АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/950/15 Головуючий 1 інстанції - Федченко В.М.
Справа №614/425/14-ц Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Коростійової В.І., Крилової Т.Г.

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Борівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Ізюмського міськрайонного суду від 01 червня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського міського голови, Ізюмської міської ради Харківської області, виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про надання попередньої роботи у зв'язку зі звільненням з виборчої посади, стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИЛА:

05 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 червня 2010 року по цивільній справі за його позовом до Ізюмського міського голови, Ізюмської міської ради Харківської області, виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про надання попередньої роботи у зв'язку зі звільненням з виборчої посади, стягнення середнього заробітку.

Посилався на те, що 21 серпня 2013 року апеляційним судом Харківської області було постановлено рішення, яким суд визнав незаконними дії, щодо звільнення заявника з посади першого заступника Ізюмського міського голови на вимогу Ізюмського міжрайонного прокурора (припис від 11 вересня 2008 року) за рішенням Ізюмської міської ради №2551 від 12 вересня 2008 року, у відповідності до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (за відсутності підстав).

Цим рішенням на його користь було стягнуто з Державної казначейської служби України штраф в сумі 425 гривень, втрачений заробіток в сумі 88 385 гривень, моральну шкоду в сумі 10000 гривень у зв'язку із незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, результатом чого стало звільнення його з посади заступника міського голови.

На твердження заявника, встановлення судовим рішенням факту відсутності підстав його звільнення з виборчої посади першого заступника міського голови з питань управління житлово-комунального господарства, є нововиявленими обставинами, які не були відомими на час прийняття судового рішення Ізюмським міськрайонним судом, не досліджувалися в ході судового розгляду справи, та безумовно мають істотне значення для вирішення питання, щодо надання йому попередньої роботи в зв'язку зі звільненням з виборної посади.

З посиланням на п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України, просив:

- скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 червня 2010 року;

- визнати протиправною діяльність Ізюмської міської ради з питань невиконання вимог Конституції та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», КЗпП України в частині не надання йому посади директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства та не виплати матеріальної допомоги за період працевлаштування;

- визнати протиправною діяльність Ізюмського міського голови Божкова О.А., з невиконання вимог Конституції та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», КЗпП України в частині не надання йому посади директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства або іншої роботи;

- зобов'язати Ізюмського міського голову надати йому посаду, на якій він працював до обрання на посаду першого заступника Ізюмського міського голови, тобто директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства з моменту подачі заяви, а саме з 06 листопада 2009 року;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині надання йому посади директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства;

- зобов'язати Ізюмську міську раду Харківської області зарахувати період працевлаштування до страхового стажу і стажу роботи;

- стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області на його користь компенсацію матеріальних збитків у сумі 33 597, 90 гривень невиплаченої матеріальної допомоги за період працевлаштування;

- стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області на його користь компенсацію матеріальних збитків у сумі 51 996 , 75 гривень за затримку виплати середньої заробітної плати за період працевлаштування;

- стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області на його користь компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 8532,80 гривень;

- стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області на його користь моральну шкоду у сумі 117 000 гривень;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

11 листопада 2014 року ОСОБА_1 подав уточнену заяву (а.с.215-218).

Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 червня 2010 року у справі за його позовом до Ізюмського міського голови, Ізюмської міської ради Харківської області, виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про надання попередньої роботи в зв'язку зі звільненням з виборчої посади, стягнення середнього заробітку у зв'язку з нововиявленими обставинами було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу передати до суду першої інстації для продовження розгляду. Посилається на порушення судом норм поцесуального права, які були допущені при вирішенні якого заяви. Зокрема, зазначає, що суд залишив поза увагою доводи його заяви щодо наявності обставин, які є підставою для перегляду рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 червня 2010 року за нововиявленими обставинами, не дослідив у повній мірі надані докази та застосував закон, який не регулює спірні правовідносини.

У суді апеляційної інстанції справа розглянута на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, що підтверджується розписками про отримання судових повісток про виклик.

Колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (далі Постанова), перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей 364-1, 365 ЦПК та загальних засад цивільного судочинства.

За змістом ст.11 ЦПК України, якою закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін.

Статтею 361 ЦПК України, передбачено, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема,:

- істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п.1 ч.2);

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду (п.3 ч.2).

У п.7 зазначеної вище Постанови роз'яснено, що обставини, які відповідно до п.1 ч.2 ст. 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що в її обгрунтування він посилався саме на наявність істотних для справи обставини, що не були і не могли бути йому відомі, на час розгляду справи, та є підставою для перегляду відповідно п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що такі доводи ОСОБА_1 не були предметом розгляду суду першої інстанції та їм не була надана відповідна правова оцінка.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без задоволення, суд першої інстанції зазначив лише те, що рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2013 року не є нововиявленою обставиною, оскільки постановлювалось за скаргою ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 квітня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області, голови міської ради Харківської області Божкова О.А. про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Інших мотивів, з яких суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1, оскаржувана ухвала не містить.

При цьому суд послався на п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України та п. 9 Постанови де зазначено, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обгрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору…». Та обставина, що ОСОБА_1 у своїй заяві не посилався на п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України, як на підставу для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення, залишилась поза увагою суду першої інстанції.

Отже, при розгляді заяви ОСОБА_1 суд допустив порушення норм процесуального права і таке процесуальне порушення не може бути усунено судом апеляційної інстанції.

У п.20 Постанови, зазначено, що за змістом ч.2 ст. 307 ЦПК апеляційний суд відповідно до наданих йому повноважень має право постановити ухвалу про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами без задоволення, постановленої з порушенням норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання. Нормами ЦПК не передбачено права апеляційного суду постановляти ухвалу про задоволення такої заяви і скасування ухваленого судом першої інстанції рішення.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст. 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Борівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді