Справа № 357/2841/15 Головуючий у І інстанції Голуб А.В
Провадження № 22-ц/780/5245/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 50 10.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Виконком Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, посилаючись на те, що від серпня до жовтня 2008 року він перебував у близьких стосунках з відповідачкою ОСОБА_3, яка завагітніла в кінці серпня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідачка народила сина ОСОБА_7, про що був зроблений запис і у графі батько була записана неіснуюча особа ОСОБА_6

Реєстрація народження ОСОБА_7 була здійснена згідно ч.1 ст.135 СК України. Позивач вказував на те, що його стосунки з відповідачкою почали погіршуватися ще до того, як стало відомо про її вагітність. Причиною цього були різність поглядів на майбутнє життя та несумісність характерів.

Погіршення стосунків та велика відстань між місцями проживання сторін призвели до розриву відносин приблизно за півроку до народження сина ОСОБА_7, хоча сторони підтримували дружні відносини і вирішили, що позивач буде завжди батьком свого сина.

Після народження сина мати відповідачки телефонувала його батькам та тітці і повідомила про народження відповідачкою сина від нього (позивача). У зв'язку з тяжким матеріальним станом він (позивач) не міг приїхати до сина і тому перший рік життя ОСОБА_7 він бачив тільки на фото, які надсилала йому відповідачка.

До першого дня народження ОСОБА_7 у травні 2010 року він зібрав кошти для поїздки та подарунків, але відповідачка не відповідала на його телефонні дзвінки і напочатку червня відповідачка повідомила, що оскільки він (позивач) їх кинув, то вони знайшли іншого кращого батька.

Після цього відповідачка змінила номер телефону і місце проживання. Приблизно рік пішов на те, щоб знайти нове місце проживання відповідачки з сином ОСОБА_7.

Позивач посилався на те, що від червня 2011 року і до жовтня 2014 року він спілкувався з відповідачкою і дитиною з дозволу відповідачки, приймав участь у утриманні дитини, купував дитині одяг, взуття, книжки та іграшки, але останнім часом відповідачка відмовляє йому в спілкуванні з сином і на пропозиції записати його батьком дитини відповідає відмовою, мотивуючи це незгодою її теперішнього чоловіка.

Враховуючи наведене, просив в судовому порядку визнати його батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести відповідні зміни в свідоцтво про народження ОСОБА_7, яке видано 25 червня 2009 року (актовий запис №54 серія НОМЕР_1) та видати йому копію свідоцтва.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила сина ОСОБА_7 і при реєстрації якого прізвище дитини записано - ОСОБА_7, по батькові - ОСОБА_7, та батьком дитини вказаний ОСОБА_6 (відомості записані зі слів матері), що стверджується копією актового запису про народження №54 від 25.06.2009 року, виконаного виконкомом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області.

На момент народження сина ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Наведене підтвердив позивач та свідок ОСОБА_10, яка є матір'ю відповідачки.

За ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 27.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, 01.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області було здійснено реєстрацію актового запису про народження ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме актового запису №54, складеного 25.06.2009 року Виконкомом Узинської міської ради Білоцерківського району Киїської області. У вказаному витязі зазначені відомості про батька - ОСОБА_6, а також вказані відомості про матір - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Підстава запису відомостей про батька - заява матері від 25.06.2009 року. Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (за вказівкою матері). 25.06.2009 року Виконкомом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області видано свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1

Відповідно до ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.

В суді встановлено, що за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України у Київській області від 16.03.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована у АДРЕСА_2

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_3 одружилася у 2010 році з ОСОБА_11 і від шлюбу з яким вони мають сина ОСОБА_12. ОСОБА_3 після одруження змінила своє прізвище на ОСОБА_3 З 2010 року відповідачка разом з чоловіком ОСОБА_11, синами ОСОБА_7 та ОСОБА_12 проживають в АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні вказував на те, що ОСОБА_7 невідомо про те, що він є його батьком, а ОСОБА_7 відомо лише те, що позивач є другом його мами - відповідачки по справі.

При зверненні до суду з позовом про визнання батьківства позивач посилався на ст.128 СК України.

Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Як передбачено ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України

Згідно ст.57 ЦПК України доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В статті 59 ЦПК України вказано, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Згідно вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважав, що позивач відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх тверджень про те, що сторони проживали до народження дитини однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про те, що він є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та про те, що визнавав дитину і займався її матеріальним утриманням.

З метою сприяння здійсненню своїх прав, позивачу судом було роз'яснено положення ст.10 ЦПК України щодо того, що позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також те, що позивач вправі клопотати перед судом про призначення судово-генетичної експертизи з приводу дослідження того, чи є позивач біологічним батьком дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, але позивач відмовився від проведення судово-генетичної експертизи, і судом було попереджено позивача про наслідки невчинення вказаних процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд вірно вважав, що ОСОБА_2 слід відмовити в задоволенні його позову до ОСОБА_3 про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Іванова І.В.

Сліпченка О.І.