АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1378/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 626/532/14-ц Дудченко В.О.
Категорія: про поновлення Доповідач: Даниленко В.М.
цивільної дієздатності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06 січня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Красноградської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 про скасування рішення про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивач заявник ОСОБА_2 в порядку Глави 2 Розділу IV ЦПК України звернувся до Красноградського районного суду Харківської області з вищезазначеною заявою, у якій вказував на те, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13.07.2011 року за заявою його матері ОСОБА_3 він був визнаний недієздатним.

Вказане судове рішення обґрунтовувалось тим, що йому, заявнику був встановлений діагноз F-20, при загостренні якого він потребував періодичного догляду. Крім того, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 22.06.2011 року він на той час виявляв ознаки стійкого психічного розладу у формі шизофренії та параної і не здатний був за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Проте, після проходження відповідного лікування в Обласній психіатричній лікарні № 1 (с. Стрілече) він, заявник видужав, на теперішній час його психічний стан значно поліпшився і він в повному обсязі здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому опіка над ним, як недієздатною особою більше не потрібна.

Посилаючись на вказані обставини, а також на практику Європейського суду з прав людини, заявник ОСОБА_2 просив суд скасувати рішення Красноградського районного суду Харківської області від 13.07.2011 року про визнання його недієздатною особою, поновити його цивільну дієздатність, припинивши встановлену над ним опіку ОСОБА_3

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 підтримав свою заяву та наполягав на її задоволенні.

Представник Органу опіки та піклування Красноградської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви ОСОБА_2 заперечував, посилаючись на те, що останнім не надано достатніх доказів, які б свідчили про його одужання.

Заінтересована особа ОСОБА_3, яка є матір'ю та опікуном заявника, в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_2

При цьому в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що на даний час її син не видужав, його психічний стан не поліпшився, у нього постійні марення, у зв'язку з чим на протязі останніх років він щорічно проходить лікування в обласній психіатричній лікарні по 9-10 місяців на рік.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 06 січня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення про визнання його недієздатним та поновлення його цивільної дієздатності - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, заявник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та визнати його дієздатним, при цьому скасувавши рішення Красноградського районного суду Харківської області від 13.07.2011 року.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що розгляд справи за заявою його матері ОСОБА_3 у 2011 році відбувався без його участі, в судові засідання він не викликався, чим було порушено його право на захист.

28.02.2014 року він звернувся до Красноградського районного суду Харківської області із заявою про поновлення його цивільної дієздатності та скасування рішення Красноградського районного суду Харківської області від 13.07.2011 року, оскільки переконаний, що він був позбавлений дієздатності заради спеціалізованого недопущення до судового розгляду імовірно за наказом ОСОБА_4 Розглядаючи справу суддя районного суду відмовив у заявленому йому відводі та не дав заявнику можливості довести суттєві обставини, що мають значення для справи, не викликавши жодного з 500 заявлених ним свідків, зокрема: Президентів України; депутатів Верховної Ради України 2004-2014 років скликання; журналістів: ОСОБА_23, ОСОБА_5, ОСОБА_6; артистів: ОСОБА_7, ОСОБА_22, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14; лідерів інших держав: ОСОБА_15, ОСОБА_24, ОСОБА_16, ОСОБА_25, ОСОБА_26 ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20; Представників Нобелевського комітету; Представників Книги рекордів Гіннеса; Комісара ООН по правам людини; Генеральних прокурорів, Голів СБУ та МВС 2004-2014 років, а також інших осіб.

Апелянт також вважає, що рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06 січня 2015 року ухвалено спеціально для продовження геноциду, в якому він знаходиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, вирішуючи ініційовані заявником ОСОБА_2 питання, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу виниклих правовідносин та закон їх регулюючий, і надав їм належну правову оцінку в судовому рішенні.

При цьому, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування судового рішення про визнання його недієздатним та поновлення цивільної дієздатності заявника, суд першої інстанції виходив із того, що останній не надав переконливих, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає матеріалам справи й ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено по справі, рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13.07.2011 року заявника ОСОБА_2 в порядку ст. 39 ЦК України було визнано недієздатним, оскільки він внаслідок психічного розладу не здатен був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 32).

Рішенням цього ж районного суду від 05.10.2011 року над ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено опікуном його матір - ОСОБА_3 (а.с. 33).

Відповідно до ст. 42 ЦК України за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї появилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 4 ст. 241 ЦПК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи.

Як роз'яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.03.1972 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», в справах про поновлення дієздатності є обов'язковим проведення судово-психіатричної експертизи, яка призначається за ухвалою судді. Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров'я або видужання.

На виконання зазначених приписів закону та з урахуванням вищевказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції при розгляді справи було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану заявника ОСОБА_2 (а.с. 46-47).

Згідно акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 518 від 10.06.2014 року «ОСОБА_21 впервые в поле зрения врача психіатра попал в 2006 году. С того времени испытуемый многократно находился на лечении в психиатрических стаціонарах, где у него диагностировалось эндогенное психическое заболевание в форме шизофрении. За время наблюдения в клинической картирне заболевания испытуемого преобладало неадекватное поведение, непрдуктивный контакт, параноидальная симптоматика, структурно-логические нарушения мышления, аффективные нарушения, отсутствие критики к своему состоянию.

При настоящем амбулаторном освидетельствованіи ОСОБА_21 психическоє состояние испытуемого неоднозначно.

Для решения экспертных вопросов ОСОБА_21 нуждается в динамическом наблюдении в условиях стационарной судебно-психиатрической експертизы» (а.с. 54-57).

У зв'язку з викладеним ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 07.07.2014 року (а.с. 65-66) по справі було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу для встановлення дійсного психічного стану заявника ОСОБА_2, проведення якої було доручено експертам Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3 (міжобласний центр судово-психіатричної експертизи).

Однак, вказана ухвала суду про призначення по справі стаціонарної судово-психіатрічної експертизи від 07.07.2014 року разом з матеріалами цивільної справи була повернута до суду без виконання з повідомленням завідуючого відділенням судово-психіатричної експертизи ХОКПБ № 3, де повинна була проводитися відповідна експертиза, про те, що заявник ОСОБА_2 письмово відмовився від проходження вказаної експертизи (а.с. 71, 75-76).

У судовому засіданні 06.01.2015 року заявник ОСОБА_2 підтвердив своє відмову від проходження стаціонарної судово-психіатричної експертизи та небажання її проведення, оскільки вважає себе повністю здоровим.

Разом із тим, як вбачається з медичної документації, яка мається в матеріалах справи, в період з 18.06.2014 року по 04.12.2014 року заявник ОСОБА_2 в черговий раз перебував на стаціонарному лікуванні в Обласній психіатричній лікарні № 1 (с. Стрілеча), з відкіля був виписаний з діагнозом: «Шизофрения, параноидная форма, непрерівное течение. По своему психическому состоянию нуждається в дальнейшем лечении» (а.с 87, 97-98).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, а також те, що заявник ОСОБА_2 відмовився від проведення судово-психіатричної експертизи для встановлення його психічного стану, яка є обов'язковою для вирішення питання про поновлення його цивільної дієздатності, а інших належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він видужав або його психічний стан з моменту визнання його недієздатним значно поліпшився, заявник ОСОБА_2 до суду не представив, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви останнього про скасування судового рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним та поновлення його цивільної дієздатності.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги заявника ОСОБА_2, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті ініційованого заявником ОСОБА_2 питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 06 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: