Справа № 459/2915/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судового засідання Черник Т.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб: Червоноградської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу - ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 25.12.2013 року, складений та посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, посилаючись на те, що зазначений заповіт підписаний не заповідачем, а іншою особою, та що підписання заповіту не було добровільним, оскільки за життя заповідач завжди говорив, що заповість своє майно позивачеві як єдиному сину.

У письмовому запереченні відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що складання ОСОБА_5 на його користь заповіту було добровільним, а заповіт підписаний особисто заповідачем. Вважає, що ОСОБА_5 не мав наміру заповідати свою квартиру позивачеві, оскільки в сторону позивача він лише негативно висловлювався. Позивач жодних стосунків з батьком не підтримував, не телефонував, не відвідував. За три місяці важкої та невиліковної хвороби батька позивач лише один раз його провідав. Коли виникла підозра захворювання ОСОБА_5 на рак, жінка ОСОБА_6, з якою той проживав, на прохання останнього зателефонувала до відповідача та попросила прийти для розмови. Прийшовши, ОСОБА_5 повідомив, що напише заповіт на нього. Волевиявлення ОСОБА_5 було однозначно вільним і відповідало його внутрішній волі.

Спочатку позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Після проведення експертизи позивач пояснив, що, незважаючи на те, що предметом експертного дослідження був лише один примірник заповіту, підписання заповіту його батьком він вже не оспорює. Зазначив, що доказів того, що складання заповіту відбулося проти волі його батька, у нього немає.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. Вважає позов необґрунтованим та безпідставним, тому просить у його задоволенні відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Червоноградського міського нотаріального округу - ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що нотаріус не вправі проводити правочин, якщо не буде переконаний у волі особи, яка його укладає. В даному випадку заповідач ОСОБА_5 не міг з'явитися до нотаріуса через свій хвороблий стан. Відповідач по справі вранці 25.12.2013 року звернувся до неї з проханням приїхати для складання заповіту. При її розмові із заповідачем його відповіді були чіткі, він був адекватним. Останній пояснив, що хоче усе своє майно заповісти своєму племіннику - ОСОБА_3, який його доглядав. Вона пояснила заповідачеві процедуру та наслідки оформлення заповіту, останній особисто прочитав та підписав заповіт. Після цього зареєструвала цей заповіт в спадковому реєстрі. Оригінал заповіту дала заповідачеві.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що проживала з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу протягом десяти років за адресою: АДРЕСА_1. За цей час позивач приїжджав до батька усього два рази, востаннє - у грудні 2013 року. Про те, що ця квартира належатиме позивачеві, ніколи не йшло мови. Водночас ОСОБА_5 весь час говорив, що складе заповіт на користь відповідача. Тиску зі сторони відповідача на ОСОБА_5 стосовно складання заповіту не було. При складанні заповіту вона перебувала з ОСОБА_3 у кухні вищезазначеної квартири, а ОСОБА_5 з нотаріусом - у кімнаті. Тоді ОСОБА_5 був при свідомості, препаратів для зняття болі не приймав.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що покійний ОСОБА_5 є її братом, а відповідач - племінником. Позивач прийшов лише на похорон свого батька. Два роки тому, під час розмови з ОСОБА_5, він їй повідомив, що не дасть позивачеві квартиру, а перепише її на ОСОБА_3 При складанні заповіту присутньою не була. Вона провідувала свого брата майже щодня, позивач був у батька лише один раз перед смертю останнього.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що з померлим ОСОБА_5 працювали разом, товаришували. Він бачив позивача у м. Червонограді, однак останній до батька не заходив. За життя ОСОБА_5 мав намір переписати квартиру на свого похресника - ОСОБА_3 (відповідача). При цьому ОСОБА_5 говорив, що квартири не перепише на свого сина. При підписанні заповіту він присутнім не був. Догляд за ОСОБА_5 здійснювали відповідач та ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що працює заступником начальника Личаківської колонії № 30. Позивач працює разом з ним три роки. Вони часто спілкуються про сімейні справи. Він знав про хворобу батька позивача. Одного разу до позивача зателефонував батько і сказав, що їде в лікарню на обстеження. Йому відомо, що батько позивача казав, що його син є його єдиним спадкоємцем.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що працює разом з позивачем. У вересні-жовтні 2012 року вони везли батька позивача в лікарню, останній сів у машину, почав спілкуватися з сином. Останній говорив йому, що йому дуже приємно, що у нього є син і що він за ним приїхав. Про заповіт їй нічого не відомо.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, свідків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Установлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьками записані: батько - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_11 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, а.с. 7).

Квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 приватизована та належить ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру Бюро приватизації комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» від 12.07.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав від 12.09.2012 року (а.с. 11, 12).

Як видно зі свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 6).

Згідно з нотаріально посвідченим заповітом від 25.12.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1219, ОСОБА_5 все своє майно заповів відповідачеві (а.с. 8).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1247 ЦК заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають держаній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку. затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частини 1, 2 ст. 1257 ЦК).

Відповідно до висновку № 4292 криміналістичної експертизи з дослідження підписів та почерку за матеріалами цивільної справи № 459/2915/14-ц, складений 26.12.2014 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_5, розташований в графі «Підпис» після запису «ОСОБА_5», та рукописний запис в одному примірнику заповіту від 25.12.2013 року виконані самим ОСОБА_5 (а.с. 186-188).

Жодних доказів того, що у момент підписання оспорюваного заповіту ОСОБА_5 його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі позивачем суду не подано, а покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про таке не свідчать. Разом з тим судом ураховано пояснення нотаріуса ОСОБА_4 про адекватний стан заповідача при підписанні заповіту та покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, згідно з якими ОСОБА_5 мав намір заповісти свою квартиру відповідачеві.

Отже, позивачем не доведено обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог, що виключає нікчемність заповіту чи визнання його судом недійсним та є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. В. Грабовський