АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

20 січня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 31.03.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про скасування рішення третейського суду, мотивуючи свої вимоги тим, що рішення у справі прийнято з порушенням вимог п. 1, 5 ст. 51 Закону України «Про третейські суди».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що ухвала суду постановлена всупереч вимогам чинного законодавства, не є законною та обґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права на підставі неправильного та неповного дослідження судом першої інстанції доказів та не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд не звернув уваги на те що, справа, у якій прийняте рішення, не підвідомча третейському суду, оскільки спір виник з приводу нерухомого майна. Вказала, на те, що третейським судом було вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, оскільки її, як відповідача, не було належним чином повідомлено про день та час розгляду справи.

Крім того, як на підставу скасування ухвали вказала на те, що суд не перевірив третейську угоду на відповідність її вимогам ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Посилаючись на те, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року не відповідає вимогам п. 4, ч. 2 ст. 389-6 ЦПК України та судом не вірно вказано учасників третейського розгляду, просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про скасування рішення третейського суду задовольнити.

ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, з підстав наведених в ній та просив задовольнити.

ПАТ «Кредит Європа Банк» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

ОСОБА_3 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з'явились в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків 31.03.2014 у справі № 515/14 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» (далі - ПАТ «Кредит Європа Банк») до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованість в сумі 5354478 грн. 65 коп. та витрати, пов'язані з вирішенням справи третейським судом у розмірі 25500 грн. 00 коп.

Рішення третейського суду ухвалено на підставі укладених між ЗАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту № 00015-ML-2 від 12.06.2008 та договору поруки № 00015-ML-2 від 12.06.2008, укладеного між ЗАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_3

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1, про скасування рішення третейського суду є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Закону рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

У частині 3 цієї статті визначено перелік підстав, з яких рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване компетентним судом, зокрема лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішенні питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішенні питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Аналогічні за змістом підстави для скасування третейського рішення передбачені ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України.

Перелік підстав є вичерпним та інших підстав законодавством не визначено.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо непідвідомчості справи третейському суду.

Статтею 6 Закону встановлено підвідомчість справ третейським судам, зокрема згідно підпункту 7 пункту 1 - третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, та зі змісту позову не вбачається спору щодо нерухомого майна, а тому правовідносини у даному спорі регулюються цивільним законодавством про зобов'язальне право, зокрема, про договірні (кредитні) зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність такої підстави для скасування рішення третейського суду, як те, що справа, в якій ухвалено рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності третейської угоди вимогам закону та визнання її недійсною, оскільки сторонами було погоджено та підписано третейську угоду шляхом укладення додаткового договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору про надання споживчого кредиту № 00015-ML-2 від 12.06.2008 з урахуванням додаткової угоди від 16.02.2009 та додаткової угоди від 22.02.2010, сторони домовились про те, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону, домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог.

Оскільки, за своєю правовою природою вказаний правочин є оспорюваним, вимога про визнання недійсною третейської угоди у вказаній справі є необгрутнованою.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження визнання третейської угоди недійсною у встановленому законом порядку.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо вирішення третейським судом питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі та їх неналежного повідомлення враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 34 цього Закону учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Факту вирішення питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі, судом не встановлено, а ОСОБА_1 яка звернулася до суду з указаною заявою, є стороною у справі.

Доводи особи, що подала апеляційну скаргу щодо її неналежного повідомлення колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відсутність ОСОБА_1 в судовому засіданні під час розгляду третейським судом вищевказаної справи не є підставою для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 15 Закону обмін документами та письмовими матеріалами між сторонами, а також між сторонами і третейським судом чи третейськими суддями здійснюється у порядку погодженому сторонами і за вказаними ними адресами.

Згідно ст. 52 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків документи або інші письмові матеріали направляються за останнім відомим місцем проживання фізичної особи чи юридичною адресою або місцезнаходженням юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи в інший спосіб, що передбачає отримання доказів доставки документів та інших письмових матеріалів адресатові, та вважаються такими, що отримані в день такої доставки, навіть якщо на цей час одержувач за цією адресою не знаходиться чи не проживав, а про зміну адреси ним не було повідомлено.

Як вбачається з матеріалів справи повідомлення та рішення направлялись на адресу вказану в договорах та додатках до них. Повідомлення про зміну місця проживання заявником не надавалось.

Разом з тим, колегія судді погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невірного зазначення судом у вступній та резолютивній частинах ухвали учасників третейського розгляду, проте вказані порушення на законність та правильність оскаржуваного рішення не впливають.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/30974/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2323/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.