Провадження № 6-736/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Кучерині Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Бердар М.М. про примусове проникнення до житла, -

В С Т А Н О В И В :

12.11.2015 року державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Бердар М.М. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, 1/3 якої належить ОСОБА_2 на праві власності з метою опису і арешту даної квартири та для подальшої її реалізації в рахунок погашення боргу.

В обґрунтування зазначив, що на примусовому виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві знаходиться виконавчий лист № 2-5255/12 виданий 28.01.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 95901,00 грн. Виконавче провадження здійснюється тривалий час, і всіма проведеними заходами виконати рішення суду не вдалося.

В той же час, боржник на вимоги державного виконавця неодноразово не реагує, а тривале невиконання виконавчого документа тягне за собою порушення строків виконання вищевказаного рішення Солом'янського районного суду м. Києва, а також надходження скарг від стягувача.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця.

Зважаючи на положення вказаної норми сторони та інші заінтересовані особи в судове засідання не викликалися. Державний виконавець повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає можливим розглянути подання у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні подання, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.

Виконавче провадження у відповідності до ст. 1 вказаного Закону як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 11 Закону № 606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 15 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Процесуальний порядок вирішення цього питання регламентовано ст. 376 ЦПК.

Згідно зі ст. 376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до частин 2-5, 7 ст. 52 Закону № 606-ХІV стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Зі змісту ст. 376 ЦПК вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів, належних боржникові від інших осіб.

Отже, як вбачається з аналізу ст. 52 Закону № 606-ХІV та ст. 376 ЦПК, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи вирішується судом лише за поданням державного виконавця.

У поданні про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність майна чи дитини у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Статтею 30 Конституції України закріплено принцип недоторканості житла, відповідно до якого не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла.

В силу положень ст. 10 ЦПК України, державний виконавець повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що 28.01.2013 Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист за рішенням суду від 06.12.2012 у цивільній справі №2-5222/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 94950,00 грн. та 951,00 грн. судового збору.

29.01.2013 зазначений виконавчий лист пред'явлений стягувачам до виконання до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві.

За заявою стягувача постановою старшого державного виконавця Артамонова О.І. відкрито виконавче провадження №36268043 щодо виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06.12.2012 у цивільній справі №2-5222/12.

З того часу державними виконавцями ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві проводяться виконавчі дії спрямовані на виконання рішення суду. Зокрема, як вбачається з матеріалів подання в рамках вказаного виконавчого провадження державними виконавцями винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.02.2013, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 19.02.2013, про примусовий привід боржника через органи внутрішніх справ від 07.10.2013.

Також державними виконавцями направлено ряд запитів для з'ясування інформації, яка має значення для виконання рішення суду, та зокрема встановлено, що боржнику ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних долях належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та за вказаною адресою боржник значиться зареєстрованим.

Відповідно до актів державних виконавців від 25.09.2013, від 27.09.2013, від 02.10.2013, від 16.07.2015, від 18.08.2015 останні здійснювали вихід за місцем реєстрації боржника, проте до квартири потрапити їм не вдалося.

Крім того, в матеріалах подання наявні виклики боржника від 02.04.2013, від 09.10.2013 та 22.12.2013, проте належні докази про вручення їх боржнику в матеріалах справи відсутні.

Також в матеріалах подання відсутні належні докази про вручення боржнику постанов про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2013, про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.02.2013, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 19.02.2013, про примусовий привід боржника через органи внутрішніх справ від 07.10.2013.

Таким чином, аналізуючи представлені державним виконавцем докази суд приходить до висновку, що матеріали подання не дають підстав вважати, що виконавчі дії вчинені в рамках виконавчого провадження №36268043 своєчасно і в повному обсязі, та що вжито усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення та у зв'язку з цим виконання рішення в інший спосіб є не можливим.

В той же час, державним виконавцем не зазначені достовірні дані про наявність майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення, а обставини зазначені у поданні в якості підстави для проникнення до житла боржника - неодноразове не реагуванням боржника на вимоги та на тривале невиконання виконавчого документа, що тягне за собою порушення строків виконання рішення суду, а також надходження скарг від стягувана, - у розумінні вимог закону такими не являються.

Вищевикладене свідчить про необґрунтованість та недоведеність вимог державного виконавця, у зв'язку з чим у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 30 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 52 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 376 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Бердар М.М. про примусове проникнення до житла - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення чи протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя :