Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Ревуцький С.І. Суддя доповідач Бондар М.С
10 лютого 2015 року Справа № 22ц/778/655/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту, стягнення витрат на будівництво, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (який неодноразову уточнювала) до ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту, стягнення витрат на будівництво, стверджуючи на тому, що у листопаді 2005 року, для будівництва житлового будинку, відповідач отримав у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1. З цього часу на земельній ділянці було розпочато забудову жилого будинку, у будівництві якого вона брала участь своїми коштами і яке було завершено у 2007 році. Право власності на будинок було оформлено за ОСОБА_1. На теперішній час відповідач не визнає її участь у будівництві та право на спірне майно й відмовляється компенсувати понесені нею матеріальні затрати при забудові житлового будинку. З підстав 234 ЦК прохала встановити факт її участі у створенні житлового будинку та з урахуванням положень ст. ст.1212,625 ЦК стягнути на її користь 486 460 грн. 80 коп..

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.11.2014 року позовні вимоги задоволені частково. Суд присудив на користь заявника 449 889 грн. 60 коп. витрачені на будівництво 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та встановив юридичний факт участі заявника у будівництві зазначеної будівлі.

В апеляційній скарзі відповідач покликав скасувати судове рішення як не обґрунтоване, оскільки, на його думку, суд не правильно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального закону.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи убачається, що сторони у справі є родичами: позивач є сестрою ОСОБА_3 (колишня дружина відповідача вона ж третя особа у справі), а третя особа ОСОБА_4 - родич ОСОБА_3.

У вересні 2005 року ОСОБА_1 була виділена земельна ділянка по АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва, а 09.11.2005 року він отримав державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку (т-1 а.с.60,73).

За вказаною адресою було розпочато забудову житлового будинку. Після прийняття будинку до експлуатації, 24.02.2011 року було оформлено свідоцтво про право власності на відповідача ОСОБА_1, який здійснив його державну реєстрацію (т-1 а.с.76).

Позивач твердив на тому, що будинок споруджувався й за її кошти, в тому числі, на придбання будівельних матеріалів, приладів, оплату праці робітникам.

Водночас, з його звернень до суду слідує, що угоди про створення спільної власності з відповідачем, яка відповідає закону, не існує (т-1 а.с.4).

Цей факт затверджений рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24.04.2012 року у справі за зверненням позивача до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку спірного житлового будинку. Відмовляючи у задоволені заявлених вимог, суд дійшов висновків про відсутність між сторонами договору про спільну діяльність. Встановлені обставини на підставі п.4 ст.60 ЦПК є преюдиційними й доведенню не підлягають(т-1 а.с.19).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Спостерігається, що згадана норма може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно ч.1 п.1 ч.2 ст.11 ЦК, ч.1,2 ст.509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Отже, за відсутності положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст.11 ЦК, набуття або збереження майна є безпідставним.

Безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене, суд відзначає, що у разі підтвердження участі у будівництві не безоплатно та розміру таких витрат, позивач мав право на застосування положень ст.1212 ЦК за його вимогами про відшкодування витрат затрачених на будівництво будинку належного відповідачу.

Витрати - це гроші, матеріальні цінності, затрати праці, виробничі затрати витрачені на щось, зокрема на будівництво.

Як підсумок, зацікавлена особа у отриманні описаних коштів має надати беззаперечні докази, по перше, що спорудження будинку здійснювалось за її особисті кошти, по-друге - такі витрати були не безоплатними й по-третє - про загальну вартість робіт їх обсяг та розмір витрат.

По іншому, щоб одержати заявлене у справі позивач повинен довести, що майно передано, набувач визнає його отримання й не було домовленості про безоплатність.

На обґрунтування обставин будівництва, розміру коштів вкладених у спорудження житлового будинку, заявник спирався на товарні чеки, накладні на придбання шпалер, клею, кахлю, труб, пластику, сантехнічних матеріалів, дверей, ламінату, фурнітури, металопрофілю, планок, шурупів та інші речі за період 10.08,21.08,24.08,13.09,25.09, 05.10.2006 року та пояснення свідків (т-1 82,83,84,85,86,87,88,89, 90,91,92,93).

Перш за все, суд наголошує, що тільки частка названих документів виписані на ім'я позивача (т-1 а.с.82,83,84).

Решта накладних, як-то, договір та квитанції, видані на третю особу - ОСОБА_4 (т-1 а.с.85,86,87,88,89,90,91,92,93).

Згадані накладні, договір та квитанції засвідчують лише факт оплати матеріальних ресурсів, але не визначають кількість їх на адресу виконання робіт.

Окрім того, вони не демонструють й те, що ці матеріали були передані відповідачу для будівництва та використані для забудови, оскільки відсутні будь-які акти прийняття зазначених матеріалів та про прийом виконаних робіт їх обсяг.

Довідка про купівлю шлакоблоку 3500 шт. не містить потрібних реквізитів (т-1 а.с.93).

До того ж, вона не відтворює даних про місце передачі їх забудовнику, необхідну кількість та рамки використаних матеріалів.

Квитанція й договір (т-1 а.с.91,92), виписані Приватним підприємцем ОСОБА_6 взагалі не засвідчують призначення платежу.

Розписка ОСОБА_7 про повернення ОСОБА_2 грошей у сумі 20 000 доларів США говорить тільки про присутність між цими особами боргових зобов'язань загалом й не встановлює факту участі позивача у спорудженні будинку, так як такі відомості у розписці не присутні. До того ж, ОСОБА_1 не фігурує у цьому документі (т-1 а.с.80).

Сам відповідач не признає вкладення позивачем зазначених грошей у розписці.

Інші видаткові накладні та товарні чеки стверджують тільки-но придбання матеріалів визначеною кількістю за цінами на відповідні дати закупівлі, але ж, знову-таки, не показують місце їх використання.

Суд відзначає, що відсутні й дані про розмір заробітної плати працівників, визначення вартості ремонтно-будівельних робіт з огляду на обсяг і склад робіт.

Показання свідків допитаних на стороні позивача заперечуються свідками протилежної сторони у справі.

Також, судом з'ясовано, що відповідно до рішення виконавчого комітету, побудування будинку відповідач ОСОБА_1 здійснював за єдиним проектом (т-1 а.с.61).

Проектна документація - техніко-економічні обґрунтування, проект, робоча документація, технічні умови і паспорти на матеріали, устаткування, конструкції і комплектуючі вироби, документація, що одержується від заводів-виробників, а також інша документація, що необхідна для виконання робіт і експлуатації об'єкта.

Жодної інформації про те, що він (відповідач) передав частину своїх функцій за проектом позивачу і той діяв від його імені не існує.

Втім, за словами свідка ОСОБА_8 (керівник підрядної установи) відповідач персонально здійснював технічне керівництво будівельними роботами.

Знову ж, раніше суд установив, що між власником та позивачем не існувало жодних домовленостей щодо створення сумісної власності.

В такому разі, без погодження (дозволу) власника, є сумнівними твердження позивача про самостійне планування та здійснення спірного будівництва.

На думку заявника, розмір витрат за обставинами спору міг бути підтверджений судовою будівельно-технічною експертизою.

Сприяючи здійсненню прав сторін щодо з'ясування обставин справи районний суд розглянув у судовому засіданні клопотання про забезпечення доказів та з урахування думок учасників процесу призначив відповідну експертизу (т.-1 а.с.153, т-2 а.с.22).

Експертним дослідженням було встановлено, що будинок є окремою єдиною спорудою й до його складу входять дві квартири (№1,№2), які є симетричними відносно основних стін та фактично є ідентичними за плануванням, заповненням приладами опалювання й інше і лише незначно різняться оздобленням та наповненням (зовнішнім видом).

При цьому, експерт сформулював, що вартість побудування квартири № 1 будинку складає 403 273 грн. (т-1 а.с.181, т-2 а.с.33).

В уточнених позовних вимогах від 14.11.2014 року позивач зажадав присудження на його користь вартість затрат на спорудження саме кв.№1 житлового будинку по АДРЕСА_1 у розмірі 403 273 грн., що з урахування норм ст.625 ЦК на його думку становить 434 340 грн. (т-2 а.с.97).

Як слідує із наведеного, розмір витрат за спірними правовідносинами позивач вирахував із загального обсягу виконаних робіт, вартості праці і матеріалів витрачених на створення квартири № 1 без доведеності співвідношення масштабу витрат, які він мав особисто.

Натомість, суд констатує про відсутність даних: про використання машин (товарно-транспортні накладні тощо), про улаштування інженерних мереж при будівництві, про обсяг будівельно-монтажних робіт при благоустрої (ресурсів), про санітарно-технічні прилади, про розмір заробітної плати працівників, про сукупність та вартість ремонтно-будівельних робіт.

Оцінюючи аргументи заявника, суд апеляційної інстанції передусім, акцентує, що позивач достеменно не довів, які саме будівельні матеріали надбані ним фактично були використані під час будівництва будинку належного відповідачу, а експертним дослідженням не підтверджена деталізація й кількість будівельних матеріалів понесених позивачем на які він посилався у позові та документах справи.

Насамкінець, суд наголошує, що заявляючи вимогу про стягнення вартості коштів витрачених на будівництво(будівельних матеріалів та вартість робіт), заявник, перш за все, не показав, якими саме доказами доведений той факт, що між сторонами існувала домовленість, що допомога для будівництва будинку буде надаватися з боку позивача не безоплатно.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Частково задовольняючи позов про відшкодування заявлених витрат, суд виходив лише з показів сторін, які не надали суду ніяких достовірних доказів на підтвердження доводів позову, та які до того ж заперечувались другою стороною й не узгоджувались з письмовими доказами.

Зазначені вище обставини та норми законодавства суд першої інстанції залишив поза увагою.

Доводи скарги та зміст оскаржуваного рішення дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.307,309,313,314316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.11.2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 1827 грн..

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: