Справа № 144/1464/14-ц Провадження № 22-ц/772/778/2015Головуючий в суді першої інстанції Герман О. С.
Категорія 27 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Берегового О.Ю., з участю секретаря Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року, -

встановила:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з цим позовом вказуючи, що 29 вересня 2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 8 квітня 2013 року ОСОБА_2 було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на престижну «Gold», відповідно до тарифів якої вона отримала 25000 грн. кредиту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку боргу. ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 29826,13 грн., з яких: тіло кредиту - 23650,00 грн., заборгованості за процентами - 4279,65 грн., штраф - 500,00 грн. фіксована частина та 1396,48 грн. процентна складова.

Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просило скасувати це рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено укладення договору від 8 квітня 2013 року, за яким відповідачці було переоформлено кредитну картку на престижну картку «Gold» зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 25000 грн.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України) (анкета-заява на а. с. 13 - 14). Відповідно до нього ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 20000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки (а. с. 15). З розрахунку заборгованості видно, що з 8 квітня 2014 року сума кредитного ліміту становила 25000 грн., процентна ставка - 27,60%, а з 1 вересня 2014 року - 32,40% (а. с. 10 - 12).

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_2 погодилась на отримання кредиту відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.

Зокрема, п. п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.4 цих Умов та правил встановлено право банку на зміну кредитного ліміту, а п. п. 1.1.3.2.3 - право односторонньої зміни тарифів банку, за якими здійснюється нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Ч. 1 ст. 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

При цьому ч. 2 цієї статті надає право вимагати оригіналу письмового доказу лише за клопотанням осіб, які беруть участь у справі.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (ст. ст. 10, 11 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність як наявності договірних відносин між сторонами, так і розміру боргу.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України саме на нього покладається обов'язок доводити такі заперечення відповідними доказами, а у випадку наявності труднощів щодо їх отримання просити суд про їх витребування (ст. 137 ЦПК України), призначення експертизи тощо.

Проте, відповідачка ОСОБА_2, яка належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи (розписки про вручення судових повісток на а. с. 78, 90) до суду не з`являлась, письмових заперечень проти позову не подавала, що й зумовило заочний розгляд справи.

Відтак, підстав для висновку, що відповідачка не визнає обставини, викладені у позовній заяві, у суду першої інстанції не було, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України взагалі звільняло позивача від обов'язку їх доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк.

Отже, оскільки відповідачка не виконувала зобов'язання за договором, у суд першої інтанції не було підстав для відмови у стягненні з неї тіла кредиту та процентів.

Разом з тим, визначений у п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, який позивач просить стягнути з відповідачки, не може бути задоволений у повному обсязі.

Так, ч. 2 ст. 549 ЦК України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання.

Заявлений до стягнення штраф (процентна складова) в сумі 1396,48 грн. дійсно дорівнює 5% від суми заборгованості, але фіксована частина штрафу, визначена в сумі 500 грн., не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу, а тому не може таким вважатись, в заявку з чим позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 14 січня 2015 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 вересня 2011 року, зі змінами від 8 квітня 2013 року, в розмірі 29326 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 13 к., що складається з: 23650,00 грн. боргу по тілу кредиту, 4279,65 грн. заборгованості за відсотками та 1396,48 грн. штрафу.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 439 (чотириста тридцять дев`ять) грн. 89 к. у відшкодування судового збору (293,26 грн., сплаченого при поданні позовної заяви, та 146,63 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.С. Панасюк

Судді: М.В. Іванюк

О.Ю. Береговий