У Х В А Л А

іменем україни

04 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Аксон», про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому з урахуванням уточнень просила визнати за кожним із відповідачів право власності на 1/3 ідеальної частки приміщень - офісів НОМЕР_4 та НОМЕР_5, що знаходяться по АДРЕСА_1; виділити їй в натурі зі спільної сумісної власності подружжя 1/3 частки нежитлового приміщення - офісу НОМЕР_4, загальною площею 151,00 кв. м, вартістю 427 805 грн; а ОСОБА_4 виділити: 1/3 частки нежитлового приміщення - офісу НОМЕР_5, загальною площею 89,8 кв. м, вартістю 254 433 грн 33 коп., автомобіль марки ГАЗ-5752, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, причіп ПФ-01, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6, автомобіль марки Skoda Fabia, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, всього - на загальну суму 382 722 грн 45 коп.; стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти у сумі 2 006 грн як Ѕ частки вкладу до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Аксон» (далі - ТОВ «НВП «Аксон») та Ѕ частки чистих активів цього ж товариства, пропорційно частці статутного капіталу, що підлягає виплаті відповідачу у разу його виходу зі складу засновників.

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на автомобіль марки Skoda Fabia, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, причіп ПФ-01, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6, автомобіль марки ГАЗ 5752, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та 1/10 частки нежитлових приміщень - офісів НОМЕР_4 та НОМЕР_5 по АДРЕСА_1; стягнути з нього на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості її Ѕ частки майна подружжя у сумі 141 382 грн 82 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 15 тис. доларів США, що є еквівалентом 155 550 грн; виділити частки та визнати за ОСОБА_5 право власності на 17/30 частки офісних приміщень НОМЕР_4 та НОМЕР_5 по АДРЕСА_1, а за ОСОБА_6 - на 1/3 частки вказаних офісних приміщень.

Посилались на те, що після розірвання шлюбу вони добровільно не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на: автомобіль Skoda Fabia, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 81 401 грн 40 коп.; причіп ПФ-01 Фермер, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 2 099 грн 16 коп.; автомобіль ГАЗ-2752, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 26 540 грн 14 коп.; 1/10 частки офісних приміщень НОМЕР_4 площею 151 кв. м, загальною вартістю 1 083 120 грн, та НОМЕР_5 площею 89,8 кв. м, загальною вартістю 644 130 грн, розташованих по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості Ѕ частини спільного майна подружжя в сумі 141 382 грн 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 15 тис. доларів США, що еквівалентно 155 550 грн.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 17/30 частки офісних приміщень НОМЕР_4 площею 151 кв. м, загальною вартістю 1 083 120 грн, та НОМЕР_5 площею 89,8 кв. м, загальною вартістю 644 130 грн, розташованих по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частки офісних приміщень НОМЕР_4 площею 151 кв. м, загальною вартістю 1 083 120 грн, та НОМЕР_5 площею 89,8 кв. м, загальною вартістю 644 130 грн, розташованих по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 у повному обсязі, суд першої інстанції, з виковками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що спільним майном подружжя, яке підлягає поділу, є: автомобіль Skoda Fabia, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 81 401 грн 40 коп.; причіп ПФ-01 Фермер, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 2 099 грн 16 коп.; автомобіль ГАЗ-2752, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 26 540 грн 14 коп.; 1/10 частки офісних приміщень НОМЕР_4 та НОМЕР_5, розташованих по АДРЕСА_1, загальною вартістю 172 725 грн. Визнаючи право власності на вказане майно за ОСОБА_4 та стягуючи з останнього на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ її частки, суд виходив із того, що сторони просили саме про такий порядок його поділу. При цьому, вважаючи, що ОСОБА_4 на праві власності належить 1/10 частки офісних приміщень НОМЕР_4 та НОМЕР_5, суд виходив із того, що домовленістю від 01 грудня 2008 року, укладеною між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як співвласниками майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, на випадок можливого виділу або поділу майна у вказаних нежитлових приміщеннях були визначені частки співвласників, а саме, частка ОСОБА_5 становить 17/30, ОСОБА_4 - 1/10, ОСОБА_6 - 1/3.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частини вкладу до статутного капіталу ТОВ «НВП «Аксон» та Ѕ частки чистих активів цього ж товариства, суд першої інстанції, з виковками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що власником майна, переданого товариству засновниками та учасниками, є саме товариство, тому вклад до статутного фонду товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим ОСОБА_3 не доведено, що при внесенні вкладу до статутного капіталу товариства ОСОБА_4 були використані саме спільні кошти подружжя.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 13 листопада 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 квітня 2012 року було розірвано.

Під час шлюбу сторін було придбано рухоме майно на загальну суму 110 040 грн 30 коп., а саме: автомобіль Skoda Fabia, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2; причіп ПФ-01 Фермер, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3; автомобіль ГАЗ-2752, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до свідоцтв про право власності від 22 лютого 2005 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради від 03 грудня 2004 року № 1120 на праві спільної сумісної власності належать офісні приміщення НОМЕР_4 та НОМЕР_5, розташовані по АДРЕСА_1, загальною вартістю 1 727 250 грн.

01 грудня 2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у простій письмовій формі була досягнута домовленість, згідно з умовами якої частка кожного з них у вказаних офісних приміщеннях становить 1/10, 17/30 та 1/3 відповідно.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Майно, придбане за рахунок коштів одного з подружжя, є його особистою приватною власністю.

Обґрунтовуючи підстави зустрічного позову та частково заперечуючи проти позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилався на те, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на офісні приміщення НОМЕР_4 та НОМЕР_5, що розташовані по АДРЕСА_1, визначені за домовленістю між ними від 01 грудня 2008 року, згідно з якою його частка становить 1/10.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У той же час із матеріалів справи вбачається, що підписана 01 грудня 2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовленість про визначення часток у праві спільної сумісної власності укладена у простій письмовій формі, що суперечить приписам ч. 4 ст. 372 ЦК України.

Вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, не визначилися із характером спірних правовідносин та нормою права, яка їх регулює, обсяг спільного майна подружжя, що підлягає розподілу, не встановили.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про право на частку вкладу до статутного капіталу ТОВ «НВП «Аксон», суди не звернули увагу на те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 23 липня 2013 року № 593 частка ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «НВП «Аксон» складає 25 %, що становить 4 012 грн. На кінець звітного періоду, 31 грудня 2012 року, статутний капітал товариства становив 16,1 тис. грн, чисті активи становили 385,9 грн. У разі виходу зі складу засновників товариства ОСОБА_4 вартість частки (25 %) чистих активів ТОВ «НВП «Аксон», пропорційних частці статутного капіталу, що підлягає виплаті ОСОБА_4, станом на 01 січня 2013 року становить 96 475 грн.

З огляду на таке та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про право на частку вкладу до статутного капіталу товариства, суди на зазначене уваги не звернули та дійшли передчасного висновку про безпідставність позову у цій частині вимог.

За таких обставин судам необхідно встановити загальний обсяг спільного майна подружжя, його вартість та відповідно здійснити його поділ.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 15 тис. доларів США, які були передані останнім на вирішення питання про поділ спільного майна подружжя, суди будь-яких висновків та правового обґрунтування вирішення спору у цій частині не навели.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко