АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1583/15 Справа: № 637/1116/14-ц Категорія: "позадоговірні правовідносини" Головуючий 1 інстанції: Тордія Е.Н. Доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - Малінської С.М.,

Суддів - Швецової Л.А.,

Даниленка В.М.,

за участю секретаря - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав, що в результаті скоєння злочину неповнолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 01 грудня 2013 року, а саме викрадення останніми його транспортного засобу ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1, йому було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 4595 грн., а також моральну шкоду, яку він оцінив у 4000 грн. Вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 20 березня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані винними та засуджені за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України. На досудовому слідстві та при вирішенні справи у суді родичі обвинувачених, враховуючи, що вони були неповнолітні, виплатили йому у відшкодування шкоди суми, а саме: ОСОБА_3 сплатила 2000 грн. в рахунок ремонту автомобіля, пізніше він отримав поштою ще 1000 грн., ОСОБА_7 сплатила йому 3000 грн. матеріальних збитків і 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначав, що злочин дуже вплинув на його життя, оскільки автомобіль для нього є не тільки засобом пересування, а і засобом існування. Він займається господарством, реалізує свою продукцію самостійно, а враховуючи викрадення автомобіля та його пошкодження і ремонт він був вимушений найняти інший автомобіль для експлуатації, що було не зручно та призвело до додаткових витрат. Ця подія зруйнувала його нормальних уклад життя, порушила його плани, що призвело до фінансових труднощів. Також він вимушений був шукати гроші на ремонт пошкодженого автомобіля. Враховуючи ці обставини та те, що родичі ОСОБА_6 з ним розрахувалися, претензій до них він не має, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1500 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду та моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 і ч. 1 ст. 1167 ЦК.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 20 березня 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 визнанні винними за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, які за обставинами кримінального провадження 03 листопада 2013 року спільно проникли в домоволодіння громадянки ОСОБА_8 та скоїли крадіжку майна на загальну суму 979 грн. Окрім того 01 грудня 2013 року скоїли крадіжку транспортного засобу ВАЗ-211540, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_4, спричинивши матеріальний збиток на суму 4595 грн.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії, чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданою нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальниками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції враховано вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та духовних страждань позивача, а саме те, що ОСОБА_4 неправомірними діями сина відповідача задано моральної шкоди, позивач був позбавлений права користування транспортним засобом для здійснення своєї діяльності, що є джерелом доходу його родини, а також порушив його плани розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, враховано також глибину душевних страждань позивача, те, що було порушено нормальний уклад його життя, що вимагало додаткових зусиль по організації життя, він не міг займатися своїми необхідними справами, заробляти гроші, реалізувати свої звички.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та зазначено самою ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, під час досудового слідства вона передала потерпілому ОСОБА_4 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, що підтверджено розпискою останнього та пізніше вона переслала поштовим переказом ще 1000 грн. в рахунок погашення як матеріальної, так і моральної шкоди за дії вчинені ОСОБА_5

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач має право вимагати відшкодування моральної шкоди, оскільки порушення його законних прав призвело до моральних страждань та з урахуванням часткової сплати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнув 1500 грн. на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді