Справа № 521/8807/14-ц
Провадження № 2/521/740/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Роїка Д.Я.,

при секретарях Гречко І.О., Дукіній Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги та виступають на боці позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги та виступають на боці відповідача - ОСОБА_5, про визнання будинку обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль та стягнення коштів, та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання права на матеріали, використані під час будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеса звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та просить визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Кострова, 18-а та провести поділ зазначеного будинку та поділ легкового автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 80» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 не відступаючи від засади рівності часток подружжя та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 332110, 21 грудня 2002 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського управління юстиції м. Одеси був зроблений актовий запис № 698.

Шлюб між сторонами не склався і був розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року.

Позивач зазначає, що під час шлюбу було набуте спільне майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Кострова, 18-а та легковий автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 80» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Будівництво зазначеного житлового будинку було розпочато під час шлюбу, на належній особисто ОСОБА_2 земельній ділянці. На час звернення до суду будинок є обєктом закінченого будівництва і складається із 3 поверхів. Крім того, у житловому будинку з надвірними спорудами, позивачка здійснює постійну підприємницьку діяльність з розведення тварин і там розташований завод/пітомник «ОСОБА_6 ОСОБА_7».

Також під час шлюбу, за суму еквівалентну 15000 доларів США, сторонами був придбаний легковий автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 80» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на імя позивачки.

Таким чином, враховуючи на відсутність згоди подружжя на поділ спільного майна та з урахуванням п.п. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України воно підлягає поділу судом не відступаючи від засади рівності часток подружжя.

Тому, позивач вимушена звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, зазначивши наступне.

16.10.2001р. ОСОБА_8, матірю позивача за зустрічним позовом, було придбано земельну ділянку площе. 0,0918 Га в м. Одесі по вул. Кострова, 18.

В своїй позовній заяві ОСОБА_2, зазначає, що його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_5 прийняли рішення про початок будівництва житлового будинку на цій ділянці. З метою залучення коштів для будівництва в 2001 році було продано двокімнатну квартиру, згодом батьки продали гараж, машину та дві земельні ділянки.

В лютому 2002 року було розпочато будівництво по вул. Кострова, 18 в м. Одесі.

Усі будівельні роботи та матеріали були оплачені та придбані за кошти батьків.

В грудні 2002 року після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 сторони стали проживати окремо від батьків та винаймали житло.

В літку 2003 року, ОСОБА_2 звернувся з проханням до матері, щоб вона дозволила з дружиною проживати в будинку якій на той час вже було зведено, обладнано газом, світлом, водою, каналізацією. Після чого стали проживати в цьому будинку.

ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 в липні 2003 року.

30 грудня 2004 року, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0. 0250 Га по вул. Кострова, 18 в м. Одесі.

Крім того, позивач зазначає, що 30 грудня 2004 року, було складено згоду, підписану ним та батьками, в якій він підтверджує, що цей будинок побудовано в 2002 -2004 роках, за рахунок батьківських коштів, що він надає згоду на введення в експлуатацію та оформлення будинку на імя батька, а за згодою батька має право на проживання в цьому будинку після введення його в експлуатацію.

Позивач ОСОБА_2, зазначає, що будинок по вул. Кострова, 18-А, в м. Одеса не може бути визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя та розподілений, оскільки такого будинку юридично не існує, навіть земельної ділянки з такою адресою

не існує.

Так, не може бути визнаний обєктом спільної сумісної власності подружжялегковий автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 80» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1, а також поділений оскільки він був придбаний за кошти вилучені після продажу дошлюбного майна яке належало ОСОБА_2

ОСОБА_2 зазначає, що під час шлюбу з ОСОБА_1 було придбано наступне майно та отримані гроші які і підлягають розподілу:

1.Грошові кошти в сумі 13 000 доларів США та 10 000 гривень.

2.Земельна ділянка в СОТ «Хаджібей» №658 вартістю 2 000 доларів США.

3.Побутова техніка та предмети побуту загальною вартістю 4 925 доларів США.

4.Медичні інструменти та інше ветеринарне та медичне обладнання 1 500 доларів США.

5.Інструмент слюсарний 1 200 доларів США.

6.Кінологічний зоопитомник, загальна вартість становить 16 060 доларів США

7. Обладнання для догляду за тваринами загальною вартістю 1500 доларів США

8. Інструмент слюсарно-побутовий, загальною вартістю 1200 доларів США.

Так загальна вартість майна та коштів, що підлягає розподілу становить 43685 доларів США та 10000 тисяч гривень.

ОСОБА_2, зазначає, що частина коштів та майна була привласнена ОСОБА_1 самостійно, у звязку з чим він просить суд легковий автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 80» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1 визнати його власністю, різницю в майнових частках, що становить 17842,50 доларів США та 5000 гривень стягнути з ОСОБА_1

В ході розгляду зазначеної справи до суду із самостійним позовом звернувся ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права на матеріали, використані під час будівництва.

Уточнивши позовні вимоги просив визнати за ним право на матеріали використані під час будівництва спірного будинку за адресою: м. Одеса, вул. Кострова, 18. В обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне.

16.10.2001р. дружиною ОСОБА_8 було придбано земельну ділянку площею 0,0918 Га в м. Одесі по вул. Кострова, 18.

Цього ж року було прийняте рішення про початок будівництва житлового будинку на цій ділянці. З метою залучення коштів для будівництва в 2001 році було продано двокімнатну квартиру. Крім того, пізніше, ще було продано майно, а саме: 18.04.2003р. гараж на автостоянці «Взльот», автомобіль ГАЗ -22, 17.05.2004р. земельну ділянку та 27.08.2007р. ще одну земельну ділянку.

В лютому 2002 року було розпочато будівництво по вул. Кострова, 18 в м. Одесі, а саме розпочато копку котловану під фундамент будинку.

В березні 2002 року виконуються роботи по фундаменту будинку: придбано бетон та армопояси для заливу фундаменту (квитанція ОК ГПСГ №1 від 18.03.2002р., накладні №2, №3, №5 від 4.04.2002р. придбання та отримання бетону)

В квітні 2002 року було придбано будівельні матеріали.

В серпні 2002 року зроблено бетонний пояс та перекрито перший поверх будинку.

Так ОСОБА_5, зазначає, що факт будівництва спірного будинку ним та його дружиною ОСОБА_8 підтверджується постановою Малиновської райадміністрації від 05.09.2002 про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності та накладення штрафу за самовільно здійснені будівельні роботи, за адресою м. Одеса, вул. Кострова, 18, а саме копку траншеї під інженерні комунікації до будинку. А також квитанцією про сплату цього штрафу від 18.09.2002р. .

Усі зазначені будівельні роботи та матеріали були оплачені та придбані на його з дружиною кошти, частину з яких вони заощадили протягом життя, а інші кошті були отримані від продажу спільного майна.

30 грудня 2004 року, ОСОБА_8 подарувала сину ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0. 0250 Га по вул. Кострова, 18 в м. Одесі. На час проведення договору дарування спірний будинок вже було зведено.

Факт того, що спірний будинок було побудовано за кошти позивача та його дружини протягом 2002 - 2004 рр. підтверджується квитанціями, накладними, на придбання матеріалів та виконання робіт, а також іншими документами.

ОСОБА_5 зазначає, що 30 грудня 2004 року, було складено згоду, підписану сином ОСОБА_2, дружиною та самим ОСОБА_5, в якій син зазначає, що цей будинок побудовано в 2002 -2004 роках, за рахунок батьківських коштів, що син надає згоду на введення в експлуатацію та оформлення будинку на імя ОСОБА_5

У звязку з вище вказаним він звернувся до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, вказавши, що наявні законні підстави для задоволення позову у повному обсязі. Позов ОСОБА_2, та ОСОБА_5 не визнала, просив у їх задоволенні відмовити.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що у нього було не достатньо часу для підготування уточнення, не були прийняті до уваги, оскільки суд вважає, що з урахуванням строків розгляду справи, кількості проведених судових засідань, такі дії призвели б до затягування розгляду справи.З дозволу суду представник ОСОБА_1 покинув залу судового засідання, та під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення присутній у заді суду не був.

ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив у їхньому задоволенні відмовити. Позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права на матеріали використані під час будівництва визнав в повному обсязі.

ОСОБА_5 просив його позов задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання обєктом спільної сумісної власності подружжя житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Кострова, 18-а та його поділу просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши та оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази, проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 332110, 21 грудня 2002 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського управління юстиції м. Одеси був зроблений актовий запис № 698.

Шлюб між сторонами не склався і був розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2014 року.

Правовідносини між сторонами склалися внаслідок розподілу спільного майна подружжя.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Законодавцем встановлена презумпція, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2. ст. 60 Сімейного кодексу України).

Для визначення речей, набутих за час шлюбу, об'єктами спільної сумісної власності подружжя, не має значення, на ім'я кого з них оформлене це майно.

Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно п. 26, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи обовязок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.. 58, 59 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст..ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що будинок за адресою м. Одеса, вул. Кострова, 18а, не прийнято до експлуатації у встановлений законом спосіб, державна реєстрація не здійснена, відсутне свідоцтво про право власності на вказаний будинок.

Доводи позивачки ОСОБА_1 ґрунтуються лише на припущеннях та не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували взагалі наявність спірного домоволодіння за вказаною адресою.Письмові пропозиції ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя не містять відомостей про конкретне майно(а.с.16-17).

В судовому засіданні також було встановлено, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, про стягнення різниці в майнових частках не підтверджені жодним доказом і тому не приймаються судом до уваги.

Будь-які посилання сторін ґрунтуються лише на усних доводах і припущеннях.

Так, ОСОБА_1 в судові засідання не було надано належних і допустимих доказів того, що спірний будинок, який завершений будівництвом, та не введено в експлуатацію було побудовано подружжям на їх спільні подружні кошти з ОСОБА_2Тому, в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо поділу будинку слід відмовити.

Вимоги позову ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Наявність набутих грошових коштів в сумі 13000 дол. США, та 10000 грн., не можуть бути підтверджені аудіозаписом, який був досліджений в судовому засіданні, оскільки без проведення необхідної аудіоідентифікації осіб, які розмовляють та цілісності цього запису, суд не може вважати такий доказ допустимим.

Щодо земельної ділянки в СОТ "Хаджибей" №658, та її вартості слід зазначити , що жодних правовстановлючих документів на дану ділянку до суду не надано, тому вона не може вважатись обєктом спільної сумісної власності.Жодних доказів придбання, наявності та вартості на момент розгляду справи побутової техніки, предметів побуту, медичного обладнання, слюсарного інструменту та обладнання для догляду за тваринам суду не надано.

Надані суду документи про реєстрацію за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кінологічного пітомника та довідка видана Кінологічною Федерацією України , роздруківки з сайтів, не можуть вважатись належними доказами, які підтверджують наявність на момент розгляду справи і дійсну вартість пітомців, про що також заявлялось сторонами у судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до норм чинного законодавства обєктом поділу в частці спільного майна подружжя може бути легковий автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 80» 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Доводи ОСОБА_2 про придбання вказаного автомобіля за рахунок особистого майна не були підтверджені належними доказами.

В судовому засіданні були допитані свідки які зазначили наступне.

Свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 продали дві квартири та на отримані кошти придбали земельну ділянку за адресою вулиця 7-Степова, 18 у м. Одесі. Наприкінці 2001 року, на цій земельній ділянці ОСОБА_5 розпочав будівництво будинку. Будинок було зведено в грудні 2002 року. Протягом цього часу свідок ОСОБА_9 допомагала ОСОБА_8 готувати їжу для робітників. Також, свідок зазначила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 говорили їй, що усі витрати по сплаті робот та матеріалів для зведення будинку несуть вони.

Крім того, свідок зазначила, що вперше побачила та познайомилась з ОСОБА_1 коли будинок вже було зведено.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що допомагав у будівництві. Деякі будівельні роботи виконував він разом з ОСОБА_11. Деякі роботи свідок виконував безкоштовно, оскільки давно знайомий з родиною ОСОБА_11, а за деякі виконані ним роботи гроші надавав ОСОБА_5. ОСОБА_10 зазначив, що за використані під час будівництва матеріали гроші сплачував ОСОБА_5. Свідок вказав, що будівництво розпочалось у 2002 році та напередодні 2003 року зведення будинку було завершено, встановлений дах. Свідок зазначив, що ОСОБА_2 не брав участі у будівництві.

Свідок ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_5 продав дві квартири, дачу після чого придбав ділянку та розпочав будівництво. Свідок зазначив, що під час будівництва він працював директором будівельного кооперативу та за замовленням ОСОБА_5 його кооператив виконував деякі роботи, зокрема було виконано та встановлено стропила для даху за допомогою автокрану. Свідок зазначив , що будинок було зведено та перекритий дах до кінця 2002 року. Будинок двоповерховий має два окремих входи та в ньому мешкали сини ОСОБА_5 разом із своїми дружинами. Також ОСОБА_6 зазначив, що вперше побачив ОСОБА_1 у 2005 році.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8, зазначила, що вони разом з чоловіком ОСОБА_5 продали дві квартири, дачу, садову ділянку та гараж. На отримані кошти було придбано будинок за адресою м. Одеса вулиця Кострова, 18. На залишки коштів, на земельній ділянці поруч із старим будинком було побудовано новий двоповерховий будинок який розподілено на дві частини кожна із своїм входом. Будівельні роботи по зведенню нового будинку розпочались в лютому 2002 року, в грудні 2002 року будівельні роботи було завершено. ОСОБА_8 також зазначила, що її син ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились 21 грудня 2002 року. Після одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стали проживати окремо. В червні 2003 року було зареєстровано ОСОБА_1 в старому будинку. Свідок, також, зазначила, що а ні ОСОБА_1, а ні її батьки, а ні ОСОБА_2 коштів у будівництво не вкладали.

Свідок ОСОБА_12, повідомив, що він є сусідом ОСОБА_2, також зазначив, що ОСОБА_2 придбали будинок у 2001 році, у лютому 2002 року розпочали будівництво, в грудні 2002 року було встановлено дах та будівництво завершено. Будинок двоповерховий та має два окремих входи. Витрати повязані з будівництвом сплачував ОСОБА_5. Свідок вперше побачив ОСОБА_1 у 2003 році.

З матеріалів справи вбачається, що будівельні роботи та матеріали були оплачені та придбані за рахунок коштів ОСОБА_5

Крім того постановою Малиновської районної адміністрації від 05.09.2002 року ОСОБА_8 було притягнено до адміністративної відповідальності та накладено штраф за самовільно здійснені будівельні роботи, за адресою м. Одеса, вул. Кострова, 18, а саме копку траншеї під інженерні комунікації до будинку. По даному правопорушенню було сплачену суму штрафу, що підтверджується квитанцією від 18.09.2002р.

Будинок за адресою м. Одеса, вул. Кострова, 18, не прийнято до експлуатації у встановлений законом спосіб, державна реєстрація не здійснена, відсутнє свідоцтво про право власності на вказаний будинок, тому, відповідно до вимог ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні ОСОБА_5 було доведено факт будівництва житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Кострова 18 за його рахунок та суд приходить до висновку про задоволення вимог у частині визнання права на матеріали, використані під час будівництва.

Керуючись ст. ст. .ст. 10, 11, 60, 208, 209, 214 - 215, 218, ЦПК України, ст. 365 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 65, 71 СК України, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», п. 23 Пленума Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі.

Провести поділ спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, поділивши легковий автомобіль марки «TOYOTA LANDCRUISER», 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2, зеленого кольору, виділивши у власність кожного з подружжя 1/2 частини вказаного автомобіля.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA LANDCRUISER», 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2, зеленого кольору.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) право власності на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA LANDCRUISER», 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_2, зеленого кольору.

Визнати за ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_5) право власності на матеріали, використані під час будівництва частини спірного будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Кострова, 18, який складається з житлового будинку під літерою «А», в який входять наступні приміщення: гараж площею 36,5 кв.м., санвузол площею 8,6 кв.м., комора площею 1,4 кв.м., сходи площею 2,3 кв.м., коридор площею 5,5 кв.м., вбудована шафа площею 0,7 кв.м., кухня площею 15,7 кв.м., санвузол площею 4,2 кв.м., житлова площею 14,6 кв.м., вбудована шафа площею 0,5 кв.м., вбудована шафа площею 0,4 кв.м., сходи площею 4,2 кв.м., сходи площею 3,0 кв.м, підсобна площею 33,6 кв.м.; загальна площа 131,2 кв.м. жила площа 14,6 кв.м, підсобна площа 116,6 кв.м.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: