Номер провадження: 22-ц/785/92/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ВАТ НАСК "Оранта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що 24.07.2010 р. об 11 год. 00 хв. у м. Одесі, на перехресті вул. Балківської та вул. Розкидайлівської сталася ДТП, з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, в результаті якої відповідач допустив зіткнення з автомобілем марки „МАЗ 53336" під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та внаслідок цього йому було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Також позивач вказував, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він витратив 9716,00 грн., з яких: на купівлю ліків - 2259,00 грн., за знаходження у медичному закладі Військово-медичного центру Південного регіону - 2489,00 грн., на купівлю ліків та проходження медичних процедур - 4968,00 грн.

ОСОБА_4 завдано матеріальної шкоди в розмірі 82047,00 грн., з яких: понесені ним витрати, пов'язані з транспортуванням, евакуацією та стоянкою пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, та з отриманням даних для експерта - 1565,00 грн., понесені ним витрати, пов'язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження, - 750,00 грн., понесені ним витрати, пов'язані з оплатою юридичної допомоги, - 3000,00 грн., та матеріальна шкода, завдана йому в результаті аварійного пошкодження автомобіля НОМЕР_2, при ДТП, - 67016,00 грн..

Також в результаті згаданого ДТП ОСОБА_4 спричинено моральну шкоду, яка пов'язана з його переживаннями в зв'язку з отриманими ним та його дружиною тілесними ушкодженнями при ДТП, з його хвилюваннями, з його фізичними стражданнями, оскільки наслідки отриманих ним трав при ДТП і дотепер негативно впливають на його здоров'я і працездатність, та з його переживаннями в зв'язку з тим, що в результаті отриманих при ДТП механічних пошкоджень автомобіль НОМЕР_2, не підлягає відновленню.

У зв'язку із вищевикладеним ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом в якому просив визнати подію, що мала місце 24.07.2010 року об 11 год. 00 хв. в м. Одесі на перехресті вулиць Банківська та Розкидайлівська за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 страховим випадком відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/1459152 від 05.03.2010 року та Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"; визнати подію, що мала місце 24.07.2010 року об 11 год. 00 хвил. в м.Одесі на перехресті вулиць Банківська та Розкидайлівська за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4 страховим випадком відповідно до Полісу добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ДЦВ № 0007600 від 05.03.2010 року. Стягнути з ВАТ НАСК „Оранта" грошові кошти в сумі 9716,00 грн. в якості відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/1459152 від 05.03.2010 року; грошові кошти в сумі 35000,00 грн. в якості відшкодування шкоди заподіяної майну відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/1459152 від 05.03.2010 року; грошові кошти в сумі 47047,00 грн. в якості відшкодування шкоди заподіяної майну відповідно до Полісу добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ДЦВ № 0007600 від 05.03.2010 року. Стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 45000,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2013 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль НОМЕР_4, який належить на праві власності ОСОБА_2

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 114,70 грн., у задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_4 також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року та постановити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 частково суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 24.07.2010 р. біля 11 год. 00 хв. у м. Одесі, на перехресті вул. Балківської та вул. Розкидайлівської сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_2, автомобіля марки „МАЗ 53366", д/н НОМЕР_12, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_6, після чого відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_5, двічі здійснив наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_7, що належить на праві приватної власності ОСОБА_7, в результаті чого усі вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Районним судом встановлено, що згідно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2012 року у справі № 1/1522/1732/11, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2012 року, винним у вчиненні згаданої ДТП визнано відповідача ОСОБА_2, якого засуджено за ч.1 ст.296 КК України до штрафу в розмірі 8500,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 06.06.2013 року вищевказані вирок Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.12.12.2012 року щодо ОСОБА_2 - в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - було скасовано і направлено справу в цій частині на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства, а в решті ці вирок та ухвалу залишено без зміни.

У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Також судом встановлено, що на дату вищевказаного ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ВАТ НАСК „Оранта" згідно полісу № ВЕ/1459152 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.03.2010 р., терміном дії з 05.03.2010 р. по 04.03.2011 р., за умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю (на одного потерпілого) встановлено в розмірі 51000,00 грн., а за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 35000,00 грн., та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ДЦВ № 000760 від 05.03.2010 р., терміном дії з 05.03.2010 р. по 04.03.2011 р., за умовами якого ліміт зобов'язань (страхова сума) встановлено в розмірі 100000,00 грн.

За умовами вказаних страхового полісу № ВЕ/1459152 від 04.03.2010 року і договору страхування серії ДЦВ № 000760 від 05.03.2010 року забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_8.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції цього Закону, чинній на липень 2010 року) відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

У відповідності до ст.3 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що відповідно заяви позивача від 11.03.2013 року, 17.03.2013 року ВАТ НАСК „Оранта" здійснило виплату позивачу страхового відшкодування у загальному розмірі 6840,00 грн. (з яких : за шкоду заподіяну здоров'ю - 4290,19 грн. ; у відшкодування моральної шкоди - 2550,00 грн.), а також здійснило виплату позивачу пені за кожен день прострочення вплати страхового відшкодування в розмірі 41,98 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 42723 від 17.07.2013 року.

Крім того, 26.07.2010 року відповідач ОСОБА_2 здійснив виплату грошових коштів у розмірі 4025,00 грн. на лікування позивача ОСОБА_4, що підтверджено письмовою розпискою ОСОБА_9, яка є матір'ю позивача ОСОБА_4, та не заперечувалося останнім.

Документів, які б підтвердили факт, що розмір нанесеної шкоди життю, здоров'ю та майну позивача в результаті даного ДТП є вищим, ніж розмір отриманого ним страхового відшкодування разом отриманими грошовими коштами від ОСОБА_2, позивачем не надано суду.

Районним судом правильно визначено що позивач не надав доказів на підтвердження того, що саме йому призначались лікарями медичні препарати, які придбавались згідно наданим ним суду квитанціям та чекам.

Також правильно надано оцінку того, що позивач ОСОБА_4 не є власником транспортного засобу „Сhevrolet Аveo", д/н НОМЕР_9, тому не має права вимагати стягнення на свою користь грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди визначеної висновком № 0906 від 04.10.2010 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_10.

Власником автомобіля НОМЕР_11, є ОСОБА_8, яка з 10.08.2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_4.

ОСОБА_4 не надав суду доказів на підтвердження того, що вказаний автомобіль був придбаний ним та його дружиною ОСОБА_8 за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, а не є особистою приватною власністю його дружини, як цього вимагає ст.60 ЦПК України.

ОСОБА_4 підтвердив в суді, що станом на день судового розгляду даної справи існує судове рішення у іншій справі за позовом його дружини ОСОБА_8 до ВАТ НАСК „Оранта" та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, в тому числі про стягнення страхового відшкодування на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_11, при даному ДТП.

Тому посилання апелянта ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі на те, що висновок суду не відповідає обставинам справи є хибним оскільки відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З доводами апелянта ОСОБА_4 про те, що судом в основу рішення було покладено брехливі свідчення ВАТ НАСК "Оранта" коллегія суддів не може погодитися оскільки районним судом правильно визнано безпідставність вимог позивача щодо стягнення з ВАТ НАСК „Оранта" витрат на проведення експертизи, оскільки відповідно до п.34 ст.34 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач має право вимагати відшкодування коштів за проведення дослідження тільки в тому випадку, коли представником страховика протягом 10 днів не буде оглянуто пошкоджений транспортний засіб, але позивачем взагалі не було надано пошкоджений транспортний засіб на огляд ВАТ НАСК „Оранта", в зв'язку з чим останнє не мало можливості провести огляд цього транспортного засобу, що в свою чергу унеможливлює можливість отримання позивачем відшкодування витрат на евакуацію, стоянку та і страхового відшкодування матеріальної шкоди взагалі.

Щодо стягнення витрат за надання правової допомоги, то відповідно до ст.1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, - однак позивач не надав суду розрахунок часу витраченого його представником на вивчення справи в суді, на участь в судовому розгляді справи та вчинення окремих процесуальних дії поза судовим засіданням, отже не довів свої позовні вимоги в цій частині.

Щодо позовних вимог позивача до ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, районним судом правильно визначено, що в результаті даного ДТП йому завдана моральна шкода, яка полягає у його фізичних та душевних стражданнях, пов'язаних з тим, що він отримав тілесні ушкодження при ДТП, хвилювався за свою дружину, яка також отримала тілесні ушкодження при ДТП, та хвилювався за свою малолітню дочку, яка залишилась дома одна.

Проте на підтвердження своїх доводів щодо того, що його батьки та батьки його дружини занедужали після звістки про те, що він та його дружина потрапили в ДТП, а так само щодо того, що його сім'я дуже довго накопичувала гроші для придбання автомобіля НОМЕР_6, позивач не надав суду доказів, як цього вимагає ст.60 ЦПК України.

Посилання апелянта ОСОБА_2 про те, що стягнення з нього моральної шкоди на користь позивача у розмірі 2500 грн. є необґрунтованими, оскільки розмір та необхідність стягнення моральної шкоди жодними належними та допустимими доказами не доведена не відповідає дійсності, оскільки спростовані матеріалами справи.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко