Провадження № 2/202/1225/2015
12 січня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: Бєсєди Г.В.
при секретарі: Пугач Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення трудових відносин, -
До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою про фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення трудових відносин.
В обґрунтування поданої заяви позивач ОСОБА_1 зазначив, що він проживав у АДРЕСА_1. У зв'язку із загрозою своєму життю він був змушений виїхати з місця свого постійного проживання до м. Дніпропетровськ, де тимчасово зареєструвався в установленому законом порядку та проживає за адресою: АДРЕСА_2. 01 липня 2013 року він уклав трудову угоду з відповідачем, яка була зареєстрована в Мар'їнському центрі зайнятості, за якою працював менеджером. Наголошує, що на даний час він не має можливості реалізувати своє право на зайнятість та повернутись у м. Донецьк для розірвання договору він має можливості. Просить суд визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю ОСОБА_2 відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
В судове засідання з'являвся позивач, підтримав викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавав, в зв'язку з чим, суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207- VІІ, громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Припинення інших видів зайнятості, у тому числі самозайнятості та підприємницької діяльності, здійснюється за заявним принципом та спрощеною процедурою за місцем перебування особи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначені відомості містяться і у трудовій книжці позивача.
У зв'язку з загрозою життю на тимчасово окупованій території, позивач був змушений виїхати з міста Донецьк до міста Дніпропетровськ, де і проживає на сьогоднішній день.
Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні.
Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про працю. Умови колективного чи трудового договору.
Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстицій України 27.06.2001 за №554/5745 зі змінами та доповненнями, покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю.
Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору.
Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 переселився з території проведення антитерористичної операції, не може продовжувати працювати за трудовий договором, укладеним з відповідачем, не має можливості розірвати договір, в порядку передбаченим зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно частині 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення трудових відносин - задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.
Рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Г.В. Бєсєда