу з моменту підписання його Сторонами та діє до повного виконання Сторонами власних обов'язків за цим Договором.

Відповідно до п.9.5. до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років (ст. 259 ЦК України), (а.с.53-56).

Зазначений договір в установленому порядку недійсним не визнавався.

11 липня 2011 року Кредитна спілка «Альянс Україна» та ТОВ «Перша кредитна-фінансова компанія» (надалі за текстом - ПКФК) уклали Договір відступлення прав вимоги З 1 /В, відповідно до якого остання набула право вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками Кредитної спілки «Альянс Україна», включно і до гр. ОСОБА_2 (а.с.43-50).

Як вбачається з карточки платежів по гривневому кредиту (а.с.51-52) позивачем не було здійснено жодного платежу, що не заперечує й сам позивач.

15 липня 2011 року, ТОВ «Перша кредитна-фінансова компанія» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал» (ЗНВІПФ «ПРІМОКОЛЕКТ ВЕНЧУРНИЙ ФОНД- 1») уклали Договір відступлення прав вимоги № 2/В (надалі за текстом - Договір № 2/В). Відповідно до умов Договору № 2/В, Відповідач 2 набув право грошової вимоги до осіб, які являлись Боржниками ТОВ «Перша кредитна-фінансова компанія», в т.ч. і до гр. ОСОБА_2.(а.с.33-40).

Згідно розділу 3 Договору №2/В, ПКФК надало відповідачу 2 наступні гарантії, зокрема: а) що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до осіб, зазначених у реєстрі боржників; б) вся інформація передана від ПКФК до відповідача 2 є повною та правдивою, і співпадає з останніми відомостями , якими володіє ПКФК; в) відповідно до законодавства ПКФК має право відступлення кожного права вимоги третім особам, в тому числі відповідачу 2, а також в момент відступлення прав вимоги ПКФК не відомі обставини, внаслідок яких боржники мають право не виконувати вимогу Відповідача 2.

15 липня 2011 року ТОВ «Прімоколект. Центр грошових вимог» та ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» укладено Договір про надання інформаційних послуг № 15/07/11, відповідно до якого Відповідач 3 зобов'язався надати ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» послуги стосовно інформування Боржників КУА про розмір поточної/простроченої заборгованості, направлення претензій та проведення переговорів. В свою чергу , відповідач 2 гарантував (п.1.6 Договору) відповідачу 3 те, що заборгованість Боржників, (в т.ч. і гр.. ОСОБА_2.) дійсно існує, не погашена, не відмінена і не анульована дійсно існує, (а.с.28-32).

Згідно Довідки ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» вих. № 15/09/14 сума здійснених проплат ОСОБА_2 за Договором кредиту № 260-08-кНІ. За період з 15.07.11 р. по 15.09.2014 р. становить 0.00 грн. та станом на 15.09.2014р. рахується заборгованість в сумі 193 108,85 грн., з яких: тіло - 14583,33 грн.; відсотки - 29 366,43 грн.; пеня - 148 604,09 грн.; віндикаційні витрати - 555,00 грн.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції встановив, що при укладенні договору кредиту та договорів про відступлення прав вимоги не були порушені права позивача, визначені Законом України «Про захист прав споживачів», та ЦК України, позовні вимоги про припинення правовідносин є необґрунтованими, тому, що заміна кредитора в зобов`язанні не приводить до припинення правовідносин.

Також суд встановив, що нарахування відсотків, а також штрафних санкцій за кредитним договором після відступлення прав вимоги новим кредиторам, відповідало умовам укладеного позивачем кредитного договору.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними підтверджуються змістом кредитного договору та іншими письмовими доказами.

Висновки суду про недоведеність позивачем неправомірних дій з боку відповідачів, а також відсутність правових підстав для висновку про відсутність у нових кредиторів прав вимоги до позивача, припинення зобов`язань за кредитним договором відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з дня підписання кредитного договору минуло шість років, а кредитор так і не звернувся з позовом до суду, не приймаються апеляційним судом, тому, що відповідно до умов кредитного договору, підписаного позивачем, строк позовної давності передбачено 5 років, а крім того, саме кредитору належить право визначати, коли йому звертатись до суду. Сплив строку 6 років від дня укладання кредитного договору не свідчить про припинення правовідносин, оскільки Законом визначені інші підстави, які можуть призвести до припинення правовідносин. Одна з них виконання договору, та повернення кредитних коштів. Проте позивач ухиляється від повернення кредиту.

Посилання в скарзі на те, що суд не перевірив додержання строків позовної давності не впливає на правильність ухваленого рішення, оскільки в даній справі не розглядались вимоги кредитора про стягнення з боржника заборгованості.

Доводи скарги в частині не повідомлення боржника про заміну кредитора, також не впливають на правильність постановленого рішення.

Не повідомлення боржника про заміну кредитора відповідно до вимог ЦК України не звільняє його від зобов`язань, а лише може призвести до негативних наслідків для нового кредитора, в разі якщо боржник виконає договір первинному кредитору. Так як позивач в даній справі кредитні кошти не повернув жодному із кредиторів, які змінювались неодноразово, зобов`язання позивача за кредитом не припинились.

Посилання апелянта на порушення судом Конституційних принципів на справедливе судочинство є безпідставні, тому, що суд не порушив право позивача на звернення до суду.

Відмова в задоволенні вимог не є порушенням таких принципів, оскільки позивач не довів свої вимоги.

Посилання позивача на те, що суд розглянув справу без його участі не свідчить про наявність порушення норм процесуального права, тому, що 17 вересня 2014 року позивач надіслав суду заяву в якій просив провести всі судові засідання без його участі .

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: