АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/459/15 Головуючий 1 інст.: Губська Я.В.
Категорія: «трудові правовідносини»
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Швецової Л.А.,

Суддів - Даниленка В.М.,

Малінської С.М.,

за участю секретаря - Андрійко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного медичного університету про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середньої заробітної плати за затримку виплати розрахунку, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 1972 року вона працювала у Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського національного медичного університету. 01 жовтня 2008 року її було переведено на посаду провідного інженера з охорони праці експлуатаційно-технічного відділу клініки НДІ гігієни праці та профзахворювань ХНМУ. 12 червня 2014 року її було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Звільнення позивач вважає незаконним, оскільки фактів систематичного невиконання без поважних причин обов'язків нею не було скоєно. Накази про застосування до ОСОБА_2 догани вважає необґрунтованими, оскільки в них відсутня мотивувальна частина та з ними вона не ознайомлена. Вони були видані з порушенням ст.148 КЗпП України. Обґрунтовуючи моральну шкоди, позивач посилалася на те, що систематичні протиправні дії з боку відповідача, як то безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказів №№ 162, 422 (за відсутності вини позивача) та подальше безпідставне звільнення (згідно з наказом № 520) призвели до її моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з цим, з урахування уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила поновити її на посаді провідного інженера з охорони праці експлуатаційно-технічного відділу НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України просила стягнути середню заробітну плату за 5 днів затримки остаточного розрахунку у розмірі 220,79 грн. та у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 40000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно з ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю колективним договором і угодою сторін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із безпідставності посилання позивача на незаконність її звільнення та притягнення до дисциплінарної відповідальності за одне і теж порушення посадових обов'язків.

По справі встановлено, що позивач була прийнята в НДІ гігієни праці та профзахворювань з 03.01.1997 року, а 01.10.2008 року була переведена на посаду провідного інженера з охорони праці експлуатаційно-технічного відділу клініки НДІ ГП та ПЗ ХНМУ згідно наказу № 767 від 01.10.2008 року.

ОСОБА_2 була звільнена з посади провідного інженера з охорони праці експлуатаційного відділу НДІ ГП та ПЗ ХНМУ на підставі наказу № 520-к від 12.06.2014 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, як невідповідність займаній посаді, п.3 ст. 40 КЗпП України з 12.06.2014 року (а.с. 16).

Підставою даного наказу вказано: службова записка директора НДІ ГП та ПЗ ХНМУ від 21.05.2014 року; подання ректора ХНМУ від 27.05.2014 року; витяг з протоколу № 50 засідання профкому співробітників ХНМУ від 02.06.2014 року; копія наказу ХНМУ № 162-к від 14.02.2014 року; копія наказу ХНМУ № 422-к від 13.05.2014 року.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках, в тому числі і за систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Найпершою умовою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудовий договір завжди, незалежно від того, в усній чи письмовій формі його було укладено, містить умови, що визначають обов'язки як працівника, так і роботодавця. Ці умови можуть бути прямими, тобто такими, що визначаються та закріплюються безпосередньо в самому трудовому договорі, а також опосередкованими, які вже встановлені законодавством, колективним договором, посадовою інструкцією, правилами внутрішнього розпорядку, а тому не потребують додаткового закріплення у трудовому договорі.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 передбачено, що за підставами п.3 ст.40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках слід враховувати лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (ст. 151 КЗпП), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

В посадовій інструкції зазначено, що провідний інженер з охорони праці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ у своїй діяльності керується Законом України «Про охорону праці», державними, галузевими та університетськими нормативними актами з охорони праці, положенням, статутом та цією інструкцією. ОСОБА_2 з вказаною інструкцією була ознайомлена.

З матеріалів справи вбачається. що 14.02.2014 року ОСОБА_2 було оголошено догану за відсторонення від виконання своїх посадових обов'язків та низький рівень виконавчої дисципліни згідно наказу № 162-к. (а.с. 46 т.1)

Підставою для винесення даного наказу зазначено - службова записка директора НДІ ГП та ПЗ ХНМУ ОСОБА_3 від 14.02.2014 року, акт про відмову ОСОБА_2 в наданні пояснення від 13.02.2014 року.

Судом першої інстанції було встановлено, що до винесення догани 14.02.2014 року робота провідного інженера з охорони праці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ ОСОБА_2 була предметом неодноразової перевірки, так в червні 2013 року, що знайшло своє відображення в протоколі робочого засідання НДІ ГП та ПЗ ХНМУ від 07.07.2013 року та видані попередження про неприпустимість невиконання своїх службових обов'язків.

Повторна перевірка стану охорони праці в НДІ та особисто позивача була проведена 15.01.2014 року. За результатами даної перевірки складений план усунення виявлених порушень діяльності позивача, де вказані ОСОБА_2 порушення: - відсутній контроль по своєчасному проведенню інструктажу з охорони праці в підрозділах НДІ ГППЗ ХНМУ; відсутні річні та квартальні плани робот; відсутній контроль за строками проходження навчання з питань охорони праці; відсутній план первинного інструктажу на робочому місці; інструкції з охорони праці не доведено до працівників НДІ; відсутні службові записки по результатам проведення перевірок; відсутній контроль за умовами радіаційної безпеки на об'єктах підвищеної небезпеки. (а.с. 27-28 т.2).

10.02.2014 року на робочому засіданні НДІ гігієни праці та професійних захворювань було вказано на зазначені недоліки та запропоновано їх усунути у визначений термін. Станом на 13-14 лютого 2014 року ОСОБА_2 пояснювальну записку по результатах перевірки не надала, від дачі пояснень відмовилась, недоліки в роботі, передбачені посадовою інструкцією не усунула, про що було складено акт від 13.02.2014 року, службова записка від 14.02.2014 року та оголошено догану наказом № 162-к від 14.02.2014 року (а.с. 21-26 т.2).

Згідно акту від 25.02.2014 року позивач відмовилась від ознайомлення з наказом № 162-к від 14.02.2014 року ( а.с. 23 т.2).

01.04.2014 року було проведено повторну перевірку стану охорони праці та протипожежної безпеки в НДІ ГП та ПЗ ХНМУ та виявлено, що план заходів по усуненню недоліків, яка встановила попередня перевірка, виконаний не в повному обсязі: - не до всіх працівників доведені інструкції з охорони праці ; - відсутній план навчань працівників на 2014 рік; - план роботи на 2014 рік провідного інженера з охорони праці відсутній. (а.с. 33 т.2).

Відповідно акту від 01.04.2014 року ( а.с. 173 т.1) позивач була ознайомлена 01.04.2014 року з наказом від 24.03.2014 року про перевірку, однак від підпису про ознайомлення з наказом відмовилась.

Згідно службової записки директора НДІ ГП та ПЗ ХНМУ від 30.04.2014 року вбачається, що стан охорони праці в НДІ ГП та ПЗ ХНМУ та особисто провідного інженера з охорони праці ОСОБА_2 перевірявся неодноразово. Їй після кожної перевірки вказували на недоліки в роботі, просили звернути увагу на стан охорони праці в НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. На останню перевірку 01.04.2014 року пояснень ОСОБА_2 не надала, недоліки в роботі станом на 30.04.2014 року не усунула та не прийняла належних дій для усунення вказаних недоліків. Згідно акту від 13.05.2014 року позивач ознайомившись 06.05.2014 року із службовою запискою за результатами перевірки пояснень по усуненню порушень не надала. (а.с. 30-31 т.2).

Таким чином, судова колегія вважає, що станом на 30.04.2014 року та 13.05.2014 року позивач не усунула виявлені та вказані їй порушення в роботі, продовжувала неналежним чином їй виконувати, що стало підставою для винесення їй догани 13.05.2014 року згідно наказу № 422-к. ( а.с. 29 т.2).

Згідно акту від 14.05.2014 року ОСОБА_2, ознайомившись з наказом № 422-к від 13.05.2014 року про винесення догани, від підпису про ознайомлення відмовилась.

Посилання представника апелянта в апеляційні скарзі на той факт, що до позивача було застосовані дисциплінарні стягнення за триваючий проступок, судова колегія вважає безпідставним, оскільки повторні порушення в роботі позивача були виявлені 01.04.2014 року, продовжували існувати та не були усунуті 30.04.2014 року, та за повторною вимогою керівництва не усунуті і 13.05.2014 року.

Згідно представлених до суду доказів, станом на день винесення наказу № 520-к від 12.06.2014 року про звільнення позивача за ст. 40 п.3 КЗпП України недоліки в роботі, передбачені її посадової інструкцією та виявлені під час неодноразових перевірок не усунуті.

Судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або адміністративного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення. Які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили.

Посилання представника ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що відповідач порушив її трудові права, не надавши можливість працювати, судова колегія також вважає безпідставним, оскільки позивач тривалий час не належним чином відносилася до своїх службових обов'язків, не усувала недоліки, встановлені перевіркою інспекції з охорони праці та зафіксовані у доповідних записках керівництва відповідача.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визнав юридичну природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами і закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: