АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1496/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 635/9564/14-ц Пілюгіна О.М.
Категорія: сімейні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Щвецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказувала на те, що з 29.09.1995 року вони з відповідачем по справі ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.03.2014 року укладений між сторонами шлюб було розірвано, а донька залишилась проживати з позивачкою, яка самостійно їх виховує та утримує.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.06.2013 року стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

У подальшому, в зв'язку з тим, що доньці виповнилося 18 років, але вона продовжувала навчання у школі, і відповідач ОСОБА_3 добровільно матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки не надавав, позивачка вимушена була знову звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на дитину на час її навчання.

На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2014 року з відповідача на користь позивачки повинні стягуватись аліменти на утримання їхньої доньки в твердій грошовій сумі по 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.12.2013 року та до закінчення нею навчання у школі, а саме: до 27.06.2014 року, однак до цього часу позивачка не отримує аліменти в зв'язку зі злісним ухиленням відповідача від їх сплати. Відповідачем у погашення цієї заборгованості сплачено лише 200,00 грн. (по 100,00 грн. за червень та липень 2014 року, відповідно).

У зв'язку із захопленням їхньої доньки ОСОБА_3, на той час ще неповнолітньої, та наявністю у неї здібностей у сфері вивчення іноземної (англійської) мови, з метою їх подальшого розвитку, школою було запропоновано останній узяти участь у конкурсі Програми обміну майбутніх лідерів (FLEX) з метою отримання кваліфікованих знань з англійської мови та навчання у США. Програми обміну майбутніх лідерів (FLEX - це програма для учнів загальноосвітніх шкіл десяти країн співдружності незалежних держав (СНД) - Євразії, яка фінансується урядом Сполучених Штатів. Програма надає школярам можливість навчатися в американській школі протягом одного академічного року і проживати в американській родині.

За результатами конкурсного відбору їхня з відповідачем донька ОСОБА_4 стала фіналістом зазначеної програми та у серпні 2011 року виїхала на навчання до США, де навчалась в школі міста Мерсер штату Пенсільванія та знаходилася там до червня 2012 року.

Для фінансування додаткових витрат на навчання доньки за кордоном (купівлю необхідної літератури, посібників, шкільної форми, одягу, витрат на проїзд та харчування тощо), позивачка вимушена була відкрити валютний рахунок у ПАТ «ОТП Банк» та надсилати їй грошові перекази в іноземній валюті з використанням платіжної банківської картки. При цьому за період знаходження їхньої доньки на навчанні в США з серпня 2011 року по червень 2012 року позивачкою були перераховані їй кошти на додаткові витрати на навчання та розвиток її здібностей на загальну суму 26 005,15 грн., що за офіційним курсом НБУ складає 3 133,00 долари США.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 категорично відмовився відшкодувати їй половину зазначених коштів, витрачених на розвиток їх спільної дитини, позивачка ОСОБА_2 просила суд на підставі ст.ст. 141, 180, 185 СК України стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати, понесені нею на розвиток творчих здібностей їх доньки ОСОБА_4 в розмірі 13 002,57 грн.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі й наполягали на їх задоволенні.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за їх недведеністю.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, позивачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт ОСОБА_2 вказує на те, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька, від якого останній ухиляється, хоча має, на відміну від неї, достатній матеріальний стан. Понесені позивачкою додаткові витрати на навчання доньки за кордоном є виправданими, оскільки остання дійсно має багато нагород і дипломів у сфері вивчення англійської мови та за високі досягнення у навчанні була прийнята до Малої академії наук України, однак суд першої інстанції на зазначені обставини належної уваги не звернув, у зв'язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні заявлених позивачкою вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті, районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог за їх недоведеністю, суд першої інстанції виходив із того, що остання не представила належних та об'єктивних доказів на їх підтвердження.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає матеріалам справи та ґрунтується на законі.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок батьків утримувати дитину встановлений на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 СК України.

Відповідно до цієї правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Відповідно до ст. 181 СК способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім того, ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь і у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

При цьому в кожному випадку, як сама необхідність, тобто потреба в додаткових витратах на дитину, так і їх розмір повинні об'єктивно бути доведеними перед судом, виходячи із принципу змагальності сторін, передбаченого ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Як встановлено по справі, позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 29 вересня 1995 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 12).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.03.2014 року укладений між сторонами шлюб було розірвано (а.с. 5).

По справі також встановлено, що з 15.08.2011 року по 30.06.2012 року, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, їхня донька ОСОБА_4, на той час неповнолітня, як фіналіст Програми обміну майбутніх лідерів (FLEX), що адмініструється організацією Американської Ради з міжнародної освіти, дійсно перебувала у рамках цієї програми на терені США на навчанні.

В період перебування за кордоном ОСОБА_4 з карткового рахунку її матері - позивачки ОСОБА_2, який поповнювався останньою в Україні, з використанням банківської платіжної картки були отримані грошові кошти, загальна сума яких складає 3 133,00 дол. США (а.с. 15-17, 18).

Разом із тим, як вбачається з довідки директора American Councils в Україні від 16.08.2011 року, «Програма обміну майбутніх лідерів», яка є першою великою програмою обмінів для учнів старших класів нових незалежних держав із проживанням та навчанням у США протягом одного року, повністю фінансується американським урядом, до того ж з виплатою старшокласникам відповідної стипендії (а.с. 20).

При цьому будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що перерахування нею грошових коштів у сумі 3 133,00 дол. США, які отримувалися її донькою за час перебування в Сполучених Штатах Америки, було викликано нагальною потребою та ці кошти були використані саме на навчання (вивчення англійської мови, тощо) чи на розвиток інших здібностей дитини, матеріали цивільної справи не містять і таких доказів до суду апеляційної інстанції позивачкою ОСОБА_2 також не представлено.

Не представлено позивачкою ОСОБА_2 доказів і на підтвердження того, що внесені нею в період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 на свій картковий рахунок грошові кошти, які в подальшому отримувалися їхньою неповнолітньою донькою за кордоном, та які за приписами ст. 60 СК України є спільним майном подружжя, були виключно її особистою власністю, а тому ці витрати підлягають відшкодуванню відповідачем.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог за їх недоведеністю.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивачки ОСОБА_2, що наведені на її обґрунтування та які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, то ці доводи апелянта в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: