Справа № 555/1259/15-ц
Номер провадження 2/555/442/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельника В. Я.

при секретарі Григорієвій В. М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

його представника адвоката Щура О.В.,

відповідачки ОСОБА_3,

її представника адвоката Рибака Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 просить в позовній заяві від 19 червня 2015 року стягнути з відповідачки ОСОБА_3 заборгованість по договору позики згідно розписки від 6 січня 2014 року в розмірі 14 905 гривень 76 копійок та судові витрати - 243 гривні 60 копійок.

Його представник адвокат ОСОБА_2 вказує в заяві, що відповідачка ОСОБА_3 відповідно до змісту розписки зобов'язалася в строк до 1 червня 2014 року повернути позивачу ОСОБА_1 заборговані кошти в сумі 9 224 гривні 95 копійок. ОСОБА_1 неодноразово телефонував їй з вимогою повернути кошти, однак після запевнень ОСОБА_3 повернути борг, відповідачка цього не зробила і взагалі змінила номер свого телефону.

На обгрунтування своїх вимог покликається на ст. ст. 207-208, 525-526, 530, 611, 625, 1046-1047,1049-1050 ЦК України. Зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

А в разі неповернення позики у встановлений договором строк, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто борг з врахуванням індексу інфляції та неустойку за весь час прострочення.

Згідно розрахунку до позовної заяви (Додаток № 1) станом на день звернення до суду заборгованість складається з боргу згідно розписки з врахуванням індексів інфляції - 14 614 гривень 60 копійок (9 224,95 +5 389,65) та 3% річних - 291 гривня 15 копійок. Всього 14 0905 гривень 76 копійок.

В судовому засіданні позов підтримав представник позивача адвокат ОСОБА_2, а в подальшому й сам позивач ОСОБА_1

Останній показав, що дійсно позичав свої власні гроші в сумі 9 224 гривні 95 копійок ОСОБА_3 перед навчальною сесією у січні 2014 року. Про надання позики його просила ОСОБА_3 Розписку вона писала власноручно в його кабінеті в присутності працівників приватного підприємства "Капітошка", власником якого він є, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також підприємця ОСОБА_7

Відповідачка ОСОБА_3 пояснила суду, що розписку вона дійсно писала власноручно, але під тиском позивача, який стверджував, що вона допустила недостачу, якої в дійсності не було. Дійсно працювала у позивача продавцем-експедитором, разом з водієм розвозила по торгових закладах кондитерські вироби, які виготовляє ПП "Капітошка", за які з нею відразу проводили розрахунок. Нестачі не допускала, грошей в борг не брала. А тому просить в позові відмовити.

З її пояснень при написанні розписки були присутні працівники підприємства ОСОБА_5, ОСОБА_6, яких просила допитати в якості свідків.

Натомість стороною відповідача було заявлено клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_7, який також був присутній при написанні розписки і передачі відповідачці ОСОБА_3 грошей.

Допитані як свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду, що написання розписки ОСОБА_3 без будь-якого тиску на неї мало місце в їх присутності. Крім цього, на столі перед ОСОБА_1 дійсно лежали гроші, зверху була купюра номіналом 200 гривень. При них гроші не перераховувалися і пригадати чи в їх присутності отримувала гроші ОСОБА_3 вони не можуть.

Вислухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Суд вважає, що дослідженні судом письмові докази та показання свідків, які допитані в судовому засіданні, дають підставу вважати, що укладання договору позики сторонами позивачем ОСОБА_1 дійсно доведено.

Про це свідчить розписка відповідачки ОСОБА_3 від 6 січня 2014 року, яку вона власноручно написала і поставила в ній свій підпис.

Та обставина що в ній відповідачка ОСОБА_3 зазначила про те, що "винна гроші ОСОБА_1", а не про отримання коштів, не змінює правової природи укладеного сторонами договору позики.

Адже розписка містить усі необхідні його реквізити - найменування сторін, суму позичених коштів, строки їх повернення.

З показань допитаних свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слідує, що вони були присутні при написанні розписки, тобто при укладенні договору, при цьому жодного тиску на ОСОБА_3, з їх пояснень, не чинилося. Гроші їй потрібні були у зв'язку з навчанням.

А згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

А згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, покликання сторони відповідача на те, що момент передачі грошей позикодавцем ОСОБА_1 позичальникові ОСОБА_3 не доведений, а отже в позові має бути відмовлено, на увагу не заслуговує.

У відповідності з ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Однак, у відповідності з ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, а згідно з п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України вказаний правочин мав бути укладений саме в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Поряд з цим, свідки відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 взагалі не стверджували в судовому засіданні подібного факту щодо неотримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_1 по договору позики.

В ході судового розгляду не встановлено також фактів того, що договір позики був укладений під сторонами під впливом обману, насильства з боку позичальника, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Суд на підставі досліджених в судовому засіданні доказів вважає встановленим, що договір позики від 6 січня 2014 року був укладений сторонами у відповідності до діючого законодавства.

Оскільки своїх зобов'язань по договору ОСОБА_3 не виконала, з неї на користь позичальника ОСОБА_1 має бути стягнуто суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахування яких проведено позивачем у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України.

На підставі наведеного суд в повному обсязі задовольняє позов ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 4-14,209,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 1046-1051 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 14 905 гривень 76 копійок, в тому числі борг за договором позики - 9 224 гривні 95 копійок, суму боргу згідно індексу інфляції - 5 389 гривень 65 копійок та 3% річних із заборгованої суми - 291 гривню 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243 гривні 60 копійок

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд, а відповідачкою ОСОБА_3 в тому ж порядку і в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: Мельник В. Я.