Справа № 310/3235/15-ц
РІШЕННЯ

11 листопада 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Пустовіт З.П.

при секретарі: Гоноболіній О.І.

з участю прокурора Святенького М.Г., відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Запорізької обласної державної адміністрації до виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Андріївської селищної ради в частині, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки в частині, повернення земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

Бердянський міжрайонний прокурор Запорізької області у квітні 2015 року звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідачів в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації, в якому просив поновити йому строк для звернення до суду із вказаним позовом; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області № 50 від 15.06.2000 року щодо надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в частині надання земельної ділянки, на якій розташований курган №4 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,2139 га, курган №6 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га та частина кургану №3 площею 0,0546 га курганного могильника охоронний №2822; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області №50 від 15 червня 2000 року щодо надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в частині надання земельної ділянки, на якій розташований курган №5 площею 0,1131 га курганного могильника охоронний №2822; визнати недійсним державний акт серії І-ЗП №044412, зареєстрований 08 серпня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за №94, виданий ОСОБА_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,767 га в частині права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться курган №4 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,2139 га, курган №6 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га та частина кургану №3 площею 0,0546 га курганного могильника охоронний №2822; витребувати та зобовязати його повернути земельну ділянку, на якій знаходиться курган №4 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,2139 га, вартість якого складає 2036139,86 грн., курган №6 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га, вартість якого складає 1133036,63 грн., та частина кургану №3 курганного могильника охоронний №2822. площею 0,0546 га, вартість якого складає 566371,00 грн., що розташована в межах території Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області (ділянка поділу №05, пай 90) на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації; визнати недійсним державний акт серії І-ЗП №044413, зареєстрований 08 серпня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за №95, виданий ОСОБА_2 на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,767 га в частині права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться курган №5 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га. та витребувати у неї та зобовязати її повернути земельну ділянку, на якій знаходиться курган №5 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га, вартість якого складає 1133036,63 грн., що розташована в межах території Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області (ділянка поділу №05, пай 91) на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що за результатами прокурорської перевірки встановлено, що за 2,5 км на південний схід від околиці с.Софіївка Андріївської селищної ради Бердянського району розташований обєкт культурної спадщини - курганний могильник охоронний № 2822, який складається з девяти курганів. Курганний могильник взято під охорону відповідно до рішення виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів № 202 від 28.06.1988 року. Рішенням виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області № 50 від 15.06.2000 року в порушення вимог ст.ст.4, 33, 75 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», надано у приватну власність земельні ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва громадянам ОСОБА_1 (ділянка поділу №05, пай № 90) площею 5,767 га ОСОБА_2 (ділянка поділу №05, пай № 91) площею 5,767 га.. На підставі вказаного рішення 08.08.2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані державні акти на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 044412 та ІІ-ЗП № 044413 відповідно, які зареєстровані у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 94 та № 95. Водночас, на зазначених земельних ділянках знаходиться частина курганного могильника охоронний № 2822, який є обєктом культурної спадщини, археологічною памяткою місцевого значення, що підтверджується паспортом курганного могильника №2822 від 28.01.1987 року. Проте у державних актах на право приватної власності на землю, виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вказаний курганний могильник не зазначений. Приватним підприємством «Азовгеопроект» проведено геодезичну зйомку, за результатами якої складено плану-схему розташування земельних ділянок та схему розташування курганного могильника. Відповідно до вказаного плану загальна площа земельної ділянки, на якій розташований курганний могильник охоронний №2822 складає 2,2716 га. Також за результатами обстеження курганного могильника комунальним закладом «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради 09.02.2015 року складено акт технічного обстеження сучасного стану памятки археології №4/а. Відповідно до цього акту курганний могильник складається з 9-ти курганів, актом визначені їх координати та розміри із зазначенням висоти та діаметру кожного кургану. На території земельного паю №91, який на праві власності належить ОСОБА_2, розташований курган №5 площею 0,1131 га курганного могильника охоронний №2822, вартість якого складає 1133036,63 грн. На території земельного паю №90, що належить ОСОБА_1, розташований курган №4 площею 0,2139га вартість якого становить 2036139,86 грн., курган №6 площею 0,1131 га, вартість якого складає 1133036,63 грн., та частина кургану №3 площею 0,0546 га вартістю 566371,00 грн. Таким чином, вартість частини курганного могильника охоронний №2822, яка розташована на території земельних ділянок, наданих у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2, складає 4868584,12 грн. Крім цього, спірне рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради винесено з перевищенням наданих органу місцевого самоврядування повноважень, оскільки органом, уповноваженим державою розпоряджатися землями державної власності є Запорізька обласна державна адміністрація. Отже, земельна ділянка, на якій розташована частина курганного могильника підлягає витребуванню від відповідачів та повернуто її власнику державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації. Про спірне рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянська міжрайонна прокуратура дізналася, коли отримала його із супровідним листом Бердянської районної державної адміністрації 05.02.2014 року, тому строк звернення до суду пропущено з поважних причин.

У судовому засіданні прокурор Бердянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав повністю, доповів по суті позову, просив задовольнити..

Запорізька державна обласна адміністрація направила до суду письмові пояснення за позовом та окреме клопотання від 06.05.2015 року в яких просить позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за відсутності представника позивача.

Представник відповідача - Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні, яке відбулося 07.10.2015 року селищний голова ОСОБА_5 позов визнавав повністю.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 заперечували проти позову, як і їх представник ОСОБА_3, який пояснив, що на протязі 15 років з моменту одержання відповідачами державних актів ніхто не піднімав питання, що порушені інтереси держави, хоча з того часу вже діяв ОСОБА_6 України «Про охорону культурної спадщини». Прокуратура на той час здійснювала загальний нагляд і мала б дбати про інтереси держави, однак жодного документу прокурорського реагування не було внесено. На його думку, бездіяльність та халатність прокуратури не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду, тому просить застосувати позовну давність. Надані прокуратурою докази є суперечливі між собою, просив у позові відмовити.

Заслухавши прокурора, відповідачів, їх представника, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області № 50 від 15 червня 2000 року надано у приватну власність земельні ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 (ділянка поділу №05, пай № 90) площею 5,767 га ОСОБА_2 (ділянка поділу №05, пай № 91) площею 5,767 га. На підставі вказаного рішення 08 серпня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані державні акти на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 044412 та ІІ-ЗП № 044413 відповідно, які зареєстровані у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 94 та № 95.

На зазначених земельних ділянках знаходиться частина курганного могильника охоронний №2822, який є обєктом культурної спадщини, археологічною памяткою місцевого значення, що підтверджується паспортом курганного могильника №2822 від 28.01.1987 року, проте у державних актах на право приватної власності курганний могильник на землю не зазначений.

Судом також встановлено, що Приватним підприємством «Азовгеопроект» проведено геодезичну зйомку, за результатами якої складено схему розташування земельної ділянки та план земельної ділянки. Відповідно до вказаного плану загальна площа земельної ділянки, на якій розташований курганний могильник охоронний № 2822 складає 2,2716 га.

Відповідно до звіту про незалежну грошову оцінку памятки археології-курганного могильника охоронний № 2822, складеного субєктом оціночної діяльності-сертифікованим експертом-оцінювачем з оцінки нерухомості, в тому числі земельних ділянок, ОСОБА_7 станом на 26.02.2015 року ринкова вартість памятки археології - курганного могильника охоронний №2822 складає 8268167,61 грн., з них вартість кургану №5, площею 0,1131 га, розташованого на земельній ділянці (пай 91), виділеній у власність ОСОБА_2, становить 1133036,63 грн; вартість курганів, розташованих на земельній ділянці (пай 90), виділених у власність ОСОБА_1, становить, зокрема, кургану №4 площею 0,2139 га- 2036139,86 грн., кургану №6 площею 0,1131 га 1133036,63 грн., частини кургану №3 площею 0,0546 га 566371,00 грн.

Як вбачається зі схеми розташування курганного могильника та плану схеми ділянок на території Андріївської селищної ради (державні акти № І-ЗП №044412. І-ЗП №044413), земельні ділянки передані у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з об'єктом культурної спадщини (курганним могильником).

Згідно акту технічного обстеження сучасного стану памятки археології № 4/а, складеного за результатами обстеження курганного могильника, охоронний № 2822 Комунальним закладом «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради 09.02.2015 року: курган № 3 являє собою земляний насип округлої форми з рівномірно пологими схилами, висота 2,50 м, діаметр - 50 м., поверхня насипу кургану задернована; курган зєднаний перемичкою з курганом №1; курган № 4 являє собою земляний насип округлої форми висотою 2,5 м., діаметром 45 м., з рівномірно пологими схилами, поверхня насипу кургану задернована, нижня частина схилів піддається сільськогосподарській обробці; курган №5 являє собою земляний насип округлої форми висотою 0,8 м., діаметром 30 м., з рівномірно пологими схилами, поверхня насипу кургану піддається сільськогосподарській обробці шляхом розорювання; курган №6 являє собою земляний насип округлої форми висотою 0,5 м., діаметром 30 м., з рівномірно пологими схилами, поверхня насипу кургану піддається сільськогосподарській обробці шляхом розорювання.

Відповідно до ст.ст. 13, 14, 19 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Пунктами 3 та 4 частини 1 статті 16 вказаного Закону передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель; охороною пам'яток історії та культури.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 21 цього Закону визначено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 4 ЗК України (в редакції, яка діяла до 15 червня 2000 року, на момент виникнення правовідносин), не можуть передаватись у колективну та приватну власність: землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Статтею 33 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прямо заборонялося вилучення особливо цінних земель, зокрема, земель поховань і археологічних памяток

Згідно із ч.ч.1,2 ст.75 ЗК України (в ред. 1990р.) до земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів. На землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Усі пам'ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов'язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

До археологічних об'єктів культурної спадщини, згідно зі ст.2 вказаного Закону, відносяться рештки життєдіяльності людини (нерухомі об'єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок тощо, що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Проте, у державних актах на право приватної власності на землю, виданих відповідачам кургани не позначені.

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною та залежить від доведеності незаконності рішення, на підставі якого видано оспорювані державні акти.

Згідно ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення виконавчим комітетом Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області при прийнятті рішень про надання у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частин земельних ділянок, на яких розташовані кургани, вимог чинного законодавства.

Частиною 5 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених законом, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на вказане, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Запорізька обласна державна адміністрація.

Оскільки набуття відповідачами у власність спірних земельних ділянок відбулося з порушенням вимог діючого на той час законодавства, тому наявні правові підстави для визнання недійсними державних актів на право власності на спірні земельні ділянки в частині, на яких розташовані кургани, та про їх витребування у відповідачів.

Суд вважає, що заперечення представника відповідачів про те, що надані прокурором письмові докази є суперечливими щодо кількості курганів та їх розмірів, не спростовують висновків суду, оскільки паспорт на курганний могильник №2822 складений 28.01.1987р., у ньому зазначені кургани, проте без визначення їх географічних координат, які вказані в акті технічного обстеження сучасного стану памятки археології №4/а від 09.02.2015р., а тому порядковий номер може бути різним. Втім конфігурація плану зовнішніх меж земельної ділянки, зазначена в Державному акті серії І-ЗП №044412, виданому на імя ОСОБА_1, та в плані-схеми та схемі розташування курганного могильника за результатами геодезичної зйомки, відповідають одне одному, крім цього, самі відповідачі ОСОБА_1 та селищний голова ОСОБА_5 не заперечували того факту, що, дійсно, на цих земельних ділянках знаходяться кургани.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.11.2011 року з числа позовних вимог, на які не поширюється позовна давність, виключено вимоги про визнання незаконними правових актів органів державної влади та місцевого самоврядування, якими порушено право власності або інше речове право (п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України).

Разом з тим, підпунктом 3 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом (15.01.2012) особа має право звернутись з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, орану влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи без урахування позовної давності.

Вказана правова позиція підтверджена постановою Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (п.1.1). Таким чином, 15 січня 2015 року час сплинув строк позовної давності.

Як зазначено в ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що обставини безпідставної передачі у власність земельних ділянок, на яких розміщені кургани курганного могильника, охоронний №2822, встановлені під час проведення перевірки прокуратурою у лютому 2014 року та необхідністю проведення наступної оцінки обєкту культурної спадщини, отримання акту технічного обстеження, проведених у лютому 2015 року, на підставі ст.261 ЦК України строк позовної давності для звернення до суду з позовом підлягає поновленню.

При цьому суд не приймає твердження представника відповідачів, що суд повинен відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду, бо прокуратура про порушення права держави повинна була довідатися вчасно, оскільки її працівники приймають участь у засіданнях сесій міських, сільських рад, враховуючи, що Андріївська селищна рада не була на час прийняття спірного рішення у зоні прокурорського нагляду на той час Бердянської міської (тепер міжрайонна) прокуратури.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 62,64, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 15, 16, 21, 1212 ЦК України, ст.ст. 33, 75 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 2, 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини»,суд

ВИРІШИВ:

Позов Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Запорізької обласної державної адміністрації до виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Андріївської селищної ради в частині, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки в частині, повернення земельних ділянок задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області №50 від 15 червня 2000 року щодо надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в частині надання земельної ділянки, на якій розташований курган №4 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,2139 га, курган №6 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га та частина кургану №3 площею 0,0546 га курганного могильника охоронний №2822.

Визнати недійсним державний акт серії І-ЗП №044412, зареєстрований 08 серпня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за №94, виданий ОСОБА_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,767 га в частині права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться курган №4 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,2139 га, курган №6 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га та частина кургану №3 площею 0,0546 га курганного могильника охоронний №2822.

Витребувати у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та зобовязати його повернути земельну ділянку, на якій знаходиться курган №4 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,2139 га, вартість якого складає 2036139,86 грн., курган №6 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га, вартість якого складає 1133036,63 грн., та частина кургану №3 курганного могильника охоронний №2822. площею 0,0546 га, вартість якого складає 566371,00 грн., що розташована в межах території Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області (ділянка поділу №05, пай 90) на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації ().

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області №50 від 15 червня 2000 року щодо надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в частині надання земельної ділянки, на якій розташований курган №5 площею 0,1131 га курганного могильника охоронний №2822.

Визнати недійсним державний акт серії І-ЗП №044413, зареєстрований 08 серпня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за №95, виданий ОСОБА_2 на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,767 га в частині права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться курган №5 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га.

Витребувати у ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та зобовязати її повернути земельну ділянку, на якій знаходиться курган №5 курганного могильника охоронний №2822 площею 0,1131 га, вартість якого складає 1133036,63 грн., що розташована в межах території Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області (ділянка поділу №05, пай 91) на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації ().

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6