Справа № 392/2241/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючої судді Бугайченко Т.А., при секретарі Кісіль О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми грошового зобов»язання,

Встановив:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2009 року син відповідачки - ОСОБА_4 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої вона та її донька - ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження.В зв»язку з тим, що на лікування необхідні були значні кошти вона взяла кредит у кредитній спілці на суму 35 000 грн, а її донька у «Дельтабанку» - на суму 15 000 грн, всього на загальну суму 50 000 грн. 04.07.2012 року ОСОБА_2 зобов»язалась їй та її доньці - ОСОБА_3, в рахунок відшкодування шкоди завданої її сином, в строк до 01.08.2013 року повернути борг в сумі 50 000 грн . Зокрема їй відповідач зоборгувала 35 000 грн а донці - 10 460 грн. Взяті на себе зобов»язання ОСОБА_2 у добровільному порядку не виконує, тому за захистом своїх прав вимушена звернутись до суду. Просить стягнути з відповідачки суму грошового зобов»язання, 3% річних від суми боргу та понесені судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та з врахуванням того, що відповідачка частково виконала взяті на себе зобов»язання зменшила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з неї 41460 грн в рахунок погашення грошового зробив»язання та 1499 грн 37 коп - 3% річних, виходячи з наданого розрахунку. Крім того представник позивача не заперечувала тієї обставини, що грошові кошти в сумі 2000 грн, які були сплачені 30 грудня 2013 року на рахунок Гаранта ЛК (а.с. 20) фактично були надані відповідачкою в рахунок погашення боргу.

Відповідач в судовому засіданні обставини викладені у позовній заяві та уточненні позовні вимоги визнала повністю.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась, надіслала заяву з проханням розглядати спрау без її участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані ними докази, судом встановлено наступні обставини.

26 червня 2009 року син відповідачки - ОСОБА_4 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої вона та її донька - ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження.В зв»язку з тим, що на лікування необхідні були значні кошти вона взяла кредит у кредитній спілці на суму 35 000 грн, а її донька у «Дельтабанку» - на суму 15 000 грн, всього на загальну суму 50 000 грн. 04.07.2012 року між сторонами було укладено договір , у вигляді розписки, відповідно до якого ОСОБА_2 , в рахунок відшкодування шкоди завданої її сином , зобов»язалась повернути борг в сумі 50 000 грн ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в строк до 01.08.2012 року.

В силу ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини , визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Однак в порушення договірних зобов»язань відповідач суму боргу, у визначений в договорі строк , не повернула.

Фактично борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 35 000 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактично між сторонами склались деліктні зобов»язання , тобто внаслідок заподіяння сином відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 14 ЦК України , особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки ОСОБА_2 зобов»язалась повернути ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування шкоди завданої її сином 35 000 грн, а на час розгляду справи по суті , невідшкодованою залишилась сума в розмірі 33 000 грн, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму.

ОСОБА_3 з вимогою про стягнення з відповідачки суми боргу не зверталась, тому підстав, для стягнення вказаної суми на користь ОСОБА_1, суд не вбачає, а визнання відповідачкою уточнених позовних вимог в повному обсязі не може бути прийнято судом, оскільки це суперечить вимогам закону, зокрема принципу диспозитивності цивільного процесу.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачки 3 % річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлено у постанові від 14 жовтня 2014 року (№ 113 цс 14 ) та є обов»язковою для всіх судів, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимогу про стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов»язання позивач не заявляля.

А в рахунок погашення 3 % річних від простроченої суми з відповідачки на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума в розмірі 1259 грн 10 коп, виходячи з наступного розрахунку 35000 *3%/365 (кількість днів у році) *152 (кількість прострочених днів за період з 01.08.2013 року по 30.12.2013 року) = 437. 26 грн ; 33 000 грн * 3% /365 * 303 (кількість прострочених днів за період з 31.12.2013 року по 29.10.2014 року, та виходячи з заявлених вимог) = 821.84 грн ; 437.26 + 821.84 = 1259 грн 10 коп.

Крім того , на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору (в межах задоволених позовних вимог) в сумі - 342 грн 59 коп .

Керуючись, ст.ст.208,209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34 259 (тридцять чотири тисячі двісті п»ятдесят дев»ять) грн 10 коп та 342 грн 59 коп сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Кіровоградського апеляційного суду шляхом подання до Маловисківського районного суду Кіровоградської області апеляційної скарги на рішення суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.А.Бугайченко