Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/26/15
Справа № 279/9387/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі: головуючого судді Волкової Н.Я.

з секретарями Прокопчук І.В, Хомутовської М.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з позовом, зазначивши з 25.02.1984 року перебувала в шлюбі з відповідачам. Під час спільного проживання 04.11.2010 року за спільні кошти ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1. В даний час шлюб розірвано. Просила поділити житловий будинок між нею та відповідачем та виділити їй у власність 1/2 частину житлового будинку та господарських споруд.

Відповідач подав зустрічний позов про визнання спірного житлового будинку його особистою приватною власністю, набутого після фактичного припинення шлюбних відносин, вказавши, що з осені 2008 року однією сім'єю з позивачем не проживав, будинок придбав за власні кошти. Просив визнати спірний будинок особистою приватною власністю.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала та пояснила, що разом з відповідачем проживали майже 30 років, разом працювали, заощаджували кошти на придбання будинку. За попереднім місцем проживання в них був земельний пай, худоба, вантажний автомобіль, будинок. Коли переїхали до м.Коростень, то у 2010 році за попередньо накопичені спільні кошти придбали спірний будинок, почали роботи в ньому ремонт. Проживали на орендованій квартирі, відповідач працював в іншій місцевості, однак приїздив на вихідні, проживав з сім'єю, купував речі. Через суперечки з відповідачем вона подала на розлучення. Бажає отримати половину спірного будинку як частку спільного майна подружжя.

Відповідач позов не визнав, свій позов підтримав та пояснив, що разом з позивачем до 2007 року проживав в Херсонській області. В 2007 році перевіз позивача з дітьми до м.Коростень, де вони проживали в будинку матері позивача. Спільних заощаджень вони не мали. Будинок був придбаний ним особисто за запозичені кошти. Хотів оформити його на меншу дитину. Спільного бюджету з позивачем в той час не мав, оскільки проживав та працював в іншому населеному пункті, з іншою жінкою, з якою мав сімейні стосунки та спільний бюджет. Коли приїздив до м.Коростень, то лише спілкувався з дітьми. Перед придбанням будинок оглядали разом з позивачем, оскільки мав намір оформити його на спільну дочку.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, який регулюється положеннями глави 7 Сімейного кодексу України (далі: СК України), ст.368 Цивільного кодексу України (далі: ЦК України).

Згідно ст.60,ч.2 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст.368,ч.3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.57,ч.6 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно ст.10,ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Сторони перебували в шлюбі з 25.02.1984 року по 08.04.2014 року. В період шлюбу 04.11.2010 року відповідачем було придбано житловий будинок АДРЕСА_1. Право власності відповідача було зареєстровано 07.07.2011 року (а.с.38-40). Відповідно до матеріалів нотаріальної справи з укладення договору купівлі-продажу спірного будинку (а.с.102-118), позивач надавала свою згоду на придбання відповідачем як її чоловіком за рахунок спільного сімейного бюджету спірного житлового будинку, який мав належати сторонам на праві спільної сумісної власності (а.с.110). Вказана обставина спростовує твердження відповідача про те, що спірне майно придбавалось ним за особисті кошти після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, що позивач не має жодного відношення до його придбання.

Свідок ОСОБА_5 (попередній власник будинку) свідчила про те, що сторони разом з дочкою приходили оглядати будинок, говорили, що купують його для себе, були присутні у нотаріуса, разом розраховувались за будинок.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (діти сторін) дали показання про те, що батьки разом накопичували гроші для придбання будинку, обговорювали його придбання, батько їздив на заробітки, на вихідні приїздив, проживав разом з сім'єю. Будинок батьки придбали спільно за спільні кошти, почали роботи в ньому ремонт.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що знайшов підтвердження факт придбання спірного майна як майна подружжя. Відповідачем не доведено, що спірний житловий будинок було придбано ним за особисті заощадження після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем. Факт поживання з іншою жінкою під час перебування в шлюбі з позивачем та робота в іншій місцевості не є доказом того, що сторони припинили шлюбні відносини, не мали спільних заощаджень та спільного бюджету. Відповідач також не довів, що кошти, які були витрачені на придбання будинку, були лише його особистою власністю.

За клопотанням позивача судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення вартості спірного майна та визначення можливих варіантів його поділу. Експертизою було визначено три можливих варіанти розподілу будинку, позивач виявила бажання проведення розподілу за першим варіантом, за яким частки кожної зі сторін більш наближені до ідеальних часток.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_7, тому первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає як необґрунтований.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,6,10,11,15,60,209,212- 218 ЦПК України, ст.60,70 СК України, ст.368 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Поділити житловий будинок АДРЕСА_1 як спільну сумісну власність подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та виділити у власність ОСОБА_2 46/100 (сорок шість сотих) часток житлового будинку АДРЕСА_1 вартістю 64698 (шістдесят чотири тисячі шістсот дев'яносто вісім) гривень, що складається з приміщень 1-6 площею 6,2 кв.м, 1 площею 9,3 кв.м, 2 площею 4,3 кв.м, 3 площею 11,9 кв.м, 4 площею 8,6 кв.м, погрібу "б", сараю "В", 1/2 частини туалету "Т", ? огорожі літ.№3, ? колодязя "К".

Для забезпечення ізольованого користування виділеною часткою зобов'язати ОСОБА_2 закрити дверний проріз між приміщеннями 5 та 3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6382 (шість тисяч триста вісімдесят дві) гривні компенсації за відхилення від рівності часток та 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 31 копійку судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня його проголошення, а стороною, яка не була присутня при проголошенні, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя: Копія згідно оригіналу : суддя : підпис :