Справа № 605/260/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" червня 2015 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Чебан Т.В. з участю відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, звернувся з позовом до ОСОБА_1 , та просив стягнути на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 19 000 грн., та понесені судові витрати. В обґрунтування вимог посилався на те, що 06.09.2014 року, він з відповідачем уклали договір позики. На підтвердження укладання договору позики відповідачем було складено відповідну розписку на отримання зазначеної суми коштів. Порядок та строки повернення були обумовлені договором та зазначені в розписці. Разом з тим відповідач у встановлений час кошти в повному обсязі не повернув, що стало підставою для звернення до суду.

Позивач скористався свої правом, передбаченим ст. 158 ЦПК України щодо розгяду справи у його відсутність, подавши заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Зазначив, що 06.09.2014 р. взяв у борг у ОСОБА_2 позику у сумі 19000 грн. без умови сплати будь-яких відсотків, у підтвердження цього написав розписку. Грошові кошти, одержані за договорами позики, були 27 березня 2014 р. повернуті позивачу.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ст.ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладання дого-вору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший доку-мент, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до повернення позики. Якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_1 06.09.2014 року був укладений договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 19000 грн.. На підтвердження укладання договору позики та підтвердження факту отримання зазначеної грошової суми позичальник ОСОБА_1надав позичкодавцю розписку, що підтверджується розпискою від 06.09.2014 року.( а.с.5) Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався повернути грошові кошти до 06.03.2015р.

Як вбачається з викладеного, сторони вступили у договірні відносини між собою, уклавши договір позики.

Таким чином, суд встановив, що відповідачем була отримана в позику сума 19000,00 грн., яку він до цього часу не повернув.

Доводи відповідача стосовно того, що він повернув позивачеві зазначені грошові кошти свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно ст..526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст.. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 545 ЦК України наявність боргового документу на руках у боржника підтверджує факт виконання ним зобов'язання. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Отже, оскільки розписка була на руках у кредитора, суд вважає, що зобов»язання по розписці відповідачем не виконані.

Відповідач у визначений в розписці строк отримані кошти не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 19 000 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до ст..610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

З урахуванням вимог ст.. 11 ЦПК України , виходячи зі змісту позовних вимог стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу 19000 грн. по розписці, отже позов підлягає до задоволення.

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10.60, 213-215, 218, 88 ЦПК України на підставі ст..610,612, 545, 599, 526, 1049, 1046, 1047 ЦК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики 19 000 грн .

Стягнути зОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Олександровича понесені судові витрати у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги в 10- денний строк з дня проголошення рішення, а якщо особи не були присутні під час проголошення рішення, то протягом десяти днів з дня отримання копії

Головуючий: підпис ОСОБА_3