АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2547/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 639/598/15-ц Єрмоленко В.Б.
Категорія: захист прав споживачів Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі представника: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення суми банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, у якому вказував на те, що 13 серпня 2014 року між ним, як вкладником та банківською установою - Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі: ПАТ «КБ «Надра») був укладений Договір №2002097 строкового банківського вкладу (депозиту), за яким він передав банку грошові кошти в сумі 3 000,00 дол. США (вклад) зі строком їх розміщення - один місяць, а банк зобов'язався повернути йому вкладені грошові кошти та сплатити проценти в розмірі 8 % річних від суми вкладу 15 вересня 2014 року.

Після закінчення строку дії договору він, позивач звернувся до банку з письмовою вимогою про повернення вкладених грошових коштів та нарахованих на них відсотків, однак у задоволенні цієї вимоги йому було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що до теперішнього часу банківська установа вкладені грошові кошти йому не повернула, позивач ОСОБА_3 просив суд на підставі ст.ст. 15, 16, 509, 526, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» у примусовому порядку стягнути з відповідача - ПАТ «КБ «Надра» на його користь грошові кошти за Договором банківського вкладу (депозиту) № 2002097 від 13.09.2014 року у валюті вкладу разом з нарахованими відсотками в загальному розмірі 3 018,43 дол. США.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 січня 2015 року було відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом ОСОБА_3 та призначено її до розгляду в судовому засіданні по суті заявлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі представника відповідача ПАТ «КБ «Надра» - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. ставиться питання про скасування зазначеної ухвали судді районного суду, як незаконної, постановленої з порушенням норм цивільного процесуального законодавства щодо правил підсудності, та передачу матеріалів цивільної справи до Жовтневого районного суду м. Харкова для вирішення питання щодо повернення ОСОБА_3 його позовної заяви для подання до належного суду.

В обґрунтування своєї скарги апелянт Стрюкова І.О. посилається на те, що з урахуванням місцезнаходження відповідача ПАТ «КБ «Надра»: м. Київ, вул. Артема, 15, справа повинна розглядатися Шевченківським районним судом м. Києва, а не Жовтневим районним судом м. Харкова, куди позивач ОСОБА_3 безпідставно звернувся зі своїм позовом. Крім того, апелянт вказує й на те, що посилання позивача на норми Закону України «Про захист прав споживачів» у даному випадку є недоречним, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання депозитного договору, тобто насамперед є договірними, а відтак регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не зазначеним законом.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року).

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 1 Розділу III ЦПК України.

Статтею 109 ЦПК України, якою визначається так звана загальна територіальна підсудність цивільних справ, дійсно передбачено, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (ст. 93 ЦК України).

Разом із тим, вищезазначене правило не є виключним та безумовним.

Так, статтею 110 ЦПК України встановлена альтернативна підсудність цивільних справ, яка визначається вказівкою законодавця про можливість розгляду і вирішення окремих цивільних справ конкретним судом за вибором позивача.

Встановлення альтернативної підсудності, яка на відміну від загальної, є додатковою процесуальною гарантією забезпечення інтересів окремих категорій позивачів, пов'язане з необхідністю створення позивачеві більш сприятливих умов для звернення за судовим захистом.

Зокрема, частиною 5 статті 110 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини, які є предметом ініційованого ОСОБА_3 цивільно-правового спору, виникли з приводу виконання укладеного між позивачем, як вкладником та ПАТ «КБ «Надра» Договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 13 серпня 2014 року і стосуються сфери надання банком відповідних банківських послуг (залучення у вклади (депозити) коштів, відкриття й ведення банківського рахунку), передбачених законодавством, зокрема ст.ст. 1058, 1060, 1061, Главою 72 ЦК України, та які регулюються Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також Законом України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим позивач ОСОБА_3, який зареєстрований та постійно проживає в житловому будинку АДРЕСА_1, тобто на території Жовтневого району м. Харкова, правомірно звернувся з вищевказаною позовною заявою на захист своїх прав, як споживача банківських послуг, до Жовтневого районного суду м. Харкова за місцем свого проживання.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суддя Жовтневого районного суду м. Харкова обґрунтовано, в межах своєї компетенції та з дотриманням правил підсудності прийняв процесуальне рішення про відкриття провадження у цивільній справі за вищезазначеним позовом ОСОБА_3, яким заявлено вимоги про захист прав споживача, а тому законні підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання депозитного договору, а відтак на них не розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів», то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до Преамбули Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У відповідності до п. 3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до п.п. 17, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Тобто Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Згідно із Преамбулою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» цей Закон встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються, зокрема послуги, пов'язані з залученням фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:

банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків;

банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб;

вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору;

клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку;

Згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування, а також здійснювати іншу діяльність, визначену у цій статті.

Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг, зокрема належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності.

Підсумовуючи наведене вище, слід зазначити, що Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що указаним Законом регулюються відносини, що виникають із договорів про надання фінансових, банківських послуг, у тому числі й з договорів банківських вкладів (депозитів) тощо.

При цьому сам характер фінансових правовідносин, стороною в яких є фізична особа, а також використані у Законах України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Про банки і банківську діяльність» терміни: послуга, споживач, фінансова установа, фінансова послуга, банківська діяльність, вклад (депозит), клієнт банку, банківська послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з договорів банківського вкладу, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі представника: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - відхилити.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 січня 2015 року - залишити без змін.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення суми банківського вкладу повернути до Жовтневого районного суду м. Харкова для подальшого розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: