АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/696/2015 Головуючий в І інстанції: Тимченко О.В.
Категорія 06 Доповідач: Борко А.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 19 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого: Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

при секретарі: Сидоренко І .І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 13 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом про визнання права спільної сумісної власності на переносний павільйон під магазин,розташований в АДРЕСА_1 зазначаючи,що спірна мала архітектурна форма була придбана ним та ОСОБА_4 в період шлюбу. Після розірвання шлюбу він та ОСОБА_4 не можуть прийти до домовленості з приводу користування спірним майном. У зв'язку з чим просив визнання за ним та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 13 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на тимчасову споруду-павільон-магазин, який розташований на земельній ділянці площею 81 квадратний метр за адресою АДРЕСА_1 ,як майно набуте за час шлюбу із ОСОБА_4. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2на користь ОСОБА_5 по 122 гривні понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції виходив з того,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з серпня 2004 року .В період перебування у шлюбі з ОСОБА_4 позивач у квітні 2007 року придбав за 20000 грн павільйон під магазин,що відноситься до малих архітектурних форм,який був встановлений по АДРЕСА_1 . У зв'язку із зазначеним вище суд першої інстанції прийшов до висновку,що зазначене майно є власністю позивача на праві спільної сумісної власності з його дружиною.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна. З матеріалів справи вбачається,що згідно договору оренди землі від 18 червня 2008 року ОСОБА_2 передав позивачу в оренду земельну ділянку площею 81 кв. м. для розміщення та обслуговування тимчасового магазину та літнього майданчика. Договір належним чином зареєстрований.

На думку колегії суддів,посилання позивача на договір купівлі-продажу від 01 квітня 2007 року в якості обґрунтування свого права власності на павільон під магазин є безпідставним,оскільки на вимогу суду позивачем не надано оригіналу цього договору для ознайомлення в судовому засіданні та заявлено про його відсутність. Крім того,сам договір не відповідає вимогам ст.ст.658,662 ЦК України,щодо передачі покупцеві товару продавцем який є власником цього товару,оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у гр.ОСОБА_7 права власності на цей павільон та підтвердження факту передачі цього павільону актом прийому-передачі.

Крім того,позивачем не надано жодного достовірного документу,яким підтверджується право власності на павільйон під магазин.

На думку колегії суддів,наявність в матеріалах справи документів,а саме:державного акту на право власності на земельну ділянку ( а.с.104 ),витягу з рішення,акту від 16.08.2007 року вибору земельної ділянки для відведення у власність розміром 81 кв.м. із земель приватної власності ОСОБА_2 (а.с.105,106,90),копії державного акту на право власності на земельну ділянку ( а.с.94 ),висновку від 11.09.2007 року про погодження ОСОБА_2 місця розташування тимчасового магазину та рішення від 29.01.2014 року №7 Новотроїцької селищної ради (а.с.31), підтверджує,що саме ОСОБА_2 займався питанням погодження місця розташування, встановлення, відведення земельної ділянки, введення в експлуатацію та узаконення самовільної будівлі-тимчасового магазину за адресою: АДРЕСА_1 Херсонської області загальною площею 81 кв. м.

Як вбачається з матеріалів справи, з 28 серпня 2004 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 В період перебування у шлюбі, а саме у період з липня по листопад 2007 року ( а.с.109 - 140 ) саме ОСОБА_2 проводив збір документів та погодження з контролюючими органами місця розташування павільйону під магазин, що не є нерухомістю, а відноситься до малих архітектурних форм, який був встановлений по АДРЕСА_1.

Крім того, на думку колегії суддів позивачем не доведено передачу позивачем гр-ну ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі - 20 000 грн. за договором купівлі-продажу від 01.04.2007 року та не підтверджено факту наявності у позивача в цей період зазначених грошових коштів. Надані ОСОБА_5 дозволи на відкриття тимчасового магазину та літнього майданчика ( а.с.30 ) з урахуванням наявності договору оренди земельної ділянки під тимчасовий магазин, не підтверджують наявність у нього права власності на цей павільон.

Як передбачено вимогами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності,незалежно від того,що один з них не мав самостійного заробітку. Відповідно до вимог ст.65 ч.4 СК України договір,укладений однім з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя,якщо майно одержане за договором,використане в інтересах сім'ї. Згідно з вимогами ст.66 СК подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном,що належить йому на праві спільної сумісної власності. Як передбачено вимогами ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно,набуте за час шлюбу, розпорядженням ним здійснюється за взаємною згодою.

На думку колегії суддів позивачем не доведено факту придбання у власність зазначеного вище павільйону під магазин в період перебування у шлюбі з ОСОБА_4, у зв'язку із чим посилання ОСОБА_8 на вимоги ст.ст.60,65,68 СК України є безпідставними.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Таким вимогам закону рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 13 серпня 2014 року не відповідає .

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності - відмовити.

Таким чином,апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 необхідно - задовольнити.

Керуючись вимогами ст.ст.213,303, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 13 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення,яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_2 судові витрати у розмірі - 122 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді