Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" про поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: поновити його на посаді головного механіка Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" з 15 квітня 2014 року; стягнути на його користь з Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" заробітну плату за час вимушеного прогулу.

27 лютого 2015 року позивачем до Дніпровського районного суду м. Києва було подано заяву про збільшення позовних вимог, яка ухвалою суду від 27 лютого 2015 року постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом.

Відповідно до заявлених збільшених позовних вимог, позивач просить суд: поновити його на посаді головного механіка Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" з 15 квітня 2014 року; стягнути на його користь з Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2014 року; скасувати наказ № 22-к від 14 квітня 2014 року про звільнення його з посади головного механіка Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт"

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 22 січня 2014 року отримав копію наказу про звільнення його з посади головного механіка ПАТ "Київський завод "Граніт" у зв'язку із скороченням його посади, зміною організації виробництва і включення робіт, які він виконував, до посадових обов'язків інших працівників, з 24 березня 2014 року. З 24 березня 2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні, та вийшов на роботу 14 квітня 2014 року. Вийшовши на роботу 14 квітня 2014 року він відпрацював повний робочий день, також він відпрацював 15 та 16 квітня 2014 року повний робочий день, чому є свідки. 16 квітня 2014 року генеральний директор ПАТ "Київський завод "Граніт" ОСОБА_3 наказав йому передати ОСОБА_4 всю наявну в нього документацію та архіви головного механіка для проведення перевірки правильності ведення документів. 16 квітня 2014 року йому після передачі документів вручили трудову книжку і сказали, що він звільнений з 14 квітня 2014 року не надавши йому наказ про звільнення для ознайомлення, проте сказали, що він звільнений на підставі наказу № 3а-к від 21 січня 2014 року про зміну штатного розпису, протоколу засідання правління № 34 від 20 січня 2014 року, та наказу № 22-к від 14 квітня 2014 року, що являється дивним, оскільки наказ № 4-к від 22 січня 2014 року передбачав його вивільнення з 24 березня 2014 року. Інших наказів про вивільнення крім наказу № 4-к від 22 січня 2014 року йому не було надано. Після вивчення трудової книжки, він побачив, що в ній фігурує, як підстава вивільнення наказ № 22-к від 14 квітня 2014 року. Даного наказу він ніколи не бачив, та його з ним не ознайомили. Дане звільнення його з посади головного механіка він вважає незаконним з наступних причин.

Його було звільнено з посади головного механіка на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. В наказі № 4-к від 22 січня 2014 року про скорочення штату було вказано, що його звільнення повинно відбутися у зв'язку з необхідністю внесення істотних змін в організацію виробництва і праці підприємства, та його структуру. Проте, до цього часу жодної зміни організації виробництва і праці на заводі не відбулося. Крім того, дивним являється те, що вивільнення з посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП відбулося лише стосовно нього, а вивільнення інших працівників заводу за умови зміни організації виробництва і праці не відбулося. Тобто, скорочення його посади і стало єдиною зміною організації виробництва і праці. Проте, його звільнення пояснюється не зміною організації виробництва та праці, якого реально не відбулося, а неприязним ставленням до нього генерального директора ПАТ "Київський завод "Граніт" ОСОБА_3, що було викликане тим, що він відмовився брати на себе вину за інцидент (падіння з рами РТ 3500), через який він отримав тяжкі травми голови, тазу та хребта, в зв'язку з чим на заводі проводилися слідчі дії прокуратурою Дніпровського району м. Києва, та було встановлено наявність порушень керівництва заводу стосовно розслідування інциденту, та приховування інформації, деякі з цих даних були відображені в рішенні суму у справі № 2604/29949/12 від 27 лютого 2013 року. Крім того, в порушення чинного в Україні законодавства, директор ПАТ "Київський завод "Граніт" ОСОБА_3 пробував отримати інформацію про результат дослідження його травми в закладах де він проходив лікування. Також, факт його звільнення з особистих мотивів підтверджується незаконним наказом № 78-к від 23 серпня 2013 року про порушення трудової дисципліни. Даний наказ був виданий під час перебування ОСОБА_3 у відпустці, тобто підписаний особою яка не могла на той час підписувати будь-яку робочу документацію з причин перебування у відпустці. Згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП, 15 та 16 квітня 2014 року його було допущено до роботи, тобто трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи, а оскільки наказ про звільнення його з посади був датований 14 квітня 2014 року, то 15 квітня 2014 року допущенням його до робочого місця фактично було поновлено на роботі, та його звільнення могло відбутися лише в випадку попередження його про звільнення не менше ніж за 2 місяці до моменту звільнення згідно з ч. 1 ст. 49-2 КЗпП, тобто не раніше ніж після 16 червня 2014 року, проте реально воно відбулося 16 квітня 2014 року коли йому була вручена його трудова книжка. Також, директором ПАТ "Київський завод "Граніт" ОСОБА_3 при його звільненні були порушені приписи ст. 49-2 КЗпП, ст. 42 КЗпП, а саме ч. 1 ст. 42 КЗпП, п. 2, 3,7 ч. 2 ст. 42 КЗпП, що виразилося в наступному: він являється одним із найкваліфікованіших працівників даного заводу, оскільки має вищу технічну освіту, стаж роботи 42 роки, включно по спеціальності 31 рік, він являється особою в сім'ї, якої немає інших працівників з самостійним заробітком, має тривалий безперервний стаж роботи на заводі 8 років і 3 місяці, а також він отримав на даному заводі трудове каліцтво. Тобто, всі вище перераховані обставини при його вивільненні ОСОБА_3 не взяв до уваги. В той же час, він мав переважне право на залишення на роботі в порівнянні з ОСОБА_5, як за ч. 1 ст. 42 КЗпП, так і за ч. 2 ст. 42 КЗпП. Оскільки він являється більш кваліфікованим працівником ніж ОСОБА_4, має більший стаж роботи, більший строк роботи у відповідача, отримав трудове каліцтво під час роботи у відповідача, та являється єдиною особою в сім'ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком. До того ж, в порушення приписів наказу держнаглядохоронпраці від 20 жовтня 1994 року № 107 а саме п. 1.2. ч. 1 ОСОБА_4 не мав відповідного посвідчення інженерно-технічного працівника для роботи з кранами до 18 червня 2014 року. Тобто, відповідач до часу отримання цього посвідчення не мав права допускати до виконання робіт з ремонту та обслуговування кранів ОСОБА_5

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що 24 січня 2012 року з ним трапився нещасний випадок на підприємстві ПАТ "Київський завод "Граніт". 11 квітня 2012 року, коли він перебував у стані тимчасової непрацездатності, до нього приїхав генеральний директор ПАТ "Київський завод "Граніт" - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 для того, щоб провідати його та запропонували написати заяву про звільнення. В травні 2013 року йому повідомили, що він не відповідає займаній посаді. Крім того, 21 жовтня 2013 року відповідач звернувся до поліклініки, де він проходив лікування, з метою отримати довідки про стан його здоров`я. А в подальшому, відповідачем було створено комісію для виявлення порушення умов праці, що призвело до нещасного випадку. У вересні 2013 року він вийшов на роботу. В подальшому, він рішенням суду встановив дійсність акту, в якому зазначалося, що він не порушував умови праці. В січні 2014 року відповідач повідомив його про звільнення. В подальшому, він перебував на лікарняному та 14 квітня 2014 року вийшов на роботу, здав лікарняний. Також, він виходив на роботу та працював 15 квітня та 16 квітня 2014 року. В ці дні він заповнював журнали головного механіка, мав всі допуски на роботу. 16 квітня 2014 року його повідомили, що він звільнений у зв'язку із скороченням штату. Він повністю не погоджується з даним фактом, так як договір про матеріальну відповідальність з ним не розривали, іншу посаду не пропонували. При цьому, ОСОБА_5, якого було призначено на його посаду взагалі не відповідає посаді головного механіка, оскільки він є маркетологом. Натомість, для зайняття посади головного механіка необхідно мати диплом інженера-механіка, мати трудовий стаж - два роки та мати відповідне посвідчення інженера праці. Крім того, після звільнення йому не виплатили зарплату, аргументуючи це тим, що коштів у підприємства немає, касир 14 та 15 квітня 2014 року з приводу видачі зарплати до нього не зверталася.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що фактично у відповідача не відбулося будь-яких змін штатного розпису, посада головного механіка не ліквідовувалась. Крім того, позивач фактично був допущений до виконання трудових обов'язків 15 та 16 квітня 2014 року.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, з підстав, викладених у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що у 2012 році вони не пропонували позивачу звільнитися із займаної посади. Дійсно, позивача було звільнено з посади головного механіка у зв'язку із скороченням його посади, при цьому наказом № 4-к від 22 січня 2014 року його було попереджено про звільнення з 24 березня 2014 року, але він з 24 березня 2014 року перебував на лікарняному, у зв'язку з чим, вийшовши з лікарняного 14 квітня 2014 року позивача і було звільнено з посади саме з цієї дати. ОСОБА_5 не було призначено головним механіком, цю посаду дійсно скоротили, він лише призначений відповідальною особою. Зазначив, що позивач 14, 15, 16 квітня 2014 року приходив на підприємство до свого власного кабінету, але йому не поручалося ніяких завдань, до роботи не допускалося, при цьому йому пропонували зайти в кадри, в бухгалтерію, забрати грошові кошти, отримати трудовому книжку, на що позивач говорив, що сам знає, що робити. Крім того, у них на підприємстві вільний доступ до підприємства. 16 квітня 2014 року позивач прийшов на підприємство та погодився отримати трудову книжку. При цьому, йому було вручено наказ про звільнення, однак розписатися за його отримання він відмовився. В журналі обліку трудових книжок, в якому розписувався за отримання трудової книжки позивач, було вказано, що підстава його звільнення наказ № 22-к, дата звільнення - 14 квітня 2014 року. Також зазначив, що позивач умисно відмовлявся отримати заробітну плату, у зв`язку з чим йому надсилались листи, пропонувалось зазначити рахунок на який можливо перерахувати грошові кошти. Позивач на дані листи не реагував. Грошовим переказом на поштову адресу позивача, вони заробітну плату не пересилали, оскільки раніше таких випадків на підприємстві не було.

Представники відповідача Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнали, з підстав викладених у письмових поясненнях, просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з відомостей трудової книжки позивача, ОСОБА_1 наказом Відкритого акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" № 5-к від 23 січня 2006 року було прийнято на посаду головного механіка Відкритого акціонерного товариства "Київський завод "Граніт". В подальшому, на підставі Закону України "Про акціонерні товариства" Відкрите акціонерне товариство "Київський завод "Граніт" було перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Київський завод "Граніт". Наказом № 22-к від 14 квітня 2014 року позивача було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1ст. 40 КЗпП України (а.с.65).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що фактично змін в організації виробництва і праці у ПАТ "Київський завод "Граніт" не відбулося, посада головного механіка не скорочена. При цьому, наказ про вивільнення передбачав звільнення позивача з 24 березня 2014 року. 14 квітня 2014 року, вийшовши з лікарняного, позивач працював на підприємстві 14, 15 та 16 квітня 2014 року, виконуючи обумовлені роботи. Лише 16 квітня 2014 року його повідомили про звільнення та видали трудову книжку. Крім того, позивачу не було запропоновано іншої посади після вивільнення.

В той же час, суд не може погодитися з даними твердженнями сторони позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як роз'яснено в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з протоколу № 34 засідання правління ПАТ "Київський завод "Граніт", на вказаному засіданні було ухвалено скоротити посаду головного механіка, та вакантні посади начальника ВТК, інженера-енергетика, які не будуть включені до нового штатного розпису, їх обов'язки включено до посадових обов'язків інших працівників (а.с.91).

Наказом Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" № 3а-к від 21 січня 2014 року "Про затвердження штатного розпису", з метою підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством та у зв'язку з важким економічним і виробничим станом підприємства та зі зменшенням обсягів робіт на ПАТ "Київський завод "Граніт" було затверджено новий штатний розпис з 22 січня 2014 року, скорочено у штатному розписі вакантні посади начальника ВТК, інженера-енергетика з 22 січня 2014 року, посаду головного механіка з 25 березня 2014 року (а.с.92). В подальшому, генеральним директором ПАТ "Київський завод "Граніт" ОСОБА_3 було затверджено новий штатний розпис з 22 січня 2014 року (а.с.93).

Таким чином, зміни в організації структури відповідача дійсно мали місце, що підтверджується відповідними наказами. На підставі змін в організації виробництва і праці та скорочення штату ПАТ "Київський завод "Граніт", було скорочено посаду головного механіка та вакантні посади начальника ВТК, інженера-енергетика. Крім того, як встановлено судом, в подальшому наказом відповідача № 58а-к від 29 вересня 2014 року "Щодо встановлення неповного робочого тижня", у зв'язку з значним падінням виробництва, погіршення фінансового стану, відсутністю замовлень на виготовлення продукції, працівників Київського цеху було переведено з оплатою по окладом (крім сторожів-контролерів) на роботу з неповним робочим тижнем по 3 дні і оплатою пропорційно відпрацьованому часу з 01 грудня 2014 року, що свідчить про погіршення істотних умов праці, у зв'язку з чим підприємством і проводилося скорочення чисельності працівників (а.с.130).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом встановлено, що наказом ПАТ "Київський завод "Граніт" № 4-к від 22 січня 2014 року "Про скорочення штату працівників", ОСОБА_1 було попереджено про звільнення з 24 березня 2014 року у зв'язку із скороченням його посади і про неможливість його подальшого працевлаштування, який не буде включений до штатного розкладу в зв'язку із зменшенням обсягу робіт і включенням роботи, яку він виконував до посадових обов'язків інших працівників (а.с.71).

Відповідно до акту від 23 березня 2014 року, затвердженого генеральним директором ПАТ "Київський завод "Граніт", у зв'язку з скороченням посади головного механіка (наказ від 21 січня 2014 року № 3а-к) та звільненням ОСОБА_1, останньому було доведено щодо відсутності наявної роботи за відповідною професією чи спеціальністю (а.с.108).

Вказані обставини також підтверджуються довідкою № 10 від 20 січня 2015 року, виданої ПАТ "Київський завод "Граніт", відповідно до якого на підприємстві на період скорочення посади головного механіка з 22 січня 2014 року були відсутні вакантні посади в штатному розписі. З 01 квітня 2014 року вільна вакантна посада головного енергетика, обов'язки якого виконує директор технічний ОСОБА_8 (а.с.120).

Згідно ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Таким чином, лише власнику чи уповноваженому ним органу належить право визначати штат і чисельність працівників, у зв'язку з чим суд не вбачає неправомірності в діях відповідача щодо скорочення штату чисельності працівників та скорочення посади головного механіка.

В подальшому, позивач в період часу з 24 березня 2014 року по 02 квітня 2014 року та з 07 квітня 2014 року по 11 квітня 2014 року перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності від 24 березня 2014 року та від 07 квітня 2014 року (а.с.89, 90). При цьому, згідно листка непрацездатності від 07 квітня 2014 року, стати до роботи було визначено ОСОБА_1 з 12 квітня 2014 року.

Статтею 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9, в усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Виходячи з вищевикладеного, після виходу позивача з лікарняного, відповідачем наказом № 22-к від 14 квітня 2014 року "Про звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників", ОСОБА_1 було звільнено з 14 квітня 2014 року з посади головного механіка у зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України, що відповідає положенням чинного законодавства України (а.с.95).

Посилання позивача на те, що останній працював робочий день та виконував трудові обов'язки 14, 15 та 16 квітня 2014 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як вказані обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім того, згідно доповідної записки інспектора з кадрів ПАТ "Київський завод "Граніт", ОСОБА_1 14 квітня 2014 року, у другій половині дня, був відсутній на роботі, що зробило неможливим видати йому трудову книжку у зв'язку зі звільненням. Наступного дня, 15 квітня 2014 року, ОСОБА_1 був присутній на підприємстві, але лікарняного не приніс, пояснивши це тим, що він не мав змоги потрапити до поліклініки і пообіцяв надати лікарняний наступного дня. На її повідомлення, що він звільнений 14 квітня 2014 року ОСОБА_1 відповів, що його це не турбує і відмовився зайти у відділ кадрів для отримання трудової книжки. 16 квітня 2014 року ОСОБА_1 приніс лікарняні листки і в цей день він погодився отримати трудову книжку і отримав її (а.с.112).

Також, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що його посаду було зайнято іншим працівником - ОСОБА_5, при цьому останній не має необхідної кваліфікації.

В той же час, дані обставини не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Так, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується дипломом спеціаліста, ОСОБА_5 закінчив у 2002 році Київський національний університет будівництва і архітектури і отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Підйомно-транспортні, будівельні, дорожні, меліоративні машини і обладнання" та здобув кваліфікацію інженер-механік (а.с.129).

В той же час, судом встановлено, що посада головного механіка на ПАТ "Київський завод "Граніт" була скорочена, а трудові обов'язки, обумовлені посадою, були покладені на інших працівників, а саме на інженера з організації керування виробництвом відділу виробництва та маркетингу - ОСОБА_5 При цьому, ОСОБА_5 було призначено відповідальною особою, що підтверджується Наказом відповідача № 3 від 15 квітня 2014 року "Про експлуатацію вантажопідіймальних кранів і машин згідно "Правил будови та безпечної експлуатації вантажопідіймальних механізмів" (а.с.125). Наведене свідчить про те, що ОСОБА_5 не було призначено на посаду головного механіка, оскільки така посада на підприємстві була скорочена, а призначення ОСОБА_5 відповідальним на окремій ділянці роботи, не може свідчити про наявність або відсутність підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України.

З огляду на вищевикладені обставини, беручи до уваги факт зміни в організації діяльності відповідача, суд не вбачає неправомірності в діях відповідача щодо скорочення штату чисельності працівників, скорочення посади головного механіка, визначення порядку вивільнення працівника.

Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на вищевикладені обставини, беручи до уваги те, що в судовому засіданні не встановлено незаконність звільнення позивача, у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, а також відбулося скорочення штату та чисельності, відповідачем дотриманий порядок вивільнення працівника, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді головного механіка Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" з 15 квітня 2014 року та скасування наказу № 22-к від 14 квітня 2014 року про звільнення його з посади головного механіка.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Разом з тим, беручи до уваги те, що звільнення позивача з роботи було проведено у відповідності до вимог КЗпП України, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 не може бути поновлений на посаді як незаконно звільнений, оскільки в розумінні ст. 235 КЗпП України не є такою особою, відповідно не підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки є органічно невід'ємно пов'язаними з вимогою про поновлення на роботі.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" про поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 40, 42, 49-2, 235 КЗпП України, ст. 64 Господарського кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Київський завод "Граніт" про поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: