Провадження № 2/344/1186/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи Микитин І.Я., прокурора Янцюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької райдержадміністрації Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судових засіданнях заперечував щодо задоволення позову, вказав що дійсно останній період він не мав змоги спілкуватися з дитиною, оскільки позивач створювала перешкоди в такому, аліменти сплачував до квітня 2014 року, а в листопаді 2014року тільки працевлаштувався і буде і надалі здійснювати аліментні платежі.

Представник комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької райдержадміністрації надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Прокурор, що вступив в розгляд даної справи в інтересах дитини, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано 10.12.2008 року (а.с.8). Позивач та відповідач створили інші сім'ї, син ОСОБА_6 проживає з матір'ю та вітчимом.

Батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач та відповідач, що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.7).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач систематично грубо порушує вимоги законів, більше двох років не навідує сина, не телефонує до нього, не цікавиться успіхами в школі, захопленнями сина, тривалий час ніякої матеріальної допомоги не надає, заборгованість станом на 01.10.2014р. по аліментах становить 3500грн. натомість активну участь у вихованні дитини приймає теперішній чоловік позивача.

Відповідач суду зазначив, що останній період протягом трьох років він дійсно не бачив сина і не спілкувався з ним, оскільки кожного разу коли він привозив аліменти колишній дружині в с.Угринів (аліменти оплачуються за розписками від позивача, а не на розрахунковий рахунок), вона на запитання коли він зможе побачити сина, відповідала відмовою, коли телефонував за необхідністю в передачі аліментів, до телефону дитину не кликала. Щодо аліментів, то суду пояснив, що органи ДВС не вірно зазначили заборгованість.

Так за листопад-грудень 2008 року заборгованість становить 700 грн., але ВДВС не враховано переказ через поштове відділення 19.12.2008р. в сумі 320грн. (а.с.54), за листопад квитанцію не зберіг відповідач, а тому не спростовано заборгованість в сумі 380 грн. за листопад-грудень 2008 року. За 2009,2011,2012,2013 рік заборгованість відсутні (а.с.15-16). Щодо заборгованості в сумі 700 грн. за 2010 рік, то суд прийшов до висновку про невірність нарахованої ВДВС суми даного боргу, оскільки відповідач надав суду розписки надані позивачем за квітень-травень 2010 року в сумі 700грн. (а.с.54зв., 52). Враховуючи надані докази відповідача, заборгованість становить 2480 грн. замість поданого розрахунку ВДВС на суму 3500грн. Щодо відсутності оплати аліментів з квітня 2014 року, відповідач надав в підтвердження важкого матеріального стану копію трудової книжки, за якою вбачається працевлаштування ОСОБА_4 на роботу слюсарем з 18.11.2014р. (а.с.47).

Свідки, які викликались за клопотанням позивача в суд, а саме ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (батьки та брат позивача) та ОСОБА_11 (подруга позивача) суду пояснили, що близько трьох років відповідач дитиною не цікавиться, хлопчик біологічного батька не згадує, має розуміння та піклування зі сторони чоловіка матері.

Не погоджуючись з доводами позивача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

З висновку комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької райдержадміністрації за рішенням №16-14/02-20 від 07.11.2014 року вбачається, що батько ОСОБА_4 навчанням дитини в школі не цікавився, хлопчик біологічного батька, як члена родини, на підсвідомому рівні відкидає, батько більше трьох років не спілкується з дитиною, є заборгованість по аліментах. ОСОБА_4 заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_6, та комісії пояснив, що через безробіття, наявність іншої сімї та двох дітей від іншого шлюбу, не мав змоги сплачувати аліменти, з сином не бачиться через перешкоди зі сторони матері ОСОБА_2, однак щодо створення перешкод до служби не звертався. Щодо встановлення факту комісією про неможливість батька назвати день народження свого сина і в якому класі навчається хлопчик, суду відповідач пояснив що пережив емоційне хвилювання на засіданні комісії, а день народження сина пам'ятає, щодо навчання в школі відповів, що позива не повідомляла його в якій школі навчається син.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Але в даному спорі, позивач на думку суду передчасно звернулася з даним позовом, оскільки судом встановлено як об'єктивні так і не об'єктивні причини часткового ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, суд не встановив вину поведінка відповідача, злісне, грубе, як зазначала позивач, та свідоме нехтування батьком своїми обов'язками щодо сина ОСОБА_6.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 164 СК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької райдержадміністрації Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 10 березня 2015 року.

Суддя: Польська М.В.