Провадження № 2/127/716/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ОСОБА_1 04.08.2008 року було укладено кредитно-заставний договір № VIW3А800000865, відповідно до якого позичальнику наданий кредит в розмірі 9 328, 87 доларів США зі строком повернення по 03.08.2010 року та із сплатою процентів за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 9 328, 87 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 04.08.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитно-заставним договором № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року. Однак, вимога позивача залишилась без належного реагування. Станом на 07.07.2014 року ОСОБА_1 має заборгованість перед позичальником в розмірі 41 365, 76 доларів США, що еквівалентно 487 288, 65 гривень, яка складається з наступного: 8 738, 95 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 159, 77 доларів США - заборгованість по відсотках; 1 063, 43 доларів США - заборгованість по комісії, 28 413, 60 доларів США - пеня, 21, 22 доларів США - штраф (фіксована частина), 1 968, 79 доларів США - штраф (процентна складова).

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитно-заставним договором № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року в розмірі 41 365, 76 доларів США, що еквівалентно 487 288, 65 гривень.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Представником позивача суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про невизнання позовних вимог та необхідністю застосування строків позовної давності. ОСОБА_2 причини неявки суду не повідомлено.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № VIW3А800000865, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 9 330, 60 доларів США зі строком повернення до 03.08.2010 року та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16, 92 % річних. Мета кредитування - придбання автомобіля марки BMW, модель 5201, 1995 року випуску. (а.с. 10-16)

Додатками № 1 та № 2 до кредитно-заставного договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року між сторонами було визначено графік погашення кредиту та загальну вартість кредиту.(а.с. 15 (зворот)-16)

Судом встановлено отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника та визнанням ОСОБА_1 даного факту, що вбачається із його заяви від 20.01.2015 року, адресованій суду. (а.с. 65-69)

Згідно з умовами кредитно-заставного договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року ОСОБА_1 зобов'язався здійснювати погашення кредиту в строк з 04 по 08 число кожного місяця у розмірі 518, 00 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним.

Згідно з п.п. 16.1.7. п. 16.1. вище зазначеного кредитно-заставного договору позичальник зобов'язався сплачувати на користь банку винагороду за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період з 04 по 08 число місяця в розмірі 0, 60 % від суми виданого кредиту.

Відповідно до п. 13.2. кредитно-заставного договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених статями 5.2.2.та 5.2.3. договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 13.3. умов вказаного договору у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі 0, 15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вище вказаної пені не нараховується.

Відповідно до п. 13.9. умов кредитно-заставного договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250, 00 гривень плюс 5, 00 % від суми невиконаного зобов'язання.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитно-заставним договором № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року,04.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого останній поручився відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань у повному обсязі. (а.с. 17)

Згідно п. 5 та п. 6 договору поруки від 04.08.2008 року у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання, передбаченого кредитним договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань. Поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.

Відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов'язками Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». (а.с. 22)

25.07.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитно-заставним договором № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року. Однак, вимога позивача залишилась без належного реагування. (а.с. 8-9)

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитно-заставним договором № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року станом на 07.07.2014 року становить 41 365, 76 доларів США, що станом на 07.07.2014 року еквівалентно 487 288, 65 гривень, яка складається з наступного: 8 738, 95 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 159, 77 доларів США - заборгованість по відсоткам; 1 063, 43 доларів США - заборгованість по комісії, 28 413, 60 доларів США - пеня, 21.22 доларів США - штраф (фіксована частина), 1 968, 79 доларів США - штраф (процентна складова). (а.с. 5- 6)

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свободадоговору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З додатку № 1, який є невід'ємною частиною кредитно-заставного договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року, вбачається визначення сторонами договору графіку погашення кредиту. (а.с. 15 (зворот))

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 14.1. кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (п. 16.1.8. кредитного договору), останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 03.08.2010 року ( п. 16.1.5. кредитного договору).

Судом прийнято до уваги, що сама по собі умова договору про його дію до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем (до повного погашення заборгованості), як то визначено в п. 14.1. кредитного договору, не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 259 ЦК України закріплено право сторін за домовленістю між собою збільшувати позовну давність, що й мало місце в даному випадку: п. 13.11. кредитно-заставного договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 рокувстановлено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, винагороди, відсотків за користування кредитом, винагороди та неустойки встановлюється сторонами тривалістю 5 років. (а.с. 14)

Відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності. (а.с. 65-68)

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитно-заставного договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року(п.п. 16.1.8., 16.6., додаток № 1 до договору) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором: до 08 числа поточного місяця, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також винагороду.

Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Таким чином, враховуючи, що за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 08 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку позичальника та розрахунку заборгованості (а.с. 5-6, 69), ОСОБА_1 припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, процентів за користування кредитом та винагороди 16.01.2009 року, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Судом встановлено, що ОСОБА_1 погашення кредиту здійснювалось з порушенням графіку погашення кредиту, визначеного сторонами кредитного договору в додатку № 1 до цього договору. Згідно даного графіку, черговий платіж у відповідному розмірі, враховуючи наявну прострочку по сплаті кредиту, мав бути здійснений до 08.02.2009 року. В свою чергу банк звернувся до суду з позовом 20.09.2014 року (а.с. 31).

Судом встановлено, що відповідач не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним боргу, що слугувало б підставою для застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою 20.09.2014 року, а строк позовної давності за домовленістю між сторонами договору встановлено 5 років, то позовні вимоги до 20.09.2009 року є такими, що заявлені після спливу строку позовної давності.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, в даному випадку - стягнення неустойки.

Позивачем не заявлялось клопотання про поновлення пропущених строків позовної давності, і наявність поважності причин пропуску цих строків судом не встановлена.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови в позові в частині вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору за період з 04.08.2008 року по 20.09.2009 року (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Судом, зокрема, прийняті до уваги правові позиції, висловлені Верховним Судом України 06.11.2013 року у справі за № 6-116цс13, 22.10.2014 року у справі за № 6-127цс14, 29.10.2014 року у справі за № 6-169цс14, 19.11.2014 року у справі за № 6-160цс14, які у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим.

НБУ 07.07.2014 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол. США = 11, 7845 гривень. (а.с. 7)

Таким чином, заборгованість за кредитно-заставним договором № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року за період з 20.09.2009 року по 07.07.2014 року (згідно заявлених вимог), виключивши з суми, що підлягає стягненню, суми заборгованості, які виникли до 20.09.2009 року, становить в загальній сумі 9 761, 96 доларів США, що станом на 07.07.2014 року еквівалентно 115 039, 81 гривень, з яких: 8 738, 95 доларів США, що еквівалентно 102 984, 15 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 407, 34 доларів США, що еквівалентно 4 800, 30 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 615, 67 доларів США, що еквівалентно 7 255, 36 гривень - комісія за користування кредитом.

Суд не погоджується з нарахуванням позивачем штрафів на суму заборгованості, враховуючи наступне. Пунктом п. 13.9. кредитного договору передбачено нарахування штрафу, зокрема, в розмірі 5 % від суми невиконаного зобов'язання. Позивачем нараховано даний штраф, в тому числі, й на пеню, що є неприпустимим, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності.

Окрім того, пунктами 13.2., 13.3., 13.9. кредитного договору передбачено стягнення штрафів та пені за порушення позичальником строків виконання грошового зобов'язання. Однак, за змістом статті 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Судом звернуто увагу на те, що за порушення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем одночасно нараховано пеню та штрафи.

Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно - правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів за порушення грошових зобов'язань.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає за можливе і необхідне зменшити розмір неустойки до 9 761, 96 доларів США, що еквівалентно 115 039, 81 гривень. При зменшенні розміру неустойки судом враховано: ступінь виконання зобов'язань боржником; відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання; значне перевищення розміру неустойки, яка згідно розрахунку позивача становить 28 413, 60 доларів США, а застосовуючи строки позовної давності - 27 152, 84 доларів США, розміру боргу, який становить 9 761, 96 доларів США. При цьому судом прийнято до уваги п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Представник позивача не надав суду належних доказів спричинення значних збитків для банківської установи у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 обов'язків за кредитним договором.

Отже, з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої неустойки має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 9 761, 96 доларів США, що еквівалентно 115 039, 81 гривень, що дорівнює сумі заборгованості по кредиту, процентах за користування кредитом та комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п. 12 договору поруки, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 04.08.2008 року, порука за цим договором припиняється після закінчення двох років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

З кредитно-заставного договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року вбачається, що термін повернення (погашення) кредиту - 03.08.2010 року (п. 16.1.5. та додаток № 1 до договору).

Судом прийнято до уваги, що сама по собі умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань по кредитному договору, як то визначено в п. 12 цього договору, не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору поруки від 04.08.2008 року сторони встановили і строк припинення поруки за цим договором - 03.08.2012 року.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, шестимісячний строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, протягом якого кредитор має пред'явити вимоги до поручителя, пропущений. Відповідно, порука є припиненою.

Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку, визначеного договором поруки, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Судом, зокрема, прийнята до уваги правова позиція, висловлена Верховним Судом України 17.09.2014 року у справі за № 6-170цс13, яка у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вище викладене.

Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Кредитно-заставний договір№ VIW3А800000865 від 04.08.2008 року, атак само й договір поруки від 04.08.2009 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії.

Суд вважає, що ОСОБА_1 порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно ОСОБА_1 не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_2 за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором припинена.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитно-заставному договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 рокув розмірі 19 523, 92 доларів США, що станом на 07.07.2014 року еквівалентно 230 079, 63 гривень, з яких: 8 738, 95 доларів США, що еквівалентно 102 984, 15 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 407, 34 доларів США, що еквівалентно 4 800, 30 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 615, 67 доларів США, що еквівалентно 7 255, 36 гривень - комісія за користування кредитом; 9 761, 96 доларів США, що еквівалентно 115 039, 81 гривень - пеня.

В задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача суми заборгованості по кредитно-заставному договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 року слід відмовити,в зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя ОСОБА_2. Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в сумі 1 990, 01 доларів США (фіксована частина + процентна складова), оскільки такі вимоги є необґрунтованими. Також, не підлягають до задоволення й позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 19 851, 83 доларів США, враховуючи сплив строку позовної давності щодо цієї частини позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 724, 68 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (47,20 %). Решту судового збору в сумі 1 929, 32 гривень слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, п. 3 та п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 15, 16, 192, 252-259, ч. 1 та ч. 5 ст. 261, ч. 1 ст. 264, ст.ст. 266, 267, ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 524, ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 533, 546, 549, 550, ч. 1 ст. 551, ч. 1 ст. 553, ч. 1 та ч. 2 ст. 554, ч. 4 ст. 559, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ч.1 ст. 625, ч. 1 ст. 626, ст.ст. 627, 629, 631, ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048, ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 58-60, ч. 2 ст. 61, ч. 1 ст. 88, 212-216, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, , р.р. № 3111) заборгованість по кредитно-заставному договору № VIW3А800000865 від 04.08.2008 рокув розмірі 19 523, 92 доларів США, що станом на 07.07.2014 року еквівалентно 230 079 (двісті тридцять тисяч сімдесят дев'ять) гривень 63 копійки, з яких: 8 738, 95 доларів США, що еквівалентно 102 984, 15 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 407, 34 доларів США, що еквівалентно 4 800, 30 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 615, 67 доларів США, що еквівалентно 7 255, 36 гривень - комісія за користування кредитом; 9 761, 96 доларів США, що еквівалентно 115 039, 81 гривень - пеня.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, , р.р. № 0001) судовий збір в сумі 1 724, 68 гривень.

Судовий збір в сумі 1 929, 32 гривень залишити за публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: