Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №2-2167/11 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/778/5311/15 Суддя-доповідач: Спас О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В. ,

суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 червня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В позові зазначала, що 03.05.2006 року між нею та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відчужувана квартира належала їй на підставі договору №151.М міни нерухомості, зареєстрованого на Запорізькій Регіональній біржі Нерухомості 17 лютого 1995 року. Позивач зазначає, що договір, на підставі якого вона набула у власність квартиру не був нотаріально посвідчений, тому не міг бути правовстановлюючим документом при відчужені квартири та укладанні договору купівлі-продажу квартири від 03.05.2006 року.

Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03.05.2006року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за №415. Застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України - зобов'язати сторони повернути одна одній усе отримане за договором купівлі-продажу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який не брав участі у справі, але вважає, що його права на спірне майно, як іпотекодержателя вказаного нерухомого майна, вирішені оскаржуваним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивачем надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і просить залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_7, представника позивача адвоката Мідяного Є.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Колегія суддів вбачає такі обставини справи.

Висновок про задоволення позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовував ст.ст.1,4,15 Закону України «Про товарну біржу», ст. 227 ЦК України 1963р.

Суд вказав, що згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не потребує нотаріального посвідчення лише та угода, яка укладена та зареєстрована біржею з дотриманням законодавства. Угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат", у редакції що діяв на час укладання договору №151.М міни нерухомості від 17 лютого 1995р. Перелік таких документів є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Згідно діючого на той час законодавства ст. 227 ЦК УРСР: "Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів".

Суд першої інстанції також вказав, що згідно п. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягали обов'язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору. Договір №151.М міни нерухомості, зареєстрований на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості 17 лютого 1995р., за яким позивач набула право власності на вказану квартиру, підлягав нотаріальному посвідченню, що виконано не було. З огляду на це договір не міг бути правовстановлюючим документом при продажі позивачем квартири АДРЕСА_1 відповідачу. Оспорена угода є недійсною.

Вказані висновки оскарженого рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Зміст рішення суду викладений без врахування вимог п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України. А саме, не зазначені встановлені судом обставини і не визначені відповідно них правовідносини. Не зазначено чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

В разі належного виконання вимог даної норми процесуального права суд першої інстанції мав дійти висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Тобто, у відповідності до ст.ст. 3, 15 ЦПК України позивач має право на захист свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення або оспорювання або невизнання.

Судом першої інстанції в оскарженому рішенні не визначено, яке суб'єктивне право позивача порушено та якими саме діями відповідача здійснено таке порушення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при звернені до суду не вказувала, яке її суб'єктивне право порушено, як до такого порушення причетний відповідач. В чому саме полягає порушення законних прав позивача.

Підставою позовних вимог позивач вказує дії нотаріуса, який посвідчив оспорений правочин без належних правовстановлюючих документів продавця. Нотаріус до участі у справі не залучений, проте, у рішенні суд обумовлює підстави задоволення позову неналежністю правовстановлюючих документів продавця вказаної квартири та посвідчення нотаріусом оспореної угоди в порушення вимог закону (ст.ст.203, 215 ЦК України), як правочин, що суперечить ЦК України.

Встановлені апеляційним судом обставини дають підстави для висновку про відсутність порушення суб'єктивного права позивача, відсутність дій відповідача, які порушують суб'єктивне право позивача.

Відповідно, в силу ст.ст. 2,3,10,15, 60 ЦПК України позивач не вказав і не довів, яке саме право та яким чином порушив відповідач, а тому відсутня обставина порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів, на захист яких особа має право звернутися до суду.

Натомість доводи апеляційної скарги про вирішення оскарженим рішенням питання про права апелянта мають своє підтвердження, оскільки наданими банком документами підтверджено, що у день укладення оспореного договору купівлі-продажу вказаної квартири покупець ОСОБА_5 передав її в іпотеку банку на забезпечення зобов'язань за укладеним того ж дня кредитним договором. Таким чином, права апелянта, як іпотекодержателя суд першої інстанції вирішив оскарженим рішенням, визнавши недійсним договір купівлі-продажу квартири з приведенням сторін у первісний стан.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував, що обставини наявності у позивача права для звернення за судовим захистом останнім доведені не були, порушення прав позивача з боку відповідача не зазначене і не доведене. Висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням вищевказаних норм процесуального права, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам закону щодо законності, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 червня 2011 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: