АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/1358/14 Головуючий суддя І інстанції Зелінський
Провадження № 22-ц/790/5884/15 Суддя доповідач Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - КРУГОВОЇ С.С.,

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

секретаря - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України та заступника прокурора Харківської області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, посилаючись на те, що 17.06.2011 року Харківським міжрайонним природоохоронним прокурором була порушена кримінальна справа за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю "Югран", що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Єдиною службовою особою в товаристві був позивач.

Кримінальна справа була порушена на підставі матеріалів дослідчої перевірки за фактом порушення земельного законодавства на території Ізюмської міської ради. 12.10.2011 року відносно позивача був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2014 року, ОСОБА_2 по ч. 2 ст. 364-1 і ч.1 ст. 197-1 КК України був виправданий за відсутністю у його діях складу злочину згідно п.2 ст. 6 КПК України 1960 року.

Посилаючись на Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, судового слідства, прокуратури і суду", позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу під час його незаконного знаходження під слідством та судом у розмірі 24492 гр. 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 червня 2015 року з врахуванням ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2015 року про виправлення арифметичної помилки, позов задоволено частково і стягнуто з казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача у відшкодування шкоди завданої органами досудового слідства, прокуратури юридичної допомоги в розмірі 20000 гр., витрат, виплачених позивачем на проїзд адвоката в розмірі 4485 гр. та моральної шкоди в розмірі 40194 грн., а всього 64 679 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог з апеляційними скаргами звернулись Державна казначейська служба України та заступник прокурора Харківської області в яких вони просять рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Державна казначейська служба України посилається на те, що платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Бюджетним кодексом. Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» не передбачено видатків на відшкодування витрат на правову допомогу. Порядок відшкодування передбачено цих витрат за рахунок сторін у справі у відповідності до ст.84 ЦПК України. Крім того, позивачем не доведено нанесення його моральної шкоди. Також суд не звернув уваги на те, що органи досудового слідства і прокуратура зобов»язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу у відповідності до ст. 4 КПК України, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Прокурора Харківської області в апеляційній скарзі зазначає, що заподіяння моральної шкоди позивач не довів, а суд помилково вважав цей факт встановленим. Суд помилково також вважав початком перебування під слідством дату 17.06.2011 року, тоді як справу було порушено по факту, а не відносно позивача. Суд безпідставно вважав належним доказом витрат на проїзд адвоката надані квитанції. Крім того, суд в порушення норм Конституції України стягнув моральну шкоду не з держави, а з казначейського рахунку Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується лише в частині задоволення позову. З огляду на це, рішення в частині відмови у задоволенні позову в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Судом встановлено, що 17.06.2011 року Харківським міжрайонним природоохоронним прокурором була порушена кримінальна справа за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю "Югран", що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Судова колегія погоджується з висновком суду , що саме з цієї дати слід вважати порушеними права позивача, оскільки він працював на посаді директора ТОВ «Югран» і інших службових осіб в товаристві не було. Тому, доводи прокуратури, що порушена кримінальна справа не стосувалась позивача, а тому суд помилково вважав початком порушення прав ОСОБА_2 - 17.06.2011 року спростовуються матеріалами справи які свідчать що йшлось про порушення земельного законодавства керівником ТОВ «Югран».

Кримінальна справа була порушена на підставі матеріалів дослідчої перевірки за фактом порушення земельного законодавства на території Ізюмської міської ради. 12.10.2011 року відносно позивача був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2014 року, ОСОБА_2 по ч. 2 ст. 364-1 і ч.1 ст. 197-1 КК України був виправданий за відсутністю у його діях складу злочину згідно п.2 ст. 6 КПК України 1960 року. Вирок суду набрав законної сили.

Таким чином судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував під досудовим слідством та судом з 17.06.2011 року по 20.03.2014 року, що становить 33 місяці.

Звертаючись до суду із позовом до відповідачів, позивач посилався на те, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури йому заподіяно моральну шкоду і відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» йому підлягає відшкодуванню за рахунок бюджету витрати понесені на надання йому юридичної допомоги.

Згідно статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Також, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, досудового слідства, прокуратури або суду передбачене законом, а саме: статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках : 1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 3) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, статтею 3 вказаного Закону, у наведених випадках відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано суду докази завдання йому моральної шкоди в результаті незаконного порушення кримінальної справи, обрання запобіжного заходу, тривалого перебування позивача під слідством та судом, у зв'язку з чим сума витрачена на надання юридичної допомоги в розмірі 20 000 гр., витрати, понесені позивачем на проїзд адвоката в розмірі 4485 гр. та моральна шкода в розмірі 40194 грн., а всього 64 679 грн. підлягають стягненню з казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача.

Суд правильно виходив з того, що позивач був позбавлений нормальних життєвих зв»язків, але мав постійне місце роботи не був позбавлений можливості одержувати матеріальні доходи, був на підписці про невиїзд та користувався обмеженою свободою, а тому йому підлягає до відшкодування моральна шкода в розмірі 40194 грн. (1218 гр. х 33).

Доводи обох скарг про недоведеність позивачем заподіяння йому моральної шкоди, судова колегія розцінює як спосіб захисту і вважає , що факт спричинення моральної шкоди доведено самим фактом порушення кримінальної справи відносно керівника товариства, яким був позивач.

Доводи апеляційної скарги казначейської служби , що витрати на правову допомогу повинні нести сторони у відповідності до ст.84 ЦПК України не можуть бути враховані, оскільки в даному випадку ці витрати відшкодовуються на підставі вищезазначеного Закону , який чітко визначає, що оплата передбачена ст. 3 Закону , а саме у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв»язку з наданням йому юридичної допомоги за рахунок бюджету.

Згідно квитанції серії 05-ААФ № 0386557 від 20.06.2012 року позивачем сплачено адвокату за юридичну допомогу по кримінальній справі № 2016/1175/12 20 000 гр. (двадцять тисяч грн.) (а.с.42).

Відповідно до розрахунку адвокатом за 15 поїздок до Ізюмського міськрайонного суду витрачено 4485 гр. (299 гр.х15) (а.с.44-58).

До такого висновку суд дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, врахувавши визначений позивачем суб'єктний склад.

Наведені в скаргах доводи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, які б давали підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки в тому числі стосовно квитанцій наданих адвокатом.

З резолютивної частини рішення вбачається, що суд стягнув з казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2, тобто доводи прокуратури про стягнення з казначейської служби є надуманими. В суді апеляційної інстанції представник казначейства пояснив, що резолютивна частина є правильною і зрозумілою і зайве зазначення в рішенні "з казначейського рахунку через Державну казначейську службу України" не перешкоджає виконанню рішення за рахунок бюджету, рахунок якого є в казначействі.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та заступника прокурора Харківської області - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -