Справа №463/6393/14-ц
Провадження №2/463/426/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовнір Г. Б.

при секретарі судових засідань Мединської Л.С.

з участю :

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Крикавської І.В.

представника 3-ї особи

Личаківської районної адміністрації Сачали І.Л.

у відкритому судовому засіданні розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Львівської міської ради, треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради та ЛКП «№ 503» про визнання права власності на квартиру, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд із позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з коридору пл. 6,2 кв.м., житлової кімнати пл. 13.3 кв.м., житлової кімнати пл. 15.9 кв.м., кухні пл.11,9 кв.м., душової кабіни пл. 0,8 кв.м., туалету пл.1,1 кв.м., балкону пл.1,4 кв.м.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Пояснив, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2003 р. придбала у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. Згідно умов вказаного договору квартира складається з двох кімнат та кухні загальною площею 50,2 м.кв, а також є комора в підвалі. Позивач зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом. В 2013 р. позивач вирішила продати вказану квартиру, однак при оформленні нового технічного паспорту було з'ясовано, що в квартирі здійснено самовільне перепланування а також самовільно влаштовано балкон, в зв'язку з чим нотаріус відмовив позивачці в оформленні договору, щодо відчуження вказаної квартири. Як з'ясувала позивач, дійсно попередній власник квартири ОСОБА_6 самовільно провела перепланування у даній квартирі та влаштувала балкон без наявності необхідних погоджень. Однак це не стало перешкодою для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 11.06.2003 р. укладеного між позивачкою та ОСОБА_6 З'ясувавши наведені обставини позивач звернулась в Львівську міську раду та Личаківську районну адміністрацію з проханням узаконення проведеної, попереднім власником, самовільної реконструкції квварти. За зверненням позивачки було виготовлено звіт про проведення технічного обстеження квартири, яким підтверджено можливість її безпечної експлуатації. Також управління охорони історичного середовища ЛМР надало позитивний висновок, щодо можливості узаконення самовільної реконструкції. Однак листом департаменту містобудування ЛМР від 13.11.2014 р., № 24-347 позивачці повідомлено, що виконана реконструкція квартири з влаштуванням балкону не відповідає вимогам ДБН в зв'язку з чим їй відмовлено в надані висновку про можливість експлуатації квартири після самочинно здійсненої реконструкції.

Оформити документи для прийняття помешкання в експлуатацію позивач також позбавлена можливості, оскільки вона не здійснювала вказану реконструкцію. Вважає, що оскільки позивач добросовісно набула у власність квартиру та більше 10 років користується такою, за нею може бути визнано право власності на квартиру в цілому за набувальною давністю. Також зазначив, що відмову департаменту містобудування ЛМР позивач в судовому порядку не оскаржувала. При цьому повідомив, що фактично порушення прав позивачки відбулось в наслідок порушень допущених нотаріусом при оформленні договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2003 р. Враховуючи наведене просить позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила. Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права. З відповіді департаменту містобудування ЛМР від 13.11.2014 р., № 24-347 вбачається, що має місце самовільна реконструкція квартири проведена з порушення ДБН та роз'яснено можливість оскарження такої відмови. Однак позивач не скористалась своїм правом на оскарження відмови департаменту, а також не усунула порушення вимог ДБН. Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні позову в зв'язку з відсутністю правових підстав для його задоволення.

Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні позовні вимоги заперечила. Пояснила, що підставою для реконструкції квартири є дозвіл уповноваженого органу, в даному випадку Личаківської районної ради, яка погодження на здійснення перепланувань у вказаній квартирі не надавала. Також, оскільки департаментом містобудування ЛМР не надав позитивного висновку з приводу можливості експлуатації самовільно влаштованого балкону, Личаківська районна адміністрація позбавлена можливості узаконити такі перепланування квартири. В даному випадку порушення прав позивача виникло в зв'язку з протиправними діями попереднього власника квартири, і саме з позовом до нього, про приведення квартири до попереднього стану, необхідно звертатись. Вважає, що підстав для задоволення позову немає. Крім цього вважає, що питання узаконення свавільно проведеної реконструкції квартири не належить до компетенції суду.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд відмовляє в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог п.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2003 р. (а.с. 8) ОСОБА_5 являється власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2003 р., № 2139. Із змісту вказаного договору вбачається, що позивач придбала квартиру, яка складається з двох кімнат та кухні, загальною площею 50,2 кв.м.

У витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.06.2003 р., виданому на ім'я ОСОБА_6, який брався до увагу при укладенні вказаного договору купівлі-продажу, зазначено, що до самовільного переобладнання квартира складалась із однієї кімнати та кухні, загальною площею 50,2 кв. м., після переобладнання квартира складається з двох кімнат та кухні загальною площею 51,1 кв.м., а також прибудовано балкон.

Отже самовільне переобладнання квартири мало місце, ще до моменту придбання такої позивачкою.

Однак у відповідно до вимог ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Як вбачається із відповіді департаменту містобудування ЛМР від 13.11.2014 р., № 24-347 (а.с. 62) виконана самовільна реконструкція квартири з влаштуванням балкону не відповідає вимогам п. 8.14 ДБН В.3.2-2-2009р. «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»

Крім цього відхилення від вимог вказаних норм ДБН підтверджується технічним висновком «Про стан основних конструкцій квартири АДРЕСА_1.» (а.с. 25-36)

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 383 ЦК України, на яку посилається позивач у позовній заяві, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Отже в судовому засіданні встановлено факт самовільного перепланування квартири АДРЕСА_1 з самовільним влаштуванням балкон без дотримання вимог ДБН, що є обов'язковими до застосування.

Посилання представника позивача про можливість визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру в цілому за набувальною давністю є безпідставним. Оскільки враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Беручи до уваги вищенаведені обставини та враховуючи, що узаконення самовільного перепланування квартири не відноситься до компетенції суду в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 344,383 ЦК України, ст. 152 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до Львівської міської ради, треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради та ЛКП «№ 503» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з коридору пл. 6,2 кв.м., житлової кімнати пл. 13.3 кв.м., житлової кімнати пл. 15.9 кв.м., кухні пл.11,9 кв.м., душової кабіни пл. 0,8 кв.м., туалету пл.1,1 кв.м., балкону пл.1,4 кв.м.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ч.1 ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Жовнір Г. Б.