Провадження № 22-ц/783/2733/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Гацій І.І.,

за участю ОСОБА_3 і його представника - адвоката Пигель Л.І.; третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 18 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_5, у якому просив суд визнати за ним право на користування квартирою АДРЕСА_1 (в подальшому - „спірна квартира").

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що спірна квартира була надана відповідачу на сім'ю до складу якої входила його мати, яка перебувала у шлюбі з відповідачем, та він. З 1971 року він проживав та був зареєстрований у спірній квартирі, проте у 1986 році він був зареєстрований у м. Тернополі у своєї бабці, однак під час навчання у м. Львові проживав у спірній квартирі. У 1991 році матір позивача розлучилась із відповідачем, тривалий час вона важко хворіє, у 2013 році їй встановлено кардіостимулятор, у зв'язку із чим вона потребує постійної сторонньої допомоги, яку він їй надає, однак у цьому йому перешкоджає відповідач, який провокує конфліктні ситуації, виганяє його з квартири, викликає працівників міліції, не дає згоди на його проживання та реєстрацію у спірній квартирі. Позивач вважав, що має право на користування спірною квартирою, оскільки така надавалась відповідачу з урахуванням членів сім'ї, до якої входив і він (а.с. 3-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 67-68).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що судом необгрунтовано не було взято до уваги його пояснення, а також пояснення його матері, про те, що він здійснює догляд за матір'ю, допомає їй в утриманні спірної квартири, проводить у ній ремонтні роботи, однак через конфлікти з відповідачем, який не сплачує комунальних послуг по квартирі, йому доводиться терпіти незручності, що негативно впливає на стан здоров'я його матері (а.с. 70-71).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, його представника і третьої особи (матері апелянта) на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, свою позовну вимогу про визнання за ним права на користування спірною квартирою позивач обґрунтовував посиланням на норми статей 61, 64 і 65 ЖК України.

В той же час, матеріалами справи безспірно стверджується, що наймачем спірної квартири є відповідач ОСОБА_6 (який і отримав цю квартиру на склад сім'ї три особи у травні 1970 року; а.с. 6, 9), даний факт позивачем не оспорюється, а відтак ст. 61 ЖК України (Договір найму жилого приміщення. Укладення договору найму жилого приміщення) на спірні правовідносини (визнання права на користування квартирою) не поширюється.

Статтею 65 ЖК України встановлено, що наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, а статтею 64 ЖК України - що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, а також що членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" міститься роз'яснення про те, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясовувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

За змістом вище згаданих статей 64 і 65 ЖК України та роз'яснень Верховного Суду України особа, яка вселилася до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням у випадку, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням або якщо є докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

В той же час, матеріалами справи стверджується і позивачем визнається той факт, що він з 1986 року є зареєстрованим та проживає у квартирі в м. Тернополі, співвласником якої він є, яка є його постійним житлом і у якому він проживає разом зі своєю сім'єю.

За наведених вище обставин здійснення позивачем догляду за матір'ю та допомога їй в утриманні спірної квартири і проведення у ній ремонтних робіт (на що міститься посилання у доводах апеляційної скарги) не можуть бути правовою підставою для визнання за позивачем права на користування спірною квартирою.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду міста Львова від 18 лютого 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: