АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Кушнір С.І.
№ 22-ц/796/2057/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біла скеля ЛТД» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біла скеля ЛТД» (далі - ТОВ «Біла скеля ЛТД») про захист прав споживачів задоволено частково.

Розірвано договір про виготовлення та поставку виробів № 31, укладений 04 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Біла скеля ЛТД».

Стягнуто з ТОВ «Біла скеля ЛТД» на користь ОСОБА_2 7364 грн., сплачених за договором.

Стягнуто з ТОВ «Біла скеля ЛТД» в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягненні пені за прострочку виконання умов договору, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Просить стягнути з ТОВ «Біла скеля ЛТД» на користь ОСОБА_2 94 245,48 грн. пені за прострочку у виконання умов договору, 5 000 грн. моральної шкоди та 1 000 грн. понесених витрати на правову допомогу, залишивши без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд проігнорував положення п. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якої при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання представник ТОВ «Біла скеля ЛТД» не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 червня 2013 року між ТОВ «Біла скеля ЛТД» (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір про виготовлення та поставку виробів №31, відповідно до якого виконавець зобов'язався виготовити та поставити перегородку у ванну кімнату та стіл, а замовник - оплатити замовлений виріб.

За п.2.3 даного договору попередня оплата становить 70% від загальної суми договору.

Згідно додатку № 2 до договору від 04 червня 2013 року вартість замовлення становить 10542,00 грн., попередня оплата становить 7364,00 грн. Строк виготовлення виробів становить 14-45 робочих днів за умови здійснення замовником попередньої оплати.

На виконання умов договору ОСОБА_2 було оплачено ТОВ «Біла скеля ЛТД» вартість виробів в сумі 7364 грн., про що зазначено в додатку № 2 до договору.

У визначені договором строки ТОВ «Біла скеля ЛТД» не доставило вироби, у зв'язку з чим 15 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання укладеного з ТОВ «Біла скеля ЛТД» договору про виготовлення та поставку виробів від 04 червня 2013 року, стягнення з ТОВ «Біла скеля ЛТД»101609,48 грн., з яких: 7364 грн. сплачені за договором кошти, 94245,48 грн. пеня за прострочку виконання умов договору на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 5000,00 грн. моральної шкоди.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справ докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 На користь позивача суд стягнув з ТОВ «Біла скеля ЛТД»7364 грн., сплачених за договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до змісту вказаної норми стягнення неустойки (пені), в разі прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, виступають забезпеченням виконання зобов'язань перед споживачем та є своєрідними заходами стимулювання виконавця до належного виконання робіт (надання послуг), передбачених договором. Тому вимоги про відмову від договору про виконання робіт (надання послуг), повернення сплачених коштів та стягнення пені за кожний день прострочення виконання роботи (надання послуги) є взаємовиключними.

Оскільки ОСОБА_2 порушила питання про розірвання договору про виготовлення та поставку виробів № 31 від 04 червня 2013 року та повернення сплачених за договором коштів. суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягення пені за прострочку виконання відповідачем умов договору.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Саме по собі задоволення вимог споживача не може бути підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2014 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язався представляти інтереси ОСОБА_2 в справі про захист прав споживачів у судах всіх інстанцій, в тому числі з правом пред'явлення позову, зміни підстав або предмета позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог. На виконання умов вказаного договору ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_1 1000,00 грн. (а. с. 13-15).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надано розрахунку витрат на правову допомогу, представник позивачки приймав участь у справі на підставі договору, де передбачені його повноваження відповідно до ст. 27 ЦПК України, як особи, що бере участь у справі.

Такий висновок суду є помилковими.

Відповідно до п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,5б ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Статтею 1 вказаного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому, слід зазначити, що вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу не є позовними вимогами, а тому, до них не підлягають положення про змагальність сторін, передбачені ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Таким чином, якщо б позовні вимоги ОСОБА_2 були б задоволені судом у повному обсязі, на її користь підлягало б відшкодуванню 1000,00 грн. витрат на правову допомогу в межах фактично понесених витрат та з урахуванням часу, затраченого ОСОБА_1, який діяв на підставі укладеного з позивачкою договору про надання правової допомоги, на подання позовної заяви та участь у судових засіданнях 15 липня 2014 року, 08 жовтня 2014 року, 07 листопада 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відтак, враховуючи, що в даній справі неможливо точно визначити вимогу пропорційності розподілу судових витрат , на користь ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню за рахунок ТОВ «Біла скеля ЛТД» 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Також при вирішенні питання про стягнення з відповідача судового збору в доход держави суд першої інстанції неправильно визначений його розмір.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Враховуючи положення вказаної норми, з ТОВ «Біла скеля ЛТД» в дохід держави підлягає стягненню 487,20 грн., а не 243,60 грн., як зазначив суд першої інстанції.

Таким чином, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року підлягає скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року скасувати в частині вирішення судом питання про розподіл судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біла скеля ЛТД» на користь ОСОБА_2 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біла скеля ЛТД» в дохід держави 487,20 грн. судового збору.

В іншій частині заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді