Провадження № 2/369/578/15
У Х В А Л А

іменем україни

27 січня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду знаходиться дана цивільна справа.

Представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми заявленої вимоги в розмірі 480 768,67 грн. на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності, а саме комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на 2/5 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження вищезазначеного нерухомого майна.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення боргу, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу у розмірі 299 000 грн., проценти від суми позики у розмірі 95 165,75 грн., інфляційне збільшення суми основного боргу у розмірі 58 676,89 грн., три відсотки річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 26 926,03 грн. та судовий збір у розмірі 3 654 грн., що в загальному становить 479 768,67 грн..

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивача надав витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 січня 2015 року для підтвердження, що нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, однак позивачем не надано підтвердження вартості вказаного нерухомого майна у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити співмірність майна із заявленими позовними вимогами.

У зв'язку з вищевикладеним у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Ковальчук