Справа № 466/625/15-ц
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

30 січня 2015 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м.Львова Невойт П.С., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Залізничного районного суду м.Львова про бандитське відношення до Конституції України, законів України, законів ЦПК України і суддівської присяги, -

в с т а н о в и в:

29 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Залізничного районного суду м.Львова в якому просить застосувати до відповідача ст. 56 Конституції України та стягнути з держаного рахунку в його користь 230 млн. євро або рівномірну суму в гривнях у відшкодування шкоди та зобовязати Управління пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова платити йому щомісячну пенсію в сумі 150 тис гривень.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. ст. 126, 129 Конституції України судді незалежні і підкоряються лише Закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Також одним із конституційних принципів судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду. Із змісту наведених конституційних положень вбачається, що рішення, дії чи бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов'язані з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, зверненням рішення до виконання, переглядом за нововиявленими обставинами) можуть оскаржуватись у встановленому законом процесуальному порядку, а не шляхом їх оскарження до суду першої інстанції, оскільки це порушуватиме конституційний принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом.

Розгляд судом позовних вимог, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження до стадії виконання рішень, перегляду за нововиявленими обставинами) не передбачена ні нормами ЦПК України, ні нормами інших Законів України.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Як вбачається із позовної заяви вимоги позивача заявлені до Залізничного районного суду м.Львова зводяться до оскарження дій судді, пов'язаних із розглядом справи позивача, що перебувала у провадженні Залізничного районного суду м.Львова, а відтак, вимоги позивача до відповідача не підлягають розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, оскільки законодавством передбачений інший механізм усунення помилок та недоліків, допущених при здійсненні правосуддя, шляхом відповідного процесуального оскарження.

З огляду на наведені обставини, вважаю, що відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, -

у х в а л и в:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного районного суду м.Львова про бандитське відношення до Конституції України, законів України, законів ЦПК України і суддівської присяги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що її ухвалив, шляхом подання в пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_2