Справа № 447/692/08 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/6881/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Зверхановської Л.Д.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

представника відповідача(Колодрубівської сільської ради Миколаївського району Львівської області) - Коваліско Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 червня 2008 року,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2008р. ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до Колодрубівської сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування поданого позову покликалась на те, що в АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок і господарські споруди, які належали її бабці ОСОБА_7. 15 лютого 2002р. в Колодрубівській сільській раді Миколаївського району Львівської області її бабця ОСОБА_7 склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй(ОСОБА_3). Інших дітей, крім її матері, у бабці не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабця ОСОБА_7. Вчасно, спадщину вона не прийняла, а відтак звернулась в суд із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27 червня 2008 року позов ОСОБА_3 до Колодрубівської сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність рішення суду першої інстанції, оскільки суд застосував законодавство, яке не підлягало до застосування. Вважає, що оскільки, спадщина відкрилась до 01.04.2004р., а відтак застосуванню підлягало законодавство чинне на той час, а саме положення статей ЦК УРСР. Крім того, позивач ввела суд в оману, оскільки крім матері позивача у його бабусі ОСОБА_7 було ще дві доньки: ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Відповідно абз. 3 п. 23 ППВСУ звернення до суду із заявою про визнання права на спадщину можливе лише після відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, однак позивач у справі ОСОБА_3 не надала доказів звернення до нотаріальної контори. Відповідно п.3 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425 XII в редакції від 06.04.2006 виключно нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину. Рішення Колодрубівської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 29.07.2003 № 35 та 28.1 1.2006 № 38 є неналежними доказами у справі, так як відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» сільські ради не мають повноважень з оформлення права на спадщину. Звертає увагу суду й на те, що 25.12.2001 рішенням Колодрубівської сільської ради Миколаївського району Львівської області №7 встановлено опіку над ОСОБА_7, а тому під час підписання заповіту 15.02.2002 вона не мала повного обсягу дієздатності і відповідно заповіт ОСОБА_7 від 15.02.2002р. не мав би прийматися судом першої інстанції до уваги. Із врахуванням наведеного, просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 червня 2008 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача та її представника, представника відповідача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 червня 2008р. скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.328, 380,1216,1217 ЦК України виходив з того, що позивач є єдиним спадкоємцем майна після смерті її бабці, фактично прийняла спадщину, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7(а.с.18), якій на праві власності належав житловий будинок і господарські споруди по АДРЕСА_1.(а.с.59). 15 лютого 2002р. ОСОБА_7 склала заповіт, яким все майно, яке належить їй на день смерті заповідає ОСОБА_3(а.с.16)

Як вбачається із матеріалів справи у ОСОБА_7, крім матері позивача ОСОБА_12, були також ще дві доньки: ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Звертаючись у травні 2008р. в суд із позовом про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом, ОСОБА_3 зазначила відповідачем лише Колодрубівську сільську раду Миколаївського району Львівської області, при наявності також інших спадкоємців, права яких беззаперечно порушуються оскаржуваним рішенням суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Позивачка ОСОБА_3 в суді першої інстанції не скористалася своїм правом щодо залучення до справи інших спадкоємців, а суд в порушення ч.4 ст.10 ЦПК України не попередив сторону позивача про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи в апеляційному порядку позбавлений можливості вчинення процесуальних дій, передбачених ч.1 ст.33 ЦПК України.

Крім того, як вбачається із позовної заяви(а.с.4) та оскаржуваного рішення суду(а.с.40), суд першої інстанції всупереч роз'яснень п.1 Постанови ПВСУ від «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, при вирішенні вказаного спору керувався нормами ЦК України.

Згідно роз'яснень п.1 вищезгаданої постанови, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в законні силі перебувати не може, воно підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 червня 2008 року - скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_3 до Колодрубівської сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Л.Д. Зверхановська