Справа № 442/7679/14 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/1999/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника КП "Туристичний комплекс "Дрогобич" - Проця О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Туристичний комплекс "Дрогобич" на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - Тетюка Романа Мироновича, заінтересована особа - виконавчий комітет Дрогобицької міської ради.

Визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - Тетюка Романа Мироновича при примусовому виконанні виконавчого листа № 442/1172/14-ц, 6/442/47/2014, виданого 06.03.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

Скасовано постанову від 22.09.2014 року ВП №43089586, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - Тетюк Романом Мироновичем, про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалу суду оскаржило Комунальне підприємство "Туристичний комплекс "Дрогобич".

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про неправомірність закінчення 22.09.2014 року державним виконавцем виконавчого провадження з огляду на наявність ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.07.2014 року щодо роз'яснення судового рішення. Переконує суд в тому, що не існує рішення Європейського суду з прав людини, яке б передбачало необхідність поновлення ОСОБА_2 на посаді директора не тільки вже неіснуючого з жовтня 2009 року КП готель "Тустань", але й будь-якого іншого такого ж чи подібного підприємства міста Дрогобича. Крім того зазначає, що оскаржена ухвала порушує права КП "Туристичний комплекс "Дрогобич" як правонаступника реорганізованого КП готель "Тустань", а відтак вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону, не залучивши до участі у розгляді даної справи КП "Туристичний комплекс "Дрогобич" в якості заінтересованої особи.

Просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - Тетюка Р.М.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання. Представник виконкому Дрогобицької міської ради Якимчук Я.Б. просив слухати справ у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що дії державного виконавця є неправомірними, а винесена ним постанова від 22.09.2014 року про закінчення виконавчого провадження суперечить чинному законодавству.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони зроблені з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частинами 1, 2 ст.14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 1 ст. 384 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч.2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

09.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - Тетюка Романа Мироновича.

Районним судом встановлено, що 22.09.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, при примусовому виконанні виконавчого листа № 442/1172/14-ц, 6/442/47/2014, виданого 06.03.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про визнання незаконним розпорядження міського голови Дрогобича №531 від 13.10.2008 року "Про звільнення з посади директора комунального підприємства готелю "Тустань" ОСОБА_2 та скасування його, та про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора комунального підприємства готель "Тустань" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №43089586.

08.07.2014 року за заявою головного державного виконавця відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Дрогобицьким міськрайонним судом було роз'яснено "…що рішення повинно бути виконане у відповідності до вимог ч.1 ст.76 ЗУ "Про виконавче провадження" з урахуванням вимог ст. 36 КЗпП України та приписів п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", шляхом поновлення ОСОБА_2 на посаду керівника Комунального підприємства "Туристичний комплекс "Дрогобич", яке є правонаступником реорганізованого в нього шляхом злиття комунального підприємства готель "Тустань".

Однак, при цьому районний суд не врахував, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.11.2014 року ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.07.2014 року була скасована з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Проте, районний суд, вважаючи, що існує вищезазначена ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.07.2014 року, згідно якої ОСОБА_2 повинен бути поновлений на посаду керівника Комунального підприємства "Туристичний комплекс "Дрогобич", яке є правонаступником реорганізованого в нього шляхом злиття комунального підприємства готель "Тустань", до участі у справі дане підприємство не притягнув, хоча фактично вирішив питання про його права та інтереси.

Відтак, на думку судової колегії, підставними є доводи апелянта про те, що судом вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі, зокрема, Комунального підприємства "Туристичний комплекс "Дрогобич".

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, ст.6 Кодексу адміністративного судочинства.

Згідно роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

Враховуючи наведене, а також те, що згідно діючого законодавства на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу або залучати до участі у справі інших учасників процессу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду, як такої, що винесена з порушенням норм процесуального права, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312 ч.1 п.3, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Туристичний комплекс "Дрогобич" задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: