Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Основаніє»(далі МКП «Основаніє»)до ОСОБА_1 про визнання такою,що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 р. МКП «Основаніє» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає,що гуртожиток по АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м.Запоріжжя,знаходиться на балансі МКП «Основаніє».

З 15.11.1994 р.у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку житловою площею 19,80 кв.м. зареєстрована відповідач ОСОБА_1,яка згідно актів комісійної перевірки та зі слів сусідів,не проживає в гуртожитку з 2012 р.,її місце знаходження невідоме,в кімнаті відсутні майно,особисті речі та документи відповідача,перешкод у користуванні жилим приміщенням їй не чинилося.

Оскільки відповідач ОСОБА_1відсутня у спірному жилому приміщенні понад два роки,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати її такою,що втратила право користування жилим приміщенням кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 та стягнути з неї судові витрати по оплаті судового збору.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Перекупка Т.М. позов підтримала та пояснила,що відповідач ОСОБА_1протягом шести місяців не проживає у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1,де зареєстрована з 1994 р.,що було встановлено актами комісійної перевірки та зі слів сусідів,особливостей характеру роботи та неможливість проживання за місцем реєстрації через виїзний характер роботи не підтвердила. Просить суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати ОСОБА_1такою,що втратила право користування жилим приміщенням кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 та стягнути з неї судові витрати по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1.в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила,що з 1994 р.вона зареєстрована та проживає у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1,де знаходиться її майно,особисті речі та документи. До вересня 2013 р.вона працювала на ПАТ «Мотор Січ» позмінно,тому у гуртожитку в робочий час була відсутня,а у вересні 2013 р.втратила роботу в м.Запоріжжі і працює пекарем у ПАТ «Оріхівський хлібокомбінат» ,через що тимчасово проживає без реєстрації в м.Оріхів. Незважаючи на це,кожні вихідні вона приїздить до м.Запоріжжя,де проживала у гуртожитку за місцем реєстрації,отримувала кореспонденцію,сплачувала всі комунальні платежі,про перевірку її проживання комісією дізналася лише в суді і вважає її формальною,а складені комісією акти такими,що не відповідають фактичним обставинам справи. Посилаючись на те,що вона не була відсутня у спірному житловому приміщенні без поважних причин,користується ним за призначенням та сплачує всі комунальні платежі,не має іншого житла,просить суд відмовити у позові.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши представника позивача,відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності та допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що гуртожиток по АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м.Запоріжжя,знаходиться на балансі МКП «Основаніє».

З 15.11.1994 р.у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку житловою площею 19,80 кв.м.зареєстрована відповідач ОСОБА_1

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення).

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до зазначених правових норм ОСОБА_1,яка вселилася в жиле приміщення на законних підставах , має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

За роз"ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у

відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок

неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може

продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що спірне жиле приміщення є єдиним постійним місцем проживання ОСОБА_1, за яке вона постійно оплачує комунальні послуги та утримання будинку, МКП «Основаніє» оплату приймало та представник позивача в суді підтвердив відсутність у ОСОБА_1 заборгованості по будь-якому виду нарахувань.

Крім того,вже після звернення позивача до суду із даним позовом,МКП »Основаніє» в особі уповноваженої посадової особи 30.10.2014 р.укладає з відповідачкою договір про надання ОСОБА_1послуг з утримання будинку гуртожитку по АДРЕСА_1 кімната НОМЕР_1,що вказує на фактичне визнання позивачем добросовісності ОСОБА_1як наймача житлового приміщення.

В позовній заяві та при розгляді справи позивач в особі представників взагалі не визначав конкретного часу, з якого, як він вважає, відповідачка не проживає у спірному житловому приміщенні , а посилався на те, що ОСОБА_1відсутня у гуртожитку з 2012 р.

Однак доводи позивача про відсутність ОСОБА_1 у спірному жилому приміщенні з 2012 р.понад шість місяців підряд без поважних причин не підтверджені доказами, які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах.

Акти, на які посилається МКП «Основаніє» у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи,в результаті їх оцінки у сукупності з іншими доказами суд дійшов до висновку про те,що вони не можуть бути прийняті в якості доказів не проживання ОСОБА_1.у спірному житловому приміщенні з 2012 р.,виходячи з наступного.

До позовної заяви долучені акти від 10.04.2014 р.,20.05.2014 р.,18.06.2014 р.,17.07.2014 р.,22.08.2014 р.,09.09.2014 р.,які є аналогічними за формою та змістом,складені комісією ,до якої увійшли ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5,із слів мешканців кімнат НОМЕР_2 ОСОБА_6та № НОМЕР_3 ОСОБА_7про те,що ОСОБА_1не мешкає у гуртожитку з 2012р.по час проведення перевірки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5показала,що з початку 2013 р.вона приступила до виконання обов*язків завідуючої гуртожитку по АДРЕСА_1,кімната № НОМЕР_1,де зареєстрована ОСОБА_1,розташована на п*ятому поверсі. За усною скаргою мешканців ,була створена комісія,яка шляхом опитування ОСОБА_6.з кімнат НОМЕР_2 та ОСОБА_7 з кімнати № НОМЕР_3 склала акт про те,що ОСОБА_1не мешкає у гуртожитку з 2012р.по час проведення перевірки.При цьому свідок вказала,що доступу у кімнату ОСОБА_1комісія не мала,тому відомості про відсутній у ній майна,особистих речей,документів ОСОБА_1 об*єктивно не могли бути перевірені і зазначалися лише зі слів вказаних вище мешканців.Разом з тим,свідок не змогла пояснити,чому комісія опитувала мешканців інших поверхів,а не безпосередніх сусідів ОСОБА_1

Допитана в суді свідок ОСОБА_8показала,що з 2005 р.знайома із ОСОБА_1,з якою до перебудови гуртожитку вони проживали в одному блоці,а після встановлення перегородки на п*ятому поверсі не бачаться,якщо ОСОБА_1.і знаходиться у своїй кімнаті,сусіди її не бачать. Протягом останніх двох років ОСОБА_1не бачила,однак ніякою інформацією про місце та характер її роботи не володіє.

Свідок ОСОБА_6.в суді пояснила,що вона проживає у кімнаті НОМЕР_2 у гуртожитку по АДРЕСА_1 та працює черговою за графіком доба чергування через три доби вихідних. Приблизно три місяці тому ,знаходячись на чергуванні,побачила ОСОБА_1,яка увійшла до гуртожитку та повідомила,що є його мешканкою та прямує до своєї кімнати,до цього часу вони не були знайомі.

Таким чином,за своїм змістом вказані вище акти не містять об*єктивних даних про обставини,які у них викладені,мають суперечності щодо строку не проживання ОСОБА_1.у гуртожитку,який вказано з 2012 р.,тоді як перевірки розпочато лише у квітні 2014 р.,ґрунтуються на словах мешканців,які не є сусідами відповідачки .

Крім того,ОСОБА_6,яка підписувала акти та свідчила в суді,підтвердила,що комісія з її участю до кімнати ОСОБА_1доступу не мала та наявність її майна не перевіряла,а інший мешканець ОСОБА_7,яка теж підписувала акти,в суді взагалі не допитувалась.

З огляду на ці обставини, суд виходить з того, що показання зазначених вище свідків не можуть бути прийняті як достовірні докази непроживання ОСОБА_1.у спірному житловому приміщенні понад встановлені строки,а за поясненнями ОСОБА_5,причини відсутності ОСОБА_1.у гуртожитку під час перевірок,які проводились лише у робочий час,взагалі не з*ясовувались.

З наданих відповідачем доказів вбачається,що вона з 26.09.2013 р.працює в іншому місті,де тимчасово проживає без реєстрації,про що 30.10.2014 р.повідомила позивача,через що причини її відсутності у гуртожитку за місцем реєстрації протягом шести місяців,які передували зверненню позивача до суду,є поважними.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням,що узгоджується з наявними у справі доказами і відповідає вимогам ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.47 Конституції України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,та у задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до ст..88 ЦПК України,при відмові у задоволенні позову,судові витрати позивачу не компенсуються.

На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст. 9,71, 72 ЖК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Міського комунального підприємства «Основаніє» до ОСОБА_1 про визнання такою,що втратила право користування житловим приміщенням-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко