АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

14 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого -судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Панченка М.М.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири, поділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивачка звернулася до відповідачки із даним позовом. Зазначала, що під час її шлюбу з ОСОБА_5 була придбана квартира АДРЕСА_1. У 1985 році шлюб між ними був розірваний, ОСОБА_5 залишив квартиру, але вона залишилася проживати в ній та продовжувала сплачувати за квартиру. Членом ЖБК був ОСОБА_5, який оформив на себе право власності на квартиру після того як ними був сплачений пай і паєнакопичення у повному обсязі та подарував квартиру, без її на те згоди, новій дружині -ОСОБА_2, про що вона дізналася лише після смерті колишнього чоловіка у жовтні 2013 року коли відповідачка повідомила її про намір продати квартиру та стала вимагати від неї звільнення квартири.

Посилаючись на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, в якій їй належить 1/2 частина по закону, просила визнати договір дарування укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 недійсним, визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею та померлим ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину за кожним.

04.06.2014 року позивачка уточнила позовні вимоги та доповнила їх вимогами про визнання в порядку спадкування за померлим ОСОБА_5 право власності його спадкоємця ОСОБА_2 на його частку у спільному сумісному майні, що становить 1/2 частину спірної квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 23.11.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2547. Визнано 9 010/10 000 частин зазначеної квартири спільним майном ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та поділено його між ними. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 4505/10 000 частин квартири у порядку поділу спільного майна подружжя та на 990/10 000 частин як особистої приватної власності, а за ОСОБА_3 визнано право власності на 5 495/10 000 частин квартири.

Не погодившись із такими висновками суду ОСОБА_1,діючи в інтересах ОСОБА_2 за довіреністю, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин,які суд вважав встановленими, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення суду ґрунтується на сумнівних доказах, зокрема матеріали справи містять різні довідки з ЖБК та квитанції щодо розміру щомісячних платежів на погашення паю, проте ці розбіжності не були усунуті хоча це суттєво впливає на розмір паєнакопичень. Крім того, судом не було ураховано, що до розірвання шлюбу з позивачкою усі кошти за квартиру були сплачені ОСОБА_5 за особисті кошти надані йому батьком, а після розірвання шлюбу особисто останнім, а тому спірна квартира належала померлому на праві особистої власності. Вказує, що до участі у справі не залучена донька спадкодавця від першого шлюбу ОСОБА_6, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини й була допитана в суді в якості свідка.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав апеляційну скаргу з підстав наведених в ній.

Позивачка та її представник, третя особа до суду не з'явилися, повідомлені належним чином. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині,колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом спірна квартира АДРЕСА_1 складається з двох кімнат і в ній зареєстровано дві особи - сторони по справі.

Членом ЖБК «Академічний» згідно з рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих м.Києва від 07.021972р. №83 «Про затвердження членів житлово-будівельних кооперативів та видачу ордерів на житлову площу членам кооперативу» на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Академічний» Академії Наук УРСР був ОСОБА_5,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1( а.с.8,96,97).

Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 27.02.1970 року по 10.12.1985 рік ( а.с.6-7).

Спірна квартира надана ОСОБА_5 у 1972 році на сім'ю з двох осіб: нього та його дружину - позивачку у справі ( а.с.96-97).

Позивачка мешкає та зареєстрована у квартирі з часу її надання.

Загальна вартість спірної квартири становить 4 876 руб. 64 коп. згідно довідки ЖБК «Академічний» (а.с. 98, 114).

20.08.1988р.ОСОБА_5 отримав відповідне свідоцтво про право власності на квартиру (а.с. 45,47).

Як убачається з довідки наданої ЖБК для оформлення ОСОБА_5 права власності на квартиру перший внесок за квартиру в розмірі 2 196 руб. був внесений у березні 1972р., решта паєнакопичень у розмірі 2 680 руб. сплачувалася щомісячними платежами з березня 1973р. по червень 1988 року, які були включені в єдину квитанцію по оплаті комунальних послуг ( а.с.98).

Суд першої інстанції підставно вважав що щомісячні платежі на погашення паєнакопичень дорівнювали 16.10 руб. та не прийняв до уваги зазначене у довідці ЖБК про погашення позички у розмірі 15 руб.,оскільки відомості про розмір щомісячних платежів у ЖБК не зберіглися, про що ЖБК повідомив суд, а з долучених до справи копій квитанцій про сплату платежів, починаючи з 1975 року та до часу повного погашення позички, витікає, що розмір щомісячних платежів саме на погашення позички складав 16 руб.10 коп.( а.с.135-147).

Доказів на спростування такому відповідачем не подано, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги.

Виходячи з того, що пай та частина паєнакопичень виплачувалися під час шлюбу ОСОБА_5 з позивачкою, ураховуючи, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (ч. 1, 2 ст.22 КЗпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що спірна квартира належала їм на праві спільної сумісної власності.

Судом надана правильна правова оцінка поданим відповідачкою доказам на підтвердження її тверджень про здійснення внеску на погашення першого пайового внеску за квартиру за особисті кошти ОСОБА_5 та зроблено вірний висновок про те, що він сплачений за спільні кошти позивачки та її чоловіка як подружжя й такий висновок належним чином вмотивований. Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують та на його правильність не впливають.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції в порядку поділу подружжя розміром часток ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у спільній сумісній власності подружжя,оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та поданим сторонами доказам з урахуванням суми пайових внесків сплачених ОСОБА_5 після розірвання шлюбу які суд вважав здійсненими за його особисті кошти, збільшивши розмір його частки у власності.

23.10.1993р. ОСОБА_5 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2, а 31.03.2005р. ним було складено заповіт за яким він усе належне йому на час смерті майно заповів своїй дружині ОСОБА_2 (а.с. 70).

ОСОБА_2 16.09.2005р. була зареєстрована в спірній квартири (а.с. 66 ,68).

23.11.2011року ОСОБА_5 подарував спірну квартиру відповідачці (а.с. 41).

Оскільки на час дарування квартири частка ОСОБА_5 не була визначена та виділена в установленому законом порядку, а позивачка не давала йому своєї письмової нотаріально посвідченої згоди на розпорядження вказаною квартирою, суд підставно визнав договір дарування ним спірної квартири відповідачці недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Згідно з ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

З огляду на те,що правонаступником ОСОБА_5 є ОСОБА_2, як його спадкоємиця, інші спадкоємці за прийняттям спадщини не звернулися, суд обґрунтовано визнав за останньою право власності на частку у праві спільної сумісної власності яка належала би її чоловіку при поділі майна подружжя.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційні скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 759/5320/14

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 89 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.