№ 2/679/13/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року Нетішинський міський суд

Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Стасюка Р.М.,

при секретарі - Федорчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 4» МОЗ України, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з означеним позовом в обгрунтування якого зазначила, що 28.01.2007 року вона була доставлена в пологовий будинок м.Нетішин ДЗ «СМСЧ №4» де попередньо її оглядав лікар ОСОБА_5, після чого вона була передана під нагляд лікаря - акушера ОСОБА_2 який в подальшому і приймав у неї пологи.

Дитина народилась у вкрай важкому стані та була переведена в палату інтенсивної терапії, де їй надавалась медична допомога лікарем-неонатологом ОСОБА_3 та іншими спеціалістами. В подальшому дитину транспортували до Хмельницької обласної лікарні де вона і померла. Причиною смерті стала асфікція новонародженої.

Вважає, що в смерті її дитини є винна лікарів ДЗ «СМСЧ № 4», насамперед лікаря ОСОБА_2, який вчасно не провів операцію кесарів розтин.

В ході досудового розслідування кримінальної справи встановлено, що смерть народженої нею дитини наступила внаслідок бездіяльності працівників ДЗ «СМСЧ №4», яка виразилась у відсутності моніторингу внутрішньоутробного стану плода - кардіотокографії, що дало б змогу вчасно прийняти рішення про виконання хірургічного втручання - операції кесаревого розтину, яка, не виключено, могла б запобігти настанню смерті дитини.

Зважаючи на те, що правоохоронними органами розмежувати дії кожного медичного працівника, що приймав участь у спостереженні за нею під час пологів та встановити внаслідок бездіяльності яких саме осіб настала смерть дитини не представилось можливим, просить стягнути з ДЗ «СМСЧ №4» МОЗ України заподіну їй моральну шкоду пов'язану з смертю новонародженої дитини, яку оцінює в 500 000 грн.

Крім того , просить стягнути з відповідача і майнову шкоду в розмірі 6060 грн., яку обґрунтовує тим, що змушена була звертатись за юридичною допомогою на стадії досудового розслідування кримінальної справи за фактом смерті її дитини, та понесла витрати в розмірі 3030 грн., та в зв'язку з розглядом означеної цивільної справи де на підготовку позову до суду та участь представника в судових засіданнях понесла витрати в розмірі 3030 грн. Також просить стягнути з відповідача всі судові витрати по справі.

Позивачка та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечила вказавши, що незважаючи на всі маніпуляції медичного персоналу запобігти смерті дитини ОСОБА_1 не представилось можливим. Посилання позивачки на те, що їй не було проведено хірургічне втручання - кесарів розтин, яке б могло запобігти смерті дитини є безпідставним, оскільки експерти не виключали, що кесарів розтин міг і не запобігти смерті дитини. За фактом смерті новонародженої ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Хмельницькій обласні дитячій лікарні було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 140 КК України, яка була закрита в зв'язку з відсутністю в діях працівників ДЗ СМСЧ № 4 складу кримінального правопорушення.

Крім того виплата заявлених сум, враховуючи, що ДЗ СМСЧ № 4 є бюджетним закладом, призведе до негативних наслідків у виді ускладнень з виплатою, в т.ч. заробітних плат медичним працівникам, зменшить обсяг фінансування закладу в цілому. В переліку витрат ДЗ СМСЧ № 4 не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, лікар ОСОБА_2 позов не визнав вказуючи на те, що дійсно приймав пологи у ОСОБА_1 Дитина ОСОБА_1 народилась у стані асфікції. З його боку для народження дитини робилось все можливе. Ознак дистресу плода у випадку ОСОБА_1 не було. В ході пологів проводилось ретельне кардіомоніторне спостереження за станом плода електронним фетальним монітором, результати аускуляції відображені в історії пологів у вигляді партограми. Показів для хірургічного втручання - операції кесаревого розтину не було. Крім того вважає, що позивачкою безпідставно віднесені витрати на правову допомогу до майнової шкоди.

Третя особа ОСОБА_3 проти позову заперечила вказавши, що вона є лікарем-неонатологом. Дитині, яку ІНФОРМАЦІЯ_2 року народила ОСОБА_1 було проведено заходи первинної реанімаційної допомоги та здійснено своєчасне переведення дитини до палати інтенсивної терапії, де протягом усього часу проводилась апаратна штучна вентиляції легенів, цілодобовий моніторинг та інтенсивне лікування.

Третя особа ОСОБА_4 проти позову заперечила вказавши, що весь час перебувала біля ОСОБА_1 та проводила всі необхідні заходи. Допомога нею надавалась у повному обсязі.

Допитана в якості свідка позивачка ОСОБА_1 показала, що 28.01.2007 року вона була доставлена в пологовий будинок м.Нетішин ДЗ «СМСЧ №4» де попередньо її оглядав лікар ОСОБА_5, після чого вона була передана під нагляд лікаря - акушера ОСОБА_2 який в подальшому і приймав у неї пологи. Акушерка ОСОБА_4 перебувала весь час біля неї, в той час як лікар ОСОБА_2 відлучався. Вважає, що саме бездіяльність лікарів під час пологів призвела до смерті дитини.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що смерть новонародженої дитини ОСОБА_1 негативно вплинула на психологічний стан останньої, в зв'язку з чим вона зверталась за допомогою до психотерапевтів. Крім того їй було завдано значних душевних страждань, які посилювались в зв'язку з усвідомленням того факту, що якби працівники медичного закладу належно виконували професійні обов'язки її дитина могла залишитись живою.

Експерт ОСОБА_10, допитана в режимі відеоконференцзв'язку, вказала на те, що наявність меконію у навколоплідних водах не завжди свідчить про дистрес плода. Однак це свідчить про те, що дитина страждає, що зумовлює необхідність проведення ретельного обстеження, зокрема, кардіотокографічного дослідження, якого проведено не було. Стеження за станом плода шляхом аускультації серцебиття у даному випадку було недостатнім.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, матеріали кримінальної справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що 28.01.2007 року позивачка ОСОБА_1 була доставлена в пологовий будинок м.Нетішин ДЗ «СМСЧ№4» з діагнозом вагітність 38-39 тижнів в зв'язку з початком пологів. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 народила живий доношений плід жіночої статті в асфікції важкого стану.

За фактом смерті новонародженої ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, порушено кримінальну справу за ст. 140 ч. 2 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 02.06.2014 року, кримінальне провадження закрито в зв'язку з відсутністю в діях працівників ДЗ СМСЧ № 4 м. Нетішин складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

При цьому в означеній постанові вказано, що під час проведення досудового розслідування розмежувати дії кожного медичного працівника, що приймав участь у спостереженні за породіллю ОСОБА_1, моніторингу внутрішньоутробного стану плода та встановити внаслідок бездіяльності яких саме осіб сталася смерть дитини не представилось можливим.

Відповідно до висновку експерта № 323/13 ДУ «Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» від 10.01.2013 року основним недоліком в наданні медичної допомоги породіллі є відсутність моніторингу внутрішньоутробного стану плода - кардіотокографії, що дало б змогу, при необхідності, вчасно прийняти рішення про виконання хірургічного втручання - операції кесаревого розтину, яка, не виключно, могла б запобігти настанню смерті дитини. Відсутність моніторингу внутрішньоутробного стану плода та вчасного виконання кесаревого розтину знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з настанням смерті дитини - ОСОБА_7

Означене дає можливість зробити висновок, що смерть дитини ОСОБА_11 можливо було попередити.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За ст.14-1 Основ законодавства України про охорону здоров'я, систему стандартів у сфері охорони здоров'я складають державні соціальні нормативи та галузеві стандарти. Зокрема, галузевими стандартами є: медичні стандарти; клінічні протоколи; табеля матеріально-технічного оснащення; лікарські формуляри.

Підставою для стягнення шкоди, що виникла внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, є цивільне правопорушення, обов'язкові елементи якого - наявність самої шкоди, вина особи, що причинили шкоду, протиправність дій (бездіяльності) цієї особи, а також причинно-наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) і наслідками, тобто шкодою. Із правової точки зору, сполучення зазначених елементів утворює склад цивільного правопорушення, що тягне відповідальність за заподіяння шкоди життю й здоров'ю.

Загальним принципом відповідальності за заподіяння шкоди життю й здоров'ю є відповідальність за вину. При цьому діє презумпція вини особи, що заподіяла шкоду, тому позивач у всіх випадках звільняється від доведення наявності провини в діях (бездіяльності) заподіювача шкоди. Навпаки, медичний заклад, виступаючи як відповідач, повинен довести відсутність вини у своїх діях (бездіяльності).

Відповідно до ст.33 Основ законодавства України про охорону здоров'я, медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров'я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.(ст.33 Основ законодавства)

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вимоги даної статті поширюються на відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на поховання. Це вбачається і з правових позицій Верховного Суду України, що викладені в Постанові ПВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 3 від 31.03.1995 р.(з відповідними змінами), та в Постанові ПВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р. (з відповідними змінами).

В судовому засіданні було встановлено, що лікар акушер-гінеколог ОСОБА_2 та акушерка акушерського відділення ОСОБА_4 які приймали пологи у ОСОБА_1, перебували із відповідачем у трудових відносинах.

Враховуючи вищевикладене, та те, що між недоліками у наданні медичної допомоги ОСОБА_1 та настанням смерті її дитини є прямий причинно-наслідковий зв'язок, що відображено у висновку експерта № 326/13, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем шкода повинна відшкодовуватися саме відповідачем.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивачки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 50 000 гривень. Ця сума, враховуючи непоправність втрати, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних обставин не може вважатися завищеною чи надмірною.

Позивачка просить стягнути з відповідача завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 6060 грн. обґрунтовуючи її необхідністю звернення за юридичною допомогою до ТОВ «Акцент права» з метою написання означеного цивільного позову та консультацій під час досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак витрати на оплату правової допомоги не можуть бути віднесені до матеріальної шкоди, оскільки, у відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до витрат пов'язаних з розглядом справи і їх розподіл між сторонами регулюється ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачкою надано суду акт прийому-передачі наданих їй ТОВ «Акцент Права» юридичних послуг на суму 3000 гривень, з яких 900 гривень вартість підготовки проекту позовної заяви та 2100 гривень представництво інтересів в суді першої інстанції та квитанцію № 1716.8.1 від 18.06.2014 року про оплату зазначених послуг та №1716.8.2 від 18.06.2014 року про сплату 30,00 грн. за послуги банку. Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати понесені нею на оплату правової допомоги в розмірі 303,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з ціни позову, яка відповідно до п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України складається з двох самостійних вимог про відшкодування матеріальної шкоди на суму 6060 гр. в задоволенні якої відмовлено та про відшкодування моральної шкоди, яка задоволена на 10%, а саме на суму 50 000 грн., на підставі ст.88 ЦПК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 60, 88,214-215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1172 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнута з Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 4» МОЗ України на користь ОСОБА_1 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, 303,00 (триста три) гривні судових витрат.

Стягнути з Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 4» МОЗ України на користь держави 500 гривень 00 копійок судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Хмельницької області, через Нетішинський міський суд, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.М. Стасюк