Провадження № 2/161/259/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зобов'язання брати участь у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зобов'язання брати участь у вихованні дитини. Вказує, що 16.07.2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюбу, який було розірвано 04.08.2014 року. Від спільного подружжя із відповідачем у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та перебуває на повному її утриманні та вихованні. Зазначає, що відповідач отримує дохід та витрачає його на власні потреби, їй з дитиною допомоги не надає. Вказує, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трьох років, а тому засобів для існування в неї немає. Зазначає, що рішенням суду із відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Окрім того, у зв'язку із заборгованістю по сплаті аліментів із відповідача за рішенням суду було стягнуто заборгованість в розмірі 7887,33 грн. Так, як вона не працює, неповнолітній син постійно хворіє, вона орендує квартиру, утримує та виховує доньку від першого шлюбу, вона немає змоги самостійно матеріально утримувати сина. Натомість відповідач неофіційно працює та отримує дохід в розмірі 4000 грн., але ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітню дитину не бере участь у фінансуванні додаткових витрат. Вказує, що відповідач не приділяє належної уваги сину, не спілкується із ним. Просить збільшити розмір аліментів в сумі 500 грн. на суму 2000 грн. в місяць починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, зобов'язати відповідача брати участь у додаткових витрата на дитину, що можуть виникати у майбутньому, судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 позовні вимоги заперечили та просили у їх задоволенні відмовити. Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька від іншого шлюбу, окрім того відповідачем не обґрунтовано необхідність збільшення розміру аліментів.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.08.2014 року (а.с.5).

Від шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини НОМЕР_1 від 22.11.2011 року (а.с.4).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.01.2012 року присуджено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 13 грудня 2011 року і до досягнення повноліття, стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років, стягнуто із відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 188, 20 грн. (а.с.7-9).

В судовому засіданні, встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати із 20.11.2014 року по 19.11.2015 року для догляду за дитиною до досягнення нею 4-ох років. Окрім того, із пояснень позивача вбачається, що на її утриманні перебуває донька від першого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Як донька від першого шлюбу, так і спільний із відповідачем син проживають разом із позивачем, що вбачається із пояснень останньої та матеріалів Луцького МВ УМВС України у Волинській області. Рішенням Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 26.08.2014 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у зв'язку із неповним набором документів (а.с.10).

Із копії довідки № 130 від 19.11.2014 року вбачається, що неповнолітній син ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку в КЗ "Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" із діагнозом гострий етмоїдальний синусит із 19.11.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із роз'яснень викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Водночас, із врахуванням положень ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір, батько дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища, стану здоров'я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обставини що підтверджують зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я сторін підлягають доказуванню в порядку ст.ст. 11, 60 ЦПК України, ст. 182 СК України.

Проте, в порушення вищевказаних норм позивачем ОСОБА_1 не доведено змін її матеріального стану. Так, позивачем не надано доказів сплати орендної плати за наймане житло. Твердження відповідача, про те, що останній відмовлено у призначенні соціальної допомоги з підстав перебування у складі її сім'ї відповідача, не підтверджуються рішенням Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні допомоги з підстав подання неповного пакету документів. Вказане рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради позивачем не оспорювалось. Той факт, що позивач не працює оскільки займається доглядом дитини був предметом дослідження при розгляді спору про стягнення аліментів із відповідача та не впливає на зміну матеріального стану. Окрім того, витрати пов'язані із утриманням доньки від першого шлюбу не підтверджуються допустимими та належними доказами, та не можуть ставитися в обов'язок відповідачу, оскільки останній не є батьком дитини.

Доказів щодо зміни (погіршення) власного здоров'я позивачем не надано. Сімейний стан позивача не змінився.

Натомість у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факт отримання відповідачем доходу, наявність в останнього заборгованості по сплаті аліментів, оскільки в у вказаній частині позовні вимоги при розгляді справи у серпні 2014 року, позивач залишила без розгляду. В той же час, на утриманні у відповідача перебуває неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що не було враховано судом при стягненні аліментів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про збільшення аліментів до 2000 грн. є безпідставною.

Водночас, щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, що можуть виникати у майбутньому, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Однак, вказані витрати мають бути фактично зазнані або передбачувані, а тому їх слід визначати у твердій грошовій сумі, що вбачається із роз'яснень викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Необхідність понесення витрат на оплату дитячого садочка, на спортивний розвиток дитини, витрат на лікування, надання послуг няні, на харчування та одяг, не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, позивачем не надано суду доказів перебування неповнолітнього сина в дошкільному навчальному закладі, необхідності понесення витрат в розмірі 500 грн. за влаштування в останній, оскільки законом передбачено лише витрати на оплату харчування у садочку, а не за влаштування у нього. Довідка № 130 від 19.11.2014 року, у відповідності до Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 11.06.2012 року № 43, надається жінці, яка фактично доглядає за дитиною, для надання відпустки без збереження заробітної плати, у зв'язку із потребою дитини у домашньому догляді, отримання державної соціальної допомоги, проте не містить відомостей про лікування дитини, необхідність витрат на проведення лікування та рекомендації лікаря щодо лікування, що ускладнює визначення таких витрат та необхідності в останніх. Окрім того, аліменти та додаткові витрати не можуть бути лише єдиним джерелом матеріального утримання дитини, оскільки мати є працездатною, так само як і батько зобов'язана нести витрати на її утримання на рівні із батьком, в т.ч. щодо харчування та одягу. Будь-яких доказів, щодо спортивного розвитку дитини (відвідування дитиною спеціалізованих центрів, клубів закладів) позивачем надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана вимога позивача необґрунтована, та у її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 141, 182, 180-184, 185, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш ИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зобов'язання брати участь у вихованні дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного судуПрисяжнюк Л.М.