АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2358/15 Справа № 191/2526/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко Г. В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

11 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.12.2014 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи / а. с. 91-95 /.

Зазначеним рішенням від 26.12.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у позові у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду / а. с. 86-89 /.

Судом встановлено, що 17.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 (нині ОСОБА_2) було укладено Договір про надання банківських послуг № SAMDN2383 у вигляді встановленого кредитного ліміту (тип кредитного ліміту фінансовий) у розмірі 500 грн. на платіжну картку з базовою процентною ставкою 22,8 % з розрахунку 360 днів у році, на суму залишку заборгованості за кредитом, і щомісячна комісія 1%, з погашенням заборгованості щомісячно платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг (які є невід'ємною частиною Договору про надання банківських послуг укладено між сторонами) - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення його дії, договір вважається продовженим на такий строк. Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою - строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, а п. 3.1.3 цих Правил передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту катки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку / а. с. 8-14 /.

На підставі Договору про надання банківських послуг № SAMDN2383 від 17.04.2008 року відповідачці було видано кредитну картку № НОМЕР_1 і ПІН-конверт 17.04.2008 року, що підтверджується відповідним підписом ОСОБА_2 в заяві від 17.04.2008 року / а. с. 8 зворот /.

Належних та допустимих доказів щодо строку дії спірної картки позивач суду першої інстанції не надав, а лише в своєму супровідному листі від 23.09.2014 року та в заяві від 26.09.2014 року зазначив, що строк дії карки до 01.03.2012 року / а. с. 42, 52-53 /, проти чого заперечувала відповідачка.

Не надав позивач суду доказів і того, що відповідачці, по закінченню 12 місяців, було видано нову картку, як і доказів того, що в послідуючий час їй видавались нові картки.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що як строк дії договору, так і строк дії картки два роки, тобто до 17.04.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема: Договору про надання банківських послуг № SAMDN2383 від 17.04.2008 року / а. с.8-14 /, розрахунку заборгованості зробленої позивачем / а. с. 5-7/, виписки з особового рахунку / а. с. 43-51 /, - 17.04.2008 року відповідачці була встановлена сума кредитного ліміту в розмірі 500 грн. і відповідно до цих же документів відповідачка 17.04.2008 року не отримувала кредит в розмірі 8100 грн. (як зазначає банк в своєму позові), а нею було отримано грошові кошти лише 10.05.2008 року і в сумі 463,50 грн. Потім, починаючи з червня 2008 року, відповідачка отримувала кошти в різних розмірах, але жодного разу одноразово нею не отримувались кошти в розмірі 8100 грн.

Користуючись платіжною карткою відповідачка використовувала кредитні кошти банку і частково гасила борги по спірному Договору / а. с. 5-7,43-51 /.

Попри взяті на себе зобов'язання відповідачка ОСОБА_2 не виконувала умови Договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів, відсотків та комісії за користування кредитом, у зв'язку з чим (за розрахунками банку), станом на 30.04.2014 року, виникла заборгованість перед банком у розмірі 26441,85 грн., де: 7589,96 грн. - заборгованість за кредитом; 11077,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6038,74 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1235,33 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач і просив суд стягнути на його користь з відповідачки / а. с. 5-7 /.

Згідно розрахунку заборгованості зробленої позивачем / а. с. 5-7/ та виписки з особового рахунку / а. с. 43-51 /, - останнє погашення боргів по спірному договору відповідачкою було проведено 21.01.2009 року, про що позивачеві було достеменно відомо, але не зважаючи на це банк звернувся до суду з позовом лише 04.06.2014 року / а. с. 2-4 /.

Відповідачка, заперечуючи проти позову, 14.08.2014 року звернулася до суду першої інстанції з заявою, де просила застосувати строки позовної давності / а. с. 39 /.

За таких обставин, в силу ст. ст. 256,257,258,261, 264, 267 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в позовних вимогах банку слід відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, в силу ст. ст. 256,257,258,261, 264, 267 ЦК України, - дійшов до правильного висновку, про відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском позовної давності.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ним не пропущена позовна давність не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ним не пропущена позовна давність. так як строк дії спірної картки до 01.03.2012 року, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки надані суду першої інстанції в підтвердження цього факту супровідний лист від 23.09.2014 року / а. с. 42 /, заява про відмову в заяві про застосування строків позовної давності від 26.09.2014 року / а. с. 42-43 / та додана до апеляційної скарги інформація про картрахунок / а. с. 96 /, - не є належними та допустими доказами по справі, оскільки строк дії картки може бути підтверджений тільки самою карткою або розпискою, яка підписується клієнтом (боржником) при отриманні платіжної картки та яка залишається в установі банку, але такі докази банком суду не надані.

Не надав суду банк і доказів того, що на момент укладення спірного Договору, тобто квітень 2008 року, банком виготовлялися платіжні картки типу 545708298 строк дії яких складав 4 роки. Не надав банк суду і Тарифи банку на квітень 2008 року з якими була ознайомлена відповідачка та в яких мали бути визначені зокрема строки дії кожного типу карток.

Справа розглянута судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 10,11,60 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог і на підставі доказів, що надані суду сторонами.

Отже, відмовляючи банку в його позовних вимогах за спливом позовної давності суд першої інстанції (виходячи з встановлених ним обставин та наданих сторонами доказів) прийшов до правильного висновку про те, що строк дії спірної картки закінчився 17.04.2010 року.

Також, судом встановлено, що згідно умов спірного Договору відповідачка щомісячно повинна була гасити заборгованість по Договору. Останній платіж відповідачкою було здійснено 21.01.2009 року про що банку було достеменно відомо, але з позовом до суду банк звернувся лише 04.06.2014 року, тобто зі спливом позовної давності.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: