У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.
суддів:Онищенко О.І., Скрипки А.А.
при секретарі:Сахаровій К.О.
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, представника відповідача - Ковальчука В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Відокремленого підрозділу Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрзернопром Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрзернопром Агро" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу , -

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивача із займаної посади звільнено за п.1ст.36 КЗпП України незаконно, з порушенням норм трудового законодавства, звільнення здійснено без достатніх на те правових підстав та з порушенням порядку. Вказує, що відповідачем чинився тиск, тому він вимушено написав заяву про звільнення за угодою сторін від 08.11.2014 року ввечері 10.11.2015 року.

ОСОБА_5 зазначає, що не може вважатись законним звільнення за п.1 ст. 36 (за угодою сторін), бо не досягнуто домовленості з обох сторін щодо звільнення, тому позивача слід поновити на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових заперечень відповідача, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивача було прийнято на роботу до Відокремленого підрозділу ТОВ «Укрзернопром Агро» електромонтером 5 розряду з 05.08. 2014 року ( а.с.6,7,33 ).

08.11.2014 року ОСОБА_5 виявив бажання припинити трудові відносини з Відокремленим підрозділом ТОВ «Укрзернопром Агро» подавши заяву роботодавцю про звільнення його з роботи за угодою сторін, 09.11.2014 року(а.с.34). Дану обставину, власноручне написання даної заяви на звільнення з роботи за угодою сторін, підтвердив в судовому засіданні і сам позивач.

Наказом директора Відокремленого підрозділу ТОВ «Укрзернопром Агро» №43 ОСОБА_5 був звільнений з роботи 10.11.2014 року з посади електромонтера по 5-му розряду за угодою сторін (п.1ст.36 КЗпП України) (а.с.36).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено незаконності наказу про звільнення та, що відповідачем порушено процедуру звільнення позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для поновлення його на роботі. З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, свою вимогу про визнання незаконним наказу відповідача №43 від 10 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_5 з роботи, останній обґрунтовував тими обставинами, що заяву він вимушений був подати внаслідок обману із боку адміністрації відповідача, та що останнім не дотримано вимог законодавства при звільненні його за п.1ст.36 КЗпП, оскільки його фактично звільнено було не з 09 листопада 2014 року, а з 11 листопада 2014 року.

Передбачена п.1.ч.1 ст. 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Відповідно до роз'яснень , викладених у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року№9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється у строк,визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

В матеріалах справи відсутня згода сторін на анулювання попередньої домовленості про звільнення позивача за угодою сторін.

Згідно з нормами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Позивачем під час судового розгляду справи не доведено належними доказами ту обставину, що внаслідок навмисних обманних дій з боку відповідача він вимушено 08.11.2014 року подав заяву про звільнення за угодою сторін.

Оскільки сторони трудового договору досягли згоди по припиненню трудових відносин на певних підставах і в обумовлений строк, тому ОСОБА_5 був звільнений з роботи 10.11.2014 року, з видачею йому в день звільнення - 10.11.2014 року трудової книжки з внесеним до неї записом про звільнення (а.с.7,32).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що відповідачем не дотримано вимог закону при звільненні за п.1ст.36 КЗпП, оскільки він (позивач) був звільнений з роботи 10 листопада 2014 року, а не 09 листопада 2014 року. Тому, що ст.241-1 КЗпП визначені строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків. Оскільки 09 листопада 2014 року був вихідним днем (неділя), як для позивача так і для адміністрації відповідача, тому звільнення позивача 10.11. 2014 року у понеділок, який є найближчим робочим днем, повністю відповідає змісту частини п'ятої ст.241-1 КЗпП, за якою коли останній день строку припадає на вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Усім наявним у справі доказам, у тому числі показанням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 суд дав належну оцінку, мотиви, з яких суд вважає встановленими відсутність фактів , якими позивач обґрунтовував свої вимоги про поновлення на роботі зазначені в рішенні.

Колегія суддів вважає, що доводи представника позивача в засіданні апеляційного суду щодо зазначення в наказі №43 по Відокремленому підрозділу ТОВ «Укрзернопром Агро» про звільнення ОСОБА_5 дати від 11 листопада 2014 року, не впливають на правомірність звільнення позивача за угодою сторін і не є підставою для поновлення його на роботі (а.с.36).

Таким чином, фактичні дані свідчать, що між сторонами було досягнуто взаємне волевиявлення про припинення трудового договору, за угодою сторін, і тому адміністрація відокремленого підрозділу ТОВ «Укрзернопром Агро» мала достатньо підстав для розірвання трудового договору з ОСОБА_5 за п.1ч.1 ст.36 КЗпП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду 1 інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: