АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/536/15 Головуючий 1-інстанції - Федорова О.В.
Справа № 645/130/14-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - стягнення
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Фрунзенського районного суду міста Харкова з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 64743,30 грн. за договором позики, укладеним між сторонами 14.11.2006 року та 161,86 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов"язання.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідач отримала від неї в борг грошові кошти, на підтвердження чого надала в присутності свідків письмову розписку , якою зобов'язалась повернути грошові кошти на першу вимогу. Проте, її вимоги про повернення суми позики відповідач ігнорує , у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення як незаконне, постановлене з порушеннями норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що він будь-якої згоди на отримання дружиною грошових коштів від ОСОБА_4 не надавав, бо ніяких грошових коштів від неї ані він, ані дружина не отримували.

Зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. До теперішнього часу майно поділене не було. За вказаних обставин він, ОСОБА_3 є не третьою особою в справі, а відповідачем, оскільки за принципами права є солідарним боржником разом з ОСОБА_5

Вважає, що розписка є штучно створеним доказом: договір укладений між ріднею - бабуся запозичила гроші для онуки, а батьки розписку засвідчили, та була написана виключно для подачі позовної заяви до суду за підказкою адвоката і має на меті штучне збільшення частки відповідача у спільно придбаній подружжям ОСОБА_5 квартирі.

Стверджує, що позов не базуються на реальних фактах, необгрунтований належними доказами та направлений на утворення штучних доказів з метою відібрання в подальшому квартири, тому не підлягає задоволенню. Суд такі обставини проігнорував, на підставі штучно виготовленого, не доведеного експертизою документа, за відсутності самого факту передачі коштів та витрачення цих коштів на придбання квартири, за відсутності згоди подружжя на укладання угоди, якої не було, незаконно задовольнив позовні вимоги.

На апеляційну скаргу позивач подала заперечення, в яких просить про її відхилення і залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь судді; пояснення представника 3-ї особи, відповідача та представника позивача, перевіривши доводи скарги і заперечень на неї, судова колегія доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. (ст.ст. 10, 11 ЦПК України )

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 59, ч.4 ст.60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Презумція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи убачається, що 14.11.2006 року ОСОБА_5 склала письмову розписку про отримання у борг від ОСОБА_4 грошей в сумі 8100,00 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 та зобов'язалась повернути суму позики за першою вимогою, ( а.с.121).

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1049, ч.1 ст.1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк.

Відповідно до ст.ст. 524, 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом.

Відповідач ОСОБА_5 визнала одержання у борг від позивача зазначеної в розписці суми і не заперечувала того, що на час звернення ОСОБА_4 до суду зобов"язання з повернення боргу нею виконані не були.

Суму боргу позивач просила стягнути у гривні України за курсом НБУ на час її звернення до суду; 3% річних за прострочення грошового зобов»язання просила стягнути за один місяць прострочення і своїх вимог в цій частині не змінювала.

За таких обставин суд правомірно задовольнив позов ОСОБА_4 у межах заявлених вимог, визначивши у відповідності до ст.533 ЦК України стягнення у грошовій одиниці України - гривні за курсом НБУ України та стягнув 161,86 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов"язання.

Статтею 65 СК України визначено, що при укладенні договору одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із погружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за рамки дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з поружжя має бути подана письмово.

Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України в п.25 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснив, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави /іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити із такого.

Положення ст. 65 Сімейного Кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що єх у спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заперечення 3-ї особи ОСОБА_3щодо необхідності отримання відповідачкою його згоди на укладення договору позики.

Не надано 3-ю особою належних та допустимих доказів у розумінні ст..ст.58,59 ЦПК України щодо фальсифікації сторонами боргової розписки.

Питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та цільового використання відповідачкою отриманої у борг суми не є предметом доказування у цій справі.

Судова колегія визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України є підставою для залишення рішення без змін і відхилення апеляційної скарги, доводи якої висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова колегія ,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набарання нею законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -