печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2015 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Зарембі Р.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та примусове стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 28 квітня 2014 року та стягнути з відповідача на його користь неправомірно отриманих ним коштів в сумі 21020,00 гривень. Позивач посилався на таке: 28 квітня 2014 року у місті Житомир він звернувся до представника відповідача ОСОБА_3 щодо укладення договору лізингу на трактор «Бєларус» та плуг. Остання запропонувала йому сплатити 21020 гривень, нібито в якості першого платежу за користування трактором та плугом. Він заплатив ці кошти та представник відповідача надала йому договір лізингу для підписання. Детально з умовами договору він не знайомився. На словах представник відповідача пояснила. що трактор та плуг він отримає через 3-4 дні. Даний договір у нотаріус а не посвідчений. У подальшому він не отримав предмету лізингу, а представник відповідача почала відтерміновувати виконання умов договору, потім направляла його в місто Київ для урегулювання всіх питань з керівництвом. Він зрозумів. Що ніякого трактору та плугу він не отримає, що це є звичайний 2лохотрон», про що він дізнався пізніше, побачивши історії безліч обманутих відповідачем людей в Інтернеті. Потім по телебаченню пройшла програма «Дістало!» і це остаточно підтвердило його здогадки. Він вважає. що його ошукали, що даний договір складений із істотними порушеннями норм ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг», а тому він є недійсним з моменту його укладення. ЦК України передбачається. Що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм /оренду/ з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних в лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено Законом. Отже договір лізингу за своєю природою є змішаним договором, який поєднує в собі ознаки купівлі-продажу з розстрочкою платежу та договору найму. У ч.2 ст. 799 ЦК України визначено загальне правило, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. До основних фондів відносяться матеріальні активи підприємства з метою використання в процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання яких більше 1 року. Договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму /оренди/ та з урахуванням особливостей, встановлених ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Форма договору лізингу, предметом якого виступає транспортний засіб, визначається, виходячи із загальних положень про найм /оренду/, а загальні положення про найм викладені виключно в параграфі 1 глави 58 ЦК України. Договір лізингу, предметом якого виступає транспортний засіб посвідчується нотаріально за наявності пакета документів, а саме: пакет право уст оновлюючих документів; документ, що підтверджує повноваження представника лізингодавця; правовстановлюючий документ на об,єкт лізингу; довідка про віднесення транспортного засобу до основних фондів та довідка про балансову вартість майна. Від лізингоодержувача: паспорт, податковий номер, згода одного з подружжя, замовлення на придбання майна. Таким чином, відповідач ввів його в оману та не уклав з ним нотаріально завірений договір. Крім того, позивач зазначає, що у відповідача не було на меті укладення дійсного договору, так як він не мав в наявності предметів лізингу, які нібито мав передати йому. Далі, приводячи норми закону, а саме: ст.ст. 215, 216 ЦК України, він вважає договір фінансового лізингу від 28 квітня 2014 року недійсним та вважає, що суд має застосувати наслідки нікчемності правочину з власної ініціативи. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 до судового засідання не з,явилися, , звернулися до суду із заявою, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, не заперечували проти постановлення заочного рішення. Крім того, представник позивача просила стягнути з відповідача судові витрати в сумі 103,97 гривень - направлення телеграм відповідачеві та витрати, пов'язані з прибуттям до суду в сумі 60,30 гривень.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилався на таке: 28 квітня 2014 року між відповідачем та позивачем було укладено договір фінансового лізингу номер 000576. Відповідно до умов договорі відповідач зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - предмет лізингу, а позивач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з ум вами договору. На виконання вказаного договору позивач 28 квітня 2014 року згідно з додатком номер 1 до договору сплатив 21020,00 гривень комісії за організацію згідно п.8.2.1а ст.8 Договору. Договір фінансового лізингу у відповідності до вимог ч..3,4 ст.203 ЦК України, вчинений у письмовій формі відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем на кожному аркуші договору. Де передбачені усі істотні умови та підстав для визнання договору недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України немає. Крім того, 28 квітня 2014 року позивач також написав заяву про те. що він уважно прочитав та зрозумів умови договору та отримав свій примірник договору разом з додатками номер 1,2,3, а також підписав заяву на отримання фінансового лізингу, в якій зазначено про намір укласти договір фінансового лізингу, марку, модель та вартість предмету лізингу, який він самостійно обрав. Позивач погодився зі всіма умовами вказаного договору. У відповідності до умов чинного законодавства, які наводить представник відповідача, сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, врегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Крім того, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору та передбачена можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів. Крім того. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов.язковим для виконання сторонами. Твердження позивача щодо нотаріального посвідчення вказаного договору є помилковими, ос кільки суперечать ст.ст. 806,807,809 ЦК України, що регулює діяльність у сфері лізингу і спеціального Закону України «Про фінансовий лізинг», що визначає правові та економічні засади фінансового лізингу не передбачено нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, а відповідно до ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм /оренду/ з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам статей параграфу 6 «Лізинг» глави 58 «Найм /оренда/», параграфу 1 «Загальні положення про найм /оренду/», глави 58 «Найм /оренда/» ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг», які не містять вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів фінансового лізингу. Посилання позивача на норму ст. 799 ЦК України міститься у параграфі 5 «Найм /оренда/ транспортного засобу» глави 58 «Найм /оренда/», який не регулює відносини фінансового лізингу. Дана стаття регулює відносини, що виникають із майну /оренди/ транспортного засобу, але. Незважаючи на схожість відносин найму /оренди/ транспортного засобу та відносин фінансового лізингу законодавством вони розділені, як такі, що мають окреме регулювання, крім того, у цих відносинах є спеціальний закон «Про фінансовий лізинг». Щодо тверджень позивача про введення його в оману, то вони не відповідають дійсності, оскільки відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Посилання позивача на ту обставину, що відповідач ввів його в оману не відповідає дійсності, оскільки позивач погодився з умовами договору та самостійно підписав договір, обрав на власний розсуд предмет лізингу, ознайомився з умовами договору, про що власноруч вказав у письмовій заяві. Посилання позивача на те. що положення договору є несправедливими і завдають шкоди позивачеві не відповідає дійсності і не підтверджується викладеними у позові поясненнями, а тим більше доказами. Позов спрямований на наведення необ'єктивних тлумачень, що суперечать чинному законодавству України.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» не є фінансовою, кредитною установою, таким чином його діяльність не потребує ліцензування, оскільки у відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне ринків фінансових послуг» надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» прийнято на облік в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та має право надавати послуги з фінансового лізингу. Судом встановлено, що діяльність ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» не суперечить правилам здійснення лізингової діяльності та не впливає на економічну поведінку споживача продукції /послуги/. 28 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова ком панія «Еталон» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу номер 000576. Відповідно до п.1.1 вказаного договору Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно /предмет лізингу/, визначений у п.3.1 вказаного договору, а саме: трактор «Бєларус 892», а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. На виконання вказаного договору позивач 28 квітня 2014 року у відповідності до додатку номер 1 до вказаного договору сплатив згідно до п.8.2.1а ст.8 Договору комісію за організацію в сумі 21020,00 гривень. У відповідності до ч.ч.3.4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом. У відповідності до ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір фінансового лізингу номер 000576 від 28 квітня 2014 року вчинений у письмовій формі, підписаний кожною стороною, в договорі передбачені усі істотні умови договору. Крім того, як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, 28 квітня 2014 року в день підписання договору, крім того, що він підписав кожний аркуш договору, він також написав заяву про те. що він уважно прочитав та зрозумів умови договору і отримав свій примірник договору разом з додатками номер 1,2,3. Позивач написав заяву на отримання фінансового лізингу, в якій зазначено про намір укласти договір фінансового лізингу, марку, модель та вартість предмету лізингу. В договорі лізингу, укладеному між позивачем та відповідачем визначені всі умови, з якими позивач погодився під час підписання зазначеного договору. Відповідно до умов ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними до договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір /оферти/ та прийняття пропозиції /акцепту/ другою стороною. У відповідності до ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір в межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору /сплатила відповідну суму грошей тощо/, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У відповідності до ст.ст. 1. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року номер 723/97-ВР, фінансовий лізинг - це вид ці вільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця /постачальника/ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату /лізингові платежі/. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм /оренду/, купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпоряджатися предметом лізингу. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагород лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. У відповідності до ст. 806 ч.2 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм /оренду/ з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та Законом. За умовами укладеного між сторонами договору перший платіж складається з: а/ комісійної винагороди лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, яку визначено в розмірі 10 відсотків від вартості предмету лізингу, тобто в сумі 21020,00 гривень; б/ авансу ціни предмету лізингу, що визначений у додатку номер 1 до договору; в/ комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмету лізингу, яка визначена у додатку номер 1 до договору, як платежу, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмету лізингу на користь лізингоодержувача /пункт 8.2.1 договору/. У відповідності до квитанції, наданої позивачем від 28 квітня 2ц014 року номер 1405.1240.2 позивачем сплачено на банківський рахунок відповідача 21020,00 гривень згідно умов договору номер 000576; інші платежі, передбачені договором фінансового лізингу номер 000576 та додатками до нього позивачем не сплачувались. З урахуванням викладеного, суд вважає, що договір фінансового лізингу 000576 від 28 квітня 2014 року укладення з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору з урахуванням особливостей Закону України «Про фінансовий лізинг та ст. 806 ЦК України. Зважаючи на те, що позивач підписав та отримав примірник договору та додатки до нього, з яких, зокрема, передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договору, умови та порядок його виконання, що слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї / п. п. 16.11, 16.12/, а тому твердження позивача щодо введення його в оману відповідачем при укладенні даного договору та нікчемність договору є безпідставними, нічим не підтверджені та суперечать матеріалам справи та змісту самого договору. Про це свідчить і заява позивача про ознайомлення та розуміння умов договору фінансового лізингу номер 000576 від 28 квітня 2014 року в повному обсязі. Стосовно посилань позивача на обов'язковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного: Правові відносини, що виникають з договору фінансового лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк. На який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 799 ЦК України. на яку посилається позивач передбачено. Що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму /оренди/ транспортного засобу, а тому його норми регулюють правовідносини, які передують тим, що виникають із договору лізингу, тому ст. 799 ЦК України у даному випадку не може бути застосована, оскільки, незважаючи на схожість цих відносин, законодавством вони розділені як такі, що мають окреме регулювання. Крім того, у цих правовідносинах є спеціальний закон - Закон України «Про фінансовий лізинг». Таким чином, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу номер 00576 від 28 квітня 2014 року в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим. Крім того, самим договором такий порядок його оформлення не передбачений. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Недійним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом /нікчемний правочин/. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним /оспорюваний правочин/. У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначений договір фінансового лізингу нотаріальному посвідченню не підляже, є законним, не може бути визнаним недійсним, не є нікчемним, а тому наступають наслідки, передбачені умовами цього договору. Посилання позивача на те, що у відповідача не було на меті укладення дійсного договору, так як він не мав в наявності предметів лізингу, у судовому засіданні не доведені, оскільки за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця /постачальника/ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату /лізингові платежі/. Оскільки набуття у власність речі у продавця /постачальника/ відповідно до умов договору, укладеному між позивачем та відповідачем, є передумовою виконання договірних зобов'язань відповідача за договором фінансового лізингу, укладеного з позивачем. У відповідності до п.5.1 договору фінансового лізингу номер 000576 предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Будь-яких доказів щодо відсутності наміру відповідача виконання договору фінансового лізингу номер 000576 від 28 квітня 2014 року позивачем суду не надано. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не підлягають задоволенню. Судові витрати мають бути віднесені на позивача.

На підставі ст.ст. 203, 215, 229, 230, 627, 628, 629, 638, 640, 642 ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та примусове стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення в Апеляційний суд міста Києва через Печерський районний суд міста Києва, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же час з дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя