РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з - Говорадло А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із указаним позовом в обґрунтування уточнених вимог за яким зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_6, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яку вже отримали відповідачі по справі: брат позивача ОСОБА_3 та племінниці: ОСОБА_4 і ОСОБА_5, після смерті брата ОСОБА_1. Позивач посилається у позовній заяві на те, що після поховання матері не міг звернутися до нотаріальної контори за умовами та характером роботи, а також у зв'язку із тим, що були відсутні відомості в його свідоцтві про народження про те, що позивач ОСОБА_2 є син ОСОБА_7 За словами позивача 06 вересня 2014 року відділом ДРАЦС Житомирського міського управління юстиції йому було видане поновлене свідоцтво про народження, однак у свідоцтві в графі "батьки" поставлено прочерк. Лише рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 травня 2014 року встановлено юридичний факт родинних відносин, а саме що позивач є рідним сином ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Як вказує позивач, після смерті ОСОБА_6 він фактично прийняв спадщину так як доглядає вищезазначену квартиру АДРЕСА_1, в якому на теперішній час мешкає, проте в шестимісячний строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини як це передбачено ст.ст. 1269, 1270 ЦК України з тієї причини, так як вважав, що фактично прийняв спадщину, а також у зв'язку із його необізнаністю в законах України.

Посилаючись на положення ст.1272 ч.3 ЦК України позивач ОСОБА_3 просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомирі та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - три місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Додав, що на момент смерті матері, яку до цього провідував кожен день, проживав в АДРЕСА_2. До і після смерті матері працював у паровозному депо машиністом, здійснював поїздки до міст ОСОБА_6, Коростень, Новоград-Волинський, Казатін. Після того звільнився, пішов на пенсію, однак з часом продовжив працювати оператором парокотельної спочатку Житомирських тепломереж, а потім на молокозаводі.

Представники позивача також підтримали вимоги позову, добавили, що їх довіритель був опікуном покійної ОСОБА_6, натомість відповідач ОСОБА_3 після прийняття спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1, вселився у зазначену квартиру та фактично викрав документи позивача, які необхідно було подавати останньому для прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_3 за 1-2 дні до смерті матері з'явився в квартирі №12, поміняв там замки, таємно прописався і нікого не пускав у дану квартиру.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнала. Зазначила, що і вона, і її сестра ОСОБА_8 після смерті бабусі заяви на прийняття спадщини не подавали, однак їх батько - ОСОБА_9 не відмовлявся від спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 і з часом передав 1/2 даної квартири їм у спадок.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень пояснив, що на момент смерті матері ОСОБА_6 проживав разом із нею та братом ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті матері ОСОБА_9 написав заяву про відмову від спадщини. Відповідач зазначив, що робота машиністом не перешкоджала позивачу подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Звертав увагу суду на те, що з моменту смерті матері ОСОБА_6 пройшло 18 років, а тому немає ніяких підстав для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11.11.2010 року (виданого повторно, а.с. 4, 28).

На момент смерті ОСОБА_7 останній на праві приватної спільної сумісної власності разом із ОСОБА_9 належала квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло №9589 від 05.01.1994, виданого відділом приватизації державного житлового фонду (а.с. 19).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/1763/14-ц, що набрало законної сили 03.06.2014, було встановлено факт родинних відносин, а саме, що позивач є рідним сином ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсар В.В. 26.09.1996 року, спадкоємцем майна ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є її син ОСОБА_3. Спадкове майно складається з 1/2 частини приватизованої квартири АДРЕСА_1, належних померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло №9589, виданого Житомирським відділом приватизації державного житлового фонду 05.01.1994 (а.с. 20).

Право власності на 1/2 зазначеної вище квартири було зареєстровано 21.11.1996 року Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації за відповідачем ОСОБА_3, що підтверджується копією реєстраційного напису (а.с. 21).

Окрім цього, ОСОБА_11, державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори відповідачу ОСОБА_3 було видане 14.12.2001 року свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, що складається з вкладу, з належними відсотками та всіма видами компенсацій, який зберігається в філії Богунського відділення Ощадбанку №75/01 м. Житомира, особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 52).

Пунктами 1, 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України ("Спадкове право") застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась у 1996 році і державними нотаріусами Другої житомирської державної нотаріальної контори відповідачу ОСОБА_3 26.09.1996 та 14.12.2001 року відповідно були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_7, суд приходить до висновку про невірне посилання позивача на положення ч.3 ст.1272 ЦК України, як на обґрунтування підстави для звернення до суду із даним позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Так, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 судам роз'яснювалось, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

ЦК УРСР 1963 року взагалі не передбачав визначення судом додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Однак у ст. 550 ЦК УРСР 1963 року вказувалось про право суду продовжити строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 Кодексу, якщо суд визнає причини пропуску строку поважними. Але у випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Сторонами по справі не надано, а судом не здобуто й доказів того, що позивач ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_7

У п. 65 Листа Судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України "Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році" від 1 грудня 1997 року зазначалось, що відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК УРСР і прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим само по собі проживання в іншій частині будинку, поділеного в натурі, зберігання відсутньою особою прописки у спадковій частині будинку не є такими діями.

Більше того, із усних пояснень як позивача, так і відповідача ОСОБА_4, даних в судовому засіданні вбачається, що після смерті ОСОБА_7, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_3 не міг вступити в управління майном, оскільки не проживав у квартирі АДРЕСА_1, та не міг потрапити до неї, тому що його туди не допускав відповідач ОСОБА_3

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема й аналізу указаних позивачем причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, посилання позивача в позові на норми ЦК України, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог та приходить до висновку про відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 549, 550 ЦК УРСР, ст. 1272 ЦК України, п. 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Кузнєцов