Миколаївський районний суд Одеської області
Справа№ 508/1327/14-ц
17.03.2015 року Миколаївський районний суд Одеської області
В складі головуючого судді Горобця В.Л.
При секретарі Товт А.Л.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Миколаївка цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення кредитором спадкодавця.
Відповідно до укладеного договору № ODBRGA 00000609 від 19.12.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 50 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року.
В провадженні Миколаївського районного суду Одеської області знаходилась цивільна справа № 508/16/13 - ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2, яка ухвалою від 23.04.2014 року була залишена без розгляду. В процесі розгляду справи стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20.02.2014 року.
Згідно листа Ананьївської районної державної нотаріальної контори від 12.03.2014 року на запит Миколаївського районного суду Одеської області, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 вказаною нотаріальною конторою не заводилась.
Відповідно до відповіді Миколаївської селищної ради на запит Миколаївського районного суду Одеської області з ОСОБА_3, проживала її донька ОСОБА_2.
17.08.2014 року до спадкоємця, ОСОБА_2, було направлено лист - претензію, згідно яких ПАТ КБ «Приват Банк» пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.
Станом на 26.09.2014 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № ODBRGA 00000609 від 19.12.2007 року становить - 217 627,80 гривень, яка складається з наступного:
- 5528,84 грн. - заборгованість з комісії;
Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в його відсутність та ухвалити заочне рішення.
Відповідачка ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилася, відповідно зворотного повідомлення адресат за вказаною адресою не проживає. Згідно відповіді Миколаївського РС ГУДМС України в Одеській області, відповідачка ОСОБА_2, зареєстрована та проживає АДРЕСА_1 ( а.с. ).
Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та ухвалити заочне рішення, так як дана заборгованість за кредитним договором підтверджується копією розрахунку заборгованості за кредитним договором № ODBRGA 00000609 від 19.12.2007 року, станом на 26.09.2014 року ( а.с. 5 - 6 ), копією кредитного договору № ODBRGA 00000609 ( а.с. 7 - 9 ), копією договору іпотеки ( а.с. 10 - 12 ), копією паспорта ОСОБА_2 ( а.с. 13 ), копією повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_3 ( а.с. 14 - 15 ), довідкою виданою Ананьївською районною державної нотаріальної контори від 12.03.2014 року, проте, що спадкова справа на спадкове майно ОСОБА_3, не заводилась ( а.с. 16 ), довідкою виданою Миколаївською селищною радою від 20.02.2014 року, проте, що з покійною ОСОБА_3, проживала її донька ОСОБА_2 ( а.с. 17 ), копією листа - претензій до ОСОБА_2 ( а.с. 18 ), копією реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів ( а.с. 19 - 20 ).
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Так, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місячного строку з часу відкриття спадщини не заявив про її відмову.
Ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язання задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» - У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Згідно ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» - особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до пункту 36 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - «У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходить не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. Згідно статті 1281 ЦК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимоги до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргу спадкодавця, кредитор має право звернутись до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотекодавець на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь - якій особі - покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотеко держателем не є вичерпним.
Договором іпотеки, укладених між іпотекодавцем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотеко держателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотеко держатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно - правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.
Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення інших мешканців, які позивачем в якості відповідачів не залученні (а суд таких повноважень по самостійному залученню відповідачів не має), - задоволенню не підлягає. Таких висновків суду не спростовують і положення процитованих вище ст. 40 Закону України „Про іпотеку" ст. 109 ЖК УРСР в частині того, що виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, як вже вказано, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів.
В частині задоволення позовних вимог щодо виселення невизначеного кола осіб - належить відмовити.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вони повинні бути покладені на відповідача в силу ст. 88 ЦПК України, оскільки з її сторони не виконані умови договору.
Керуючись ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», Відповідно до пункту 36 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ст. ст. 526, 530, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 30, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 226 - 229, 294 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_2, яка зареєстрована та проживає в житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Миколаївський районний суд Одеської області.

Суддя: В.Л. Горобець