Справа № 175/3405/15-ц
Провадження № 2/175/1340/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борисова С.А.,
при секретарі Єльшиній А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», акціонерного комерційного товариства «Імексбанк» про визнання договорів недійсними та зобовязання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», акціонерного комерційного товариства «Імексбанк» про визнання договорів недійсними та зобовязання вчинити певні дії.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомили. Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, про що було зроблено в Книзі реєстрації розірвань шлюбів актовий запис № 52000216. Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_1.
ОСОБА_2 є власницею домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дівоча, 5а, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.12.2007 року (серія CAB № 083958) виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13.12.2007 року №4204. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», номер витягу :17678874 від 09.02.2008 року, реєстраційний номер: 11501636. Дане домоволодіння будувалося у період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2.
Згідно ст. 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У березні 2015 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 уклала з акціонерним комерційний банком «Імексбанк» договір іпотеки №2509/47-3 від 25.09.2008 року. Предметом договору іпотеки - є квартира АДРЕСА_1, а також, домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дівоча, 5а, яке складається з: літ. А- 2, А1-1- житловий будинок, цегла, житлова площа 43,3 кв.м., загальна площа 295,2 кв.м., а,а-ганки, Б-навіс-тимчасовий, 1-3,1-споруди-тимчасові, площа земельної ділянки 371 кв.м.
Таким чином, ОСОБА_2 передала відкритому акціонерному товариству «Морський транспортний банк» та акціонерному комерційному банку «Імексбанк» в іпотеку нерухоме майно, яке було придбано в період шлюбу та 1/2 частина якого належить позивачу.
Договір іпотеки №2509/47-3 від 25.09.2008 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 1968. За цим договором нотаріусом ОСОБА_3 накладена заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна: домоволодіння загальною площею 295,2 кв.м., та земельної ділянки загальною площею 371 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дівоча, 5а, та зареєстрована в реєстрі заборон за. № 1969/50.
Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
З договорами іпотеки позивач не згоден, так як вони були укладені без його згоди, тому що на час його укладання ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу ОСОБА_2) Л.А. та ОСОБА_2 перебували у шлюбу і дані договори значно порушують права позивача встановлені чинним законодавством, накладаючи на нього певні обов'язки.
Враховуючи вимоги ст.65 СК України та ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», для укладення договору іпотеки від 22 лютого 2008 року необхідно було отримати нотаріально посвідчену письмову згоду співвласника, а саме згоду позивача як чоловіка ОСОБА_2
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Відповідно до ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу за згодою всіх співвласників.
Згідно п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року, №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспоренні договору застави (іпотеки), суд має враховувати положення статті 578 ЦК України, згідно з яким майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі.
У п. «д» п.16 постанови ПВС від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами) роз'яснено, що відсутність згоди другого (подружжя) на відчуження спільного майна може бути підставою для визнання недійсною угоди в тому випадку, коли угода потребувала обов'язкового нотаріального посвідчення (ст.65 СКУ), або судом установлено, що сторони (сторона) в угоді діяли недобросовісно.
Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечувати всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його прав власності з боку будь-яких осіб.
Згідно з положенням ч.1 ст.203 ЦК України, правочин не може суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 1 ст.205 ЦК України передбачено, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Оскілки майно придбане за кошти подружжя та є спільною сумісною власністю, передано в іпотеку без згоди співвласника (одного з подружжя), то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч.1 ст.203, ч.1 ст.205 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.
Відповідно до п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.99 за N 364/3657 єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.
Постановою КМУ «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек від 31.03.2004 N410, п.2 визначено, що Державний реєстр іпотек - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.
Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису, а п.26 встановлено, що реєстратор вносить до Реєстру іпотек відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду.
Виходячи з вищевикладеного позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 130, 173, 174, 130, 212, 213, 215, 223, 224, 225, 226 ЦПК України, ст. 65 CK України, ст.ст. 15, 16, 203, 205, 369, 321, 368, 578 ЦК України, ч. 2 ст. 6, ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», акціонерного комерційного товариства «Імексбанк» про визнання договорів недійсними та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.
Визнати недійсним договір іпотеки №2509/47-3 від 25.09.2008 року укладений між акціонерним комерційним банк «Імексбанк» та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 25 вересня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1968.
Скасувати заборону з домоволодіння літ. А- 2, А1-1- житловий будинок, цегла, житлова площа 43,3 кв.м., загальна площа 295,2 кв.м., а,а-ганки, Б-навіс-тимчасовий, 1-3,1-споруди-тимчасові, площа земельної ділянки 371 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дівоча, 5а, накладеного приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 25 вересня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі заборон за № 1969/50.
Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно договору іпотеки №2509/47-3 від 25.09.2008 року.
Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за договором іпотеки №2509/47-3 від 25.09.2008 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, а саме рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя С.А.Борисов