Провадження № 22-ц/783/4026/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді: Копняк С.М.,

суддів: Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» на рішення Галицького районного м. Львова від 18 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення майна з- під арешту, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ПАТ «ВіЕсБанк» до ГУ ВМС України у Львівській області, третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення майна з - під арешту відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року оскаржило ПАТ «ВіЕсБанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення майна з - під арешту можливе лише в межах кримінального провадження. 26.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно якого було надано кредит в розмірі 218 000, 00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_6 укладено Іпотечний договір, згідно якого відповідач надав в заставу позивачу нерухоме майно, а саме квартиру по АДРЕСА_2. У зв»язку тим, що позичальник умов кредитного договору не виконувала, позивач звернувся з позовом в Галицький районний суд м. Львова про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2013 року позов задоволено, вирішено провести звернення стягнення на квартиру по АДРЕСА_2, шляхом надання банку право продажу даної нерухомості. Проте, виконання рішення суду є неможливим, через наявність арештів, що накладені на квартиру. Покликаючись на приписи ч.1 ст.509, ч.1 ст. 546, ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 33 ЗУ « Про іпотеку», просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір №KF 45275, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 218 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 26 жовтня 2027 року, під 11,5 % річних (а.с.6-8).

26 жовтня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1356, згідно якого ОСОБА_4 надав у заставу нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 137,0 кв.м., для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №KF 45275 від 26 жовтня 2007 року (а.с.3-5).

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.06.2014 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області та накладено арешт на майно ОСОБА_4, в тому числі на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Арешт на майно відповідача накладено в межах кримінального провадження №0000024 від 30.11.2012р. за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України - розтрата чужого майна шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах та службове підроблення. Справа перебуває на розгляді в суді.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідності такого арешту.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Таким чином, висновки суду, що скасування арешту майна ОСОБА_4 можливе лише в межах кримінального провадження є вірними.

Окрім того, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на цей майно і про зняття з нього арешту. Однак, ПАТ «ВіЕсБанк» з приводу визнання права власності на майно позовних вимог не заявляє.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником майна квартири АДРЕСА_1. Щодо можливих порушень прав іпотекодержателя, то такі на даний час не порушені.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Відтак, права іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріорітетом задоволення його вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов»язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а відтак, вимоги банку про звільнення майна з-під арешту є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ВіЕсБанк» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Галицького районного м. Львова від 18 березня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.