20.11.2015 Єдиний унікальний номер 202/1565/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Федченко В.М.
за участю секретаря Олексієнко О.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту роботи, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та моральної шкоди,-
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та згідно уточнень просила встановити факт її роботи на посаді менеджера з продажу у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 в період 01.05.2014 року по 15.01.2015 рік включно, зобов'язати відповідача оформити трудові відносини шляхом внесення запису в її трудову книжку про прийняття на роботу, вказавши датою прийому 01.05.2014 рік та про звільнення, виклавши в такій редакції: звільнена за п.6 ст. 36 КЗпП України. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку в розмірі 3 660 грн., стягнути з відповідача на її користь за понаднормові години у розмірі 4 528 грн. Повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю про порушення фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 ст. 265 КЗпП України, а саме фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування та податок, порушення встановлених строків виплати заробітної плати та виплати її не в повному обсязі для притягнення його до відповідальності. Стягнути з відповідача суму компенсації моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.
В позові посилалась на те, що вона працювала з 01 травня 2014 року у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на посаді менеджера з продажу в меблевому салон KOMANDOR DNEPR, який належить відповідачу і знаходиться за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Нижньодніпровська, 17, ТРК Караван за графіком п'ять робочих днів та тиждень з 10 годин до 20 години (десятигодинний робочий день), що підтверджується спеціалізованою програмою, права на яку належать відповідачу. Факт роботи позивачки підтверджується договором-замовленням з покупцями на виготовлення меблів, які позивачка оформлювала особисто. Відповідач зобов'язаний був оформити трудові відносини з позивачкою шляхом внесення запису в трудову книжку про прийняття її на роботу, вказавши дату прийому на роботу 01.0.5.2014 р., однак цього не зробив та допустив її до роботи. Позивачка зазначила, що тривалість її робочого часу перевищувала норму і становила 50 годин на тиждень, згідно графіку роботи. Понаднормові години складають 10 годин на тиждень і відповідач повинен був відобразити в табелі ці години, як понаднормові та сплати різницю у подвійному розмірі, але цього не зробив. 15.01.2015 року відповідач повідомив позивачку про зміни у розпорядку роботи, а саме: п'ятиденний робочий тиждень змінюється на шестиденний з переводом її в інший магазин, який знаходиться в іншому кінці міста, куди її дуже незручно добиратися. Позивачка повідомила відповідача, що вона незгодна працювати на нових умовах на що відповідач запропонував їй звільнитися. 15.01.2015 року відповідач звільнив позивачку з роботи видавши трудову книжку без записку про прийом та звільнення з роботи. Позивачка з наказом про прийняття на робота та про звільнення ознайомлена не була. Відповідач при звільненні не виплатив позивачці заборгованість по заробітній платі, яка складала 3 281 грн., а також відмовився виплатити понаднормові години в розмірі 4 528 грн. 18.02.2015 року відповідача виплатив позивачці заборгованість по заробітній платі, а понаднормові години за період з 15.01.2015 р. по день фактичного розрахунку 18.02.2015 року не виплатив.
Також позивачка зазначає, що відповідач порушив її права на працю та можливість заробляти собі на життя гарантовані Конституцією України, внаслідок чого порушені нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунки з оточуючими людьми, у вигляді емоційних переживань: почуття образи, незручності, відчаю та жаху, розгубленості, хвилювання та меланхолію. Для вирішення своїх проблем позивачка була змушена звертатися до юриста за консультаціями та складати позов, відстоювати свої порушенні права, що причиняло її моральних страждань. Моральну шкоду оцінила в 5000 грн.
В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя». Про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд вислухавши пояснення позиваки, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала менеджером з продажу з 01 травня 2014 року у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 в меблевому салоні KOMANDOR DNEPR, який знаходиться за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Нижньодніпровська, 17, ТРК Караван, за графіком п'ять робочих днів та тиждень з 10 годин до 20 години (десятигодинний робочий день), що підтверджується спеціалізованою програмою, а її заробітна плата за вказаний період склала 3281,00 гривень (а.с. 10-18).
Позивачка з наказом про прийняття на робота ознайомлена не була. Факт роботи позивачки підтверджується договором-замовленням з покупцями на виготовлення меблів, які позивачка оформлювала особисто (а.с.19-20), що підтверджує факт знаходження позивачки в трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2
Статтею 24 Кодексу Законів про працю України передбачено вимоги закону щодо укладення трудового договору, а саме: трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.
Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.
Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.
Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", абзац перший п. 7 - згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.
Відповідач зобов'язаний був оформити трудові відносини з позивачкою шляхом внесення запису в трудову книжку про прийняття її на роботу, вказавши дату прийому на роботу 01.0.5.2014 р., однак цього не зробив та допустив позивачку до роботи.
Тривалість робочого часу позивача перевищувала норму і становила 50 годин на тиждень, згідно графіку роботи. Понаднормові години складають 10 годин на тиждень.
Згідно ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Згідно ст 106 КЗпП України оплата роботи в надурочний час за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.
Як встановлено в судовому засіданні та не спростовується матеріалами справи, позивачка 15 січня 2015 року звільнилася з посади менеджера з продажу за власним бажанням через те, що відповідача повідомив її про зміни у розпорядку роботи, а саме: п'ятиденний робочий тиждень змінюється на шестиденний та переведенням її в інший магазин, який знаходиться в іншому кінці міста. При цьому, позивачу була видана трудова книжка без записів щодо її прийняття на роботу в меблевому салоні KOMANDOR DNEPR та звільнення.
18.02.2015 року відповідач виплатив позивачці заборгованість по заробітній платі. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 15 січня 2015 року середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 3660,00 гривень, понаднормові години за період з 01.05.2014 року по 15.01.2015 року у розмірі 4528 грн.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення Українивід 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція).
Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом ст.2, Глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права.
Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст.43 ч.7 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею ст.21 Закону України «Про оплату праці»визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Положеннями ст.24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.
Положеннями ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці»встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, відповідним чином погодженим, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Нормою ст.15 Закону України «Про оплату праці», ст.97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.
Згідно ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Положеннями ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
В свою чергу, нормою ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ст.233 ч.2 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Нормою ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу.
Згідно п.п.2.2, 2.3, 2.4 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника, відомості про роботу, звільнення. Записи в трудовій книжці при звільненні повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Записи в трудовій книжці про прийняття на роботу в будь-якому разі вносяться не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення.
Згідно п.4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах в період з 01 травня 2014 року по 15 січня 2015 року, що підтверджується договором-замовленням з покупцями на виготовлення меблів, які позивачка оформлювала особисто використовуючи спеціалізовану програму. При цьому цей факт не спростований відповідачем в судовому засіданні.
Також в судовому засіданні знайшов підтвердження факт припинення вказаних трудових позивача з відповідачем внаслідок звільнення першого на підставі ст.38 КЗпП України. Однак при видачі позивачці трудової книжки розрахунок з нею проведено не було, зокрема не виплачено заборгованість по заробітній платі, яку відповідач здійснив лише 18.02.2015 року, після звернення позивача до суду, а в трудовій книжці відсутні відомості про роботу позивача у відповідача та звільнення.
Викладене зумовлює виникнення у відповідача обов'язку здійснити відповідний розрахунок з позивачем, сплативши середній заробіток позивача за весь час затримки, виплатити понаднормові відпрацьовані години, а також належним чином заповнити трудову книжку позивача.
Згідност. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до переконання, що діями відповідача позивачу також була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює у 5000 грн., у звязку з чим суд вважає необхідним задовольнити її вимогу.
В іншій частині позову слід відмовити, за необґрунтованістю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи характер спору та результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.3, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 169, 208, 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту роботи, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та моральної шкоди задовольнити частково.
Встановити факт роботи ОСОБА_1 на посаді менеджера з продажу у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 в період 01.05.2014 року по 15.01.2015 рік включно.
Зобов'язати фізичну особу підприємця ОСОБА_2 оформити трудові відносини шляхом внесення запису в трудову книжку ОСОБА_1 про прийняття її на роботу, вказавши датою прийому 01.05.2014 рік та про звільнення, виклавши в такій редакції: звільнена за п.6 ст. 36 КЗпП України.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку в розмірі 3 660 грн.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понаднормові години у розмірі 4 528 грн.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідача суму компенсації моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.
В задоволені решти позовних вимоги відмовити.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.М. Федченко