УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що є спільною сумісною власністю, звернення стягнення на неї і переведення прав та обов'язків співвласника-боржника з проведенням відповідного перерахунку,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, який в процесі розгляду справи доповнила, та остаточно просила:

- визначити розмір частки ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1;

- перевести право спільної сумісної власності ОСОБА_5 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 та визнати за останньою право власності на неї;

- зменшити суму боргу ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 по виконавчим листам № 1609/6966/12 від 22 листопада 2013 року та № 552/8733/13 від 04 квітня 2014 року, виданими Київським районним судом м. Полтави з 344 724 грн 60 коп. до 75 237 грн 60 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішеннями Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2013 року та від 04 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 141 207 грн та 203 517 грн, а всього - 350 724 грн.

Позивачка зазначала, що за її заявами Київським ВДВС Полтавського МУЮ відкриті виконавчі провадження, проте у зв'язку із відсутністю у відповідача коштів та постійного заробітку, судові рішення не виконані, та виконання їх без звернення стягнення на майно боржника неможливо.

ОСОБА_4 вказувала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, на яку під час здійснення виконавчого провадження накладено арешт.

Посилаючись на те, що інше майно, на яке можливо звернути стягнення під час виконання судових рішень у ОСОБА_5 відсутнє, та керуючись ст. 336 ЦК України, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 липня 2015 року позов задоволено.

Визначено як Ѕ розмір частки, що належить ОСОБА_5 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 для звернення стягнення на майно, що є спільною сумісною власністю.

Переведено права та обов'язки співвласника Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 вартістю 269 342 грн із ОСОБА_5 на ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 вартістю 269 342 грн, що раніше належала ОСОБА_5

Зараховано 269 342 грн вартості квартири АДРЕСА_1, що раніше належала ОСОБА_5 у об'єднаному виконавчому провадженні про стягнення із нього на користь ОСОБА_4 за рішеннями Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2013 року та від 04 квітня 2014 року із відповідним перерахунком.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 27 серпня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задоволено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визначено розмір частки ОСОБА_5 як Ѕ у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_5, ОСОБА_7, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

За приписами ч. 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» за іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувана.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував наявність у боржника автомобіля, який знаходиться у розшуку, а також відсутність заяви позивачки про звернення стягнення на заробітку плату ОСОБА_5, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для визнання за стягувачем права власності на Ѕ частини квартири.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська