У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо-Центр" на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо-Центр" про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду від 21 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ "Кредо-Центр" про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів задоволено частково: стягнуто з ТзОВ "Кредо-Центр" на користь позивачки 3633 грн. 31 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ТзОВ "Кредо-Центр" на користь держави судовий збір в розмірі 363 грн. 33 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ТзОВ "Кредо-Центр" покликається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції.

Суд, застосовуючи норми ч. 1 ст. 203, ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визнав вимоги позивача про стягнення коштів обгрунтованими, що не відповідає умовам оспорюваного договору про надання послуг від 14 червня 2012 року №002081, а саме п.9.1 ст.9 Додатку №2 "Загальні Умови програми "КРЕДО-ЦЕНТР" .

Доводи позивачки щодо нечесної підприємницької діяльності є безпідставними і не узгоджуються з викладеним у рішенні суду першої інстанції обгрунтуванням про задоволення її позову.

Просить скасувати рішення Костопільського районного сулу від 21 серпня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено в судовому засіданні, що 14 червня 2012 року між ТзОВ "Кредо-Центр" (Компанія) та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір №002081 про надання послуг, предметом якого згідно ст.1 договору є надання Компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок Клієнта, системи послуг, спрямованих на придбання Клієнтом Товару, зазначеного в додатку №1 до цього Договору (будівельні матеріали).

На виконання договору ОСОБА_1 сплатила 2500 грн. 00 (квитанція №10771 від 14.06.2012 року), 100 грн. 00 коп. (квитанція від 08.08.2012 року), 277 грн. 77 коп. (квитанція від 01.08.2012 року), 100 грн. 00 коп. (квитанція від 19.09.2012 року), 277 грн. 77 коп. (квитанція від від 277 грн. 77 коп.), 277 грн. 77 коп. (квитанція від 19.09.2012 року), 100 грн. (квитанція від 19.09.2012 року), що сукупно становить 3633 грн. 31 коп. Вказана сума також підтверджується наданими ТзОВ "Кредо-Центр" розрахунками.

30 листопада 2012 року ТзОВ "Кредо-Центр" було надіслано ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору №002081 від 14 червня 2012 року у зв'язку з невиконанням Клієнтом договірних зобов'язань (а.с.44).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірний договір було розірвано ще в листопаді 2012 року і підстав для задоволення позовних вимог про визнання його недійсним на час розгляду справи не було.

Судом правильно зазначено в рішенні про задоволення вимог позивачки про стягнення коштів, що умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснені споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, - є несправедливими згідно положень п.4 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки такі умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1. ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; завдають шкоди споживачеві.

Окрім того, в порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (обов'язковість ліцензування) на момент укладення договору (14 червня 2012 року) ТзОВ "Кредо-Центр" не мало ліцензії на здійснення своєї діяльності, оскільки Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було прийнято рішення про видачу ліцензію 28 лютого 2013 року (після 8 місяців від дня укладення договору і вже після його розірвання відповідачем).

Такими діями відповідач свідомо ввів в оману споживачку, оскільки на час укладення з нею спірного договору він не мав права укладати такі договори.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матерального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо-Центр" відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Бондаренко Н.В.