Справа № 369/312/15-ц
Провадження № 2-о/369/19/15
У Х В А Л А

іменем України

"25" березня 2015 р. Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Києво-Святошинське районне управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області, про встановлення неправильності запису в Свідоцтві про право на спадщину за законом та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться справа за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Києво-Святошинське районне управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області, про встановлення неправильності запису в Свідоцтві про право на спадщину за законом та зобов'язання вчинити дії, у якій заявник зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, у зв'язку з чим була відкрита спадщина. 20 січня 2002 року ОСОБА_1 як спадкоємиця першої черги отримала в Києво-Святошинській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та вказано, що будинок розташований на земельній ділянці розміром 603,00 кв.м., має розмір житлової площі в цілому 81,8 кв.м., біля будинку розташована вбиральня «В», погріб «Ж», огородження № 1-3, доріжка № 4, інвентаризаційна оцінка будинку складає 16 498,00 грн. В липні 2014 року ОСОБА_1 виявила, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 січня 2002 року містить технічну помилку, а саме: відповідно до свідоцтва розмір житлової площі в цілому складає 81,8 кв.м., а відповідно до технічного паспорта та довідки-характеристики БТІ розмір житлової площі складає 62,0 кв.м. Тобто площа у 19,8 кв.м. була помилково включена державним нотаріусом за рахунок самочинно збудованого приміщення, яке не входить до спадкового майна. У вказаному випадку оцінка домогосподарства не відповідає дійсній вартості, тобто завищена на чверть. У зв'язку з цим 10 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори щодо виправлення помилки. З повідомлення Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за № 2280/01-16 від 05 серпня 2014 року, виправлення у Свідоцтві про право на спадщину за законом зробити неможливо, оскільки державний нотаріус Цеброва Л.М. з 2008 року не працює у вказаній нотаріальній конторі, а право власності заявниці на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 вже зареєстровано на підставі мирової угоди від 19 жовтня 2005 року, затвердженої ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області, якою Свідоцтво про право на спадщину за законом погашено, що унеможливлює виправлення помилки без рішення суду.

Без встановлення факту, який просить встановити заявниця, неможливо у інший спосіб внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину.

У зв'язку з цим заявниця ОСОБА_1 просила встановити неправильність запису в Свідоцтві про право на спадщину за законом від 20 січня 2002 року серії АЕЕ № 890858, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Цебровою Л.М., а саме, розмір житлової площі складає 62,0 кв.м., а не 81,8 кв.м., та зобов'язати Києво-Святошинську державну нотаріальну контору Києво-Святошинського РУЮ ГУЮ у Київській області видати з відповідними змінами Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

У судовому засіданні представники заявника ОСОБА_1 вказували, що заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки не пов'язана з подальшим вирішенням спору про право.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_2 зазначав, що подана ОСОБА_1 заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Заінтересовані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник заінтересованої особи Києво-Святошинського РУЮ ГУЮ у Київській області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення таких фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з вимогами ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 256 ЦПК України у разі, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, суддя залишає заяву без розгляду.

Заявниця ОСОБА_1 просила суд встановити неправильність запису у Свідоцтві про право на спадщину, а саме, що жила площа будинку становить 62,0 кв.м. Однак, з матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що у будинку існують самочинні добудови, які на думку ОСОБА_1, відображені у Свідоцтві про право на спадщину та за рахунок яких відбулося збільшення житлової площі. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що з матеріалів заяви вбачається спір про право, і дані вимоги в заяві суд не вважає безспірними.

Крім того, у поданій заяві заявниця ОСОБА_1 заявила вимогу про зобов'язання Києво-Святошинську державну нотаріальну контору Києво-Святошинського РУЮ ГУЮ у Київській області видати з відповідними змінами Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що також підтверджує наявність спору про право, оскільки на звернення ОСОБА_1 з цього питання Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою вже було відмовлено, а спонукання судом державного органу на вчинення певних дій неможливе в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи ОСОБА_2 зазначали, що у заявлених вимогах відсутній спір про право, оскільки ставиться вимога про виправлення помилки, допущеної нотаріусом. Однак, чинним законодавством України не передбачено виправлення помилок в порядку окремого провадження, тому вимоги ОСОБА_1 слід пред'являти в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що подана заява ОСОБА_1 не може бути розглянута в порядку окремого провадження, оскільки з її змісту вбачається спір про право та необхідність точного визначення розміру житлової площі будинку, зобов'язання державного органу вчинити певні дії, що неможливо здійснити в межах розгляду справи в порядку окремого провадження, тому заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду на підставі вимог ч. 6 ст. 235 та ч. 4 ст. 256 ЦПК України, з подальшим зверненням для розгляду заявлених вимог у порядку позовного провадження.

Вимоги ч. 1 ст. 3 ЦПК України закріплюють право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У зв'язку з тим, що вирішення спору про право, який вбачається із поданої заяви, не передбачено в порядку окремого провадження, у зв'язку з чим суд при здійсненні правосуддя не вправі захистити порушене право особи у заявлений нею спосіб, на підставі положень ст. 3 ЦПК України ОСОБА_1 слід звернутися до суду із відповідним позовом для захисту своїх прав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення неправильності запису, існує спір про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, а тому заява ОСОБА_1 на підставі вимог ч. 6 ст. 235 та ч. 4 ст. 256 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 6 ст. 235, ч.ч. 1, 4 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Києво-Святошинське районне управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області, про встановлення неправильності запису в Свідоцтві про право на спадщину за законом та зобов'язання вчинити дії, залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1, що вона має право звернутися до суду із вказаними вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Л. М. Ковальчук