АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4822/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :
Головуючого Волошиної В.М.
Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
при секретарі Круглик В.В.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Житлово - експлуатаційне товариство з обмеженою відповідальністю «Оселя» про вселення та встановлення порядку користування квартирою.
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
15.10.2014 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила вселити її в квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши позивачу житлову кімнату площею 17,30 кв.м., а відповідачу житлову кімнату площею 12,1кв.м. з верандою 4,0 кв.м. Місця загального користування: кухня 9,5 кв.м.; ванна 5,6 кв.м.; вбиральня 1,6 кв.м.; коридори площею 2,7 кв.м.; 5,4 кв.м.; 2,4 кв.м., веранду площею 4,0 кв.м. залишити в спільному користуванні.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з відповідачем є співвласниками спірної квартири, але вселитись в квартиру вона не може, оскільки відповідач чинить перешкоди у її користуванні, змінив замки та не надав ключі від квартири. У звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року позов задоволено.
Вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.
Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1: виділено ОСОБА_5 житлову кімнату площею 17,30 кв.м. Виділено ОСОБА_4 житлову кімнату площею 12,1 кв.м. з верандою 4,0 кв.м. Місця загального користування: кухня 9,5 кв.м.; ванна 5,6 кв.м.; вбиральня 1,6 кв.м.; коридори площею 2,7 кв.м.; 5,4 кв.м.; 2,4 кв.м., веранду площею 4,0 кв.м. залишено у спільному користуванні.
Не погодившись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про встановлення порядку користування спірною квартирою, відповідач ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу. Зокрема зазначав, що рішення суду в цій частині ґрунтується на неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. При цьому вказував, що встановлення порядку користування спірною квартирою позивачу необхідно не для проживання у квартирі, а для отримання доходів шляхом здачі частини квартири в оренду. Такі дії позивача порушують його права, як співвласника. В обґрунтування апеляційної скарги та своїх доводів в цій частині послався на докази щодо звернення до правоохоронних органів з цього приводу та неправомірних дій позивача. Просив рішення суду скасувати в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Рішення суду в частині позовних вимог про вселення ОСОБА_5 сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Житлово- експлуатаційне товариство з обмеженою відповідальністю «Оселя» про вселення та встановлення порядку користування квартирою суд першої інстанції вважав їх доведеними.
З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального закону.
За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.14 постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 р.№20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі до 15.10.2013. Як убачається з договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2009р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 купили в рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох жилих кімнат та має загальну площу 64,60 кв.м., жилу площу 29,40 кв.м.
Згідно реєстраційного напису на правовстановлювальному документі Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_5.
Відповідно до технічного паспорту спірна квартира АДРЕСА_1 складається з двох кімнат жилою площею 29,4 кв.м., в т.ч. 1-а кімната 12,1 кв.м., 2-а кімната 17,3 к.в.м.; кухня площею 9,5 к.в.м., ванна кімната - 5,6 кв.м., вбиральня - 1,6 кв.м., коридор - 2,7 кв.м.; 5,4 кв.м.; 2,4 кв.м., веранди - 4,0 кв.м., 4,0 кв.м.
З пояснень сторін судом встановлено, що між ними вже склався певний порядок користування квартирою, а саме відповідач користується кімнатою 12,1 кв.м. разом з верандою 4,0 кв.м,. тому позивач просила виділити їй в користування кімнату площею 17,3 кв.м, проти чого в судовому засіданні не заперечував відповідач.
Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що і ухвалив відповідне рішення, яким вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1: виділено ОСОБА_5 житлову кімнату площею 17,30 кв.м. Виділено ОСОБА_4 житлову кімнату площею 12,1 кв.м. з верандою 4,0 кв.м. Місця загального користування: кухня 9,5 кв.м.; ванна 5,6 кв.м.; вбиральня 1,6 кв.м.; коридори площею 2,7 кв.м.; 5,4 кв.м.; 2,4 кв.м., веранду площею 4,0 кв.м. залишено у спільному користуванні.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що його заперечення проти позову в частині встановлення порядку користування спірною квартирою зводяться до того, що такий позов заявлений позивачем не з метою проживання в квартирі, а з метою здачі частини квартири в оренду 3-м особам та отримання доходу, а це буде перешкоджати йому, як власнику, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, не можуть буди прийняті до уваги дивлячись на таке.
Так, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України).
Згідно ч.1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідо до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Виходячи зі змісту вищезазначених норм права вбачається, що право власності відповідача захищається законом.
Власниками спірної квартири є позивач та відповідач. Ухвалюючи рішення суду про встановлення порядку користування спірним житлом, суд першої інстанції виділив в користування ОСОБА_5 житлову кімнату площею 17,30 кв.м, а ОСОБА_4 . виділено житлову кімнату площею 12,1 кв.м. з верандою 4,0 кв.м. Тоді як місця загального користування: кухня 9,5 кв.м.; ванна 5,6 кв.м.; вбиральня 1,6 кв.м.; коридори площею 2,7 кв.м.; 5,4 кв.м.; 2,4 кв.м., веранду площею 4,0 кв.м. залишено у спільному користуванні сторін. Натомість, проживання у спірній жилій площі 3-х осіб можливо лише за погодження цього питання обома власниками.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.
Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Головуючий:
Судді: