Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2353/13-ц Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 27 Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Забродського М.І.

суддів: Заполовського В.Й., Якухна О.М.

з участю секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2008 року в розмірі 41128,74 дол. США, що за курсом Національного Банка України складає 328618,64 грн. звернути стягнення на квартиру №1 площею 61,100 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0408 га, які розташовані в АДРЕСА_2 і належать ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки.

Крім того просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України і стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що 11 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 46859,38 дол. США зі сплатою 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11 липня 2016 року.

На забезпечення виконання своїх зобов'язань зі ОСОБА_2 11 липня 2008 року був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 площею 61,10 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0408 га, яка розташована за вказаною адресою.

Проте свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила розірвати кредитний договір від 11 липня 2008 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», а судові витрати просила покласти на банк.

В обґрунтування позову зазначала, що банк безпідставно вимагає дострокового виконання укладеного кредитного договору, шляхом продажу предмета іпотеки у зв'язку з не виконанням нею умов кредитного договору.

Крім того, банк не враховує факт сплати нею 15013,82 дол. США та 14200,66 грн. за період виконання договору до 29 квітня 2013 року.

Вважає, що сам факт наявності спору про стягнення з неї заборгованості істотно порушують умови укладеного кредитного договору, в частині нарахування процентів, пені, комісії за кредитним договором.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору відмовлено.

Додатковим рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь витрат за проведення економічної експертизи у розмірі 4080 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду щодо відмови в її зустрічних позовних вимог не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у неї заборгованості перед банком за кредитним договором від 11 липня 2008 року та про відмову у задоволенні первісного позову саме з підстав введення мораторію не відповідає фактичним встановленим по справі обставинам.

Крім того, суд першої інстанції не врахував висновку проведеної судової економічної експертизи від 26 червня 2014 року згідно якої розрахунок заборгованості позичальника не відповідає умовам укладеного кредитного договору.

Саме цей висновок спростовує доводи банку про розмір заборгованості.

Також вважає безпідставним висновок суду про те, що її зустрічний позов обґрунтовується порушенням банком істотних умов договору і помилково прийшов до висновку про те, що порушення порядку розрахунків за кредитним договором відповідно до ст. 1054 ЦК України не є істотною умовою договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є не обґрунтованою.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом.

Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що коли сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

· зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

· виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладання договору;

· із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за яким остання отримала кредит у розмірі 46859,38 доларів США зі сплатою 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11 липня 2016 року.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 29 квітня 2013 року утворилася заборгованість.

Відмовляючи у задоволенні позову, про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції правильно вважав, що позивач не довела, що банк істотно порушив умови договору. Під час укладання договору його умови задовольняли ОСОБА_2, щодо отримання розміру кредиту його повернення та відсотків за користування кредитом у відповідності до графіку, а також строк дії договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги висновок судової економічної експертизи є безпідставні.

26 червня 2014 року у відповідності до ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду була проведена судово-економічна експертиза.

На її вирішення було поставлено два питання.

Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника(по сплаті процентів за кредит, пені та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором?

Якщо не відповідає, то на яку суму?

З дослідженої частини цього висновку вбачається, що банком згідно п.9 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України, операції в іноземній валюті та банківських металах відображаються у валюті подання шляхом перерахунку суми в іноземній валюті та банківських металах із застосуванням офіційного курсу гривні до іноземних валют на дату визнання активів.

Тобто, результати операції банку в іноземній валюті постійно перераховується при зміні курсу валюти.

Таким чином облік заборгованості з пені за Кредитним договором у валюті потребує постійного перерахунку цієї суми у гривневому еквіваленті при зміні валюти.

Відтак висновком експертизи встановлено, що розрахунок заборгованості по сплаті процентів за кредит, пені, та погашення основної суми боргу перед банком не відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що такий висновок може слугувати для корегування суми заборгованості, а не розірвання договору у зв'язку з істотним порушенням банком умов договору.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: