Справа № 742/5564/14 Провадження № 22-ц/795/376/2015 Головуючий у I інстанції - Галич А. І. Доповідач - Позігун М. І.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

з участю: представника апелянта - ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в інтересах ОСОБА_6 до територіальної громади в особі Прилуцького міськвиконкому про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В обґрунтування наявності права на звернення до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що його матір ОСОБА_6, яка є рідною донькою спадкодавця, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 31 серпня 2005 року було визнано недієздатною і опікуном було призначено її чоловіка - ОСОБА_5 Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_5 був звільнений від повноважень опікуна над недієздатною ОСОБА_6 і опікуном було призначено її сина - ОСОБА_1 Після призначення його опікуном, з метою прийняття спадщини ОСОБА_6, звернувся до Прилуцької райдержнотконтори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

У грудні 2014 року з зустрічним позовом до територіальної громади в особі Прилуцької міської ради звернувся ОСОБА_2, який просив визнати за ним і ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 по 1/10 частині квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що ОСОБА_7, який є його батьком, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_7 належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_1. Позивач за власний рахунок захоронив свого батька і на день смерті постійно без реєстрації проживав разом з ним, в зв'язку з чим вважається таким, що прийняв спадщину.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року за ОСОБА_6 та ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування по 1/10 частині квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі, а ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову відмовити. Апелянт посилається, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки відповідач (орган місцевого самоврядування) не заперечував проти задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 вважає, що довідка Малодівицької селищної ради від 19 грудня 2014 року про те, що ОСОБА_7 на день смерті проживав разом з ОСОБА_2 та вів з ним спільне господарство, не може бути доказом по справі, оскільки в ній відсутнє посилання на підставу її видачі: невідомо, з яких джерел отримана інформація; не були опитані свідки, сусіди, не були обстежені умови проживання. ОСОБА_2 не звертався до суду з заявою щодо встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та з питання визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15).

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є дітьми померлого ОСОБА_7 (а.с.16, 43).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 31 серпня 2005 року ОСОБА_6 визнано недієздатною і рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 27 жовтня 2005 року №581 призначено ОСОБА_5 опікуном над психічно хворою дружиною.

Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звільнено від повноважень опікуна і призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатною матір'ю ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина.

Відповідно до частин 3 і 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, зокрема: особа, цивільна дієздатність якої обмежена, а також спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо не було їх відмови від прийняття спадщини.

Відповідно до довідки КП „Прилуцьке МБТІ" №1698 від 10.10.2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1997 року, видане підприємством „Чернігівнафтогаз" на підставі наказу №202 від 28.03.1997 року на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.21).

Державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори 19 листопада 2014 року ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Відсутність такого документу підтверджено також у листі виконавчого комітету Прилуцької міської ради №012-10/С-1685 від 19.12.2014 року, з якого вбачається, що в архівних матеріалах інвентаризаційно-приватизаційної справи на спірну квартиру відсутній належним чином оформлений другий примірник оригіналу свідоцтва про право власності на житло, що не дає можливості виготовити копію, на час приватизації квартири (28.03.1997) наявність такого примірника чинним законодавством не передбачалася (а.с.49).

Звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права в інтересах ОСОБА_6, її законний представник ОСОБА_1, а також і ОСОБА_2 відповідачем зазначали територіальну громаду в особі Прилуцької міської ради. Кожним із позивачів іншого спадкоємця, а також ОСОБА_5, ОСОБА_4, які також є співвласниками квартири АДРЕСА_1, зазначено в якості третіх осіб, а не відповідачів, право власності яких за відсутності правовстановлюючого документу також є оспорюваним.

Виходячи з положень ст. 392 ЦК України, втрата документа, який засвідчує право власності, є підставою для пред'явлення позову про визнання права власності.

З довідки КП „Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" вбачається, що спірне житло належить ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а не спільної часткової власності.

Визначення спільної сумісної власності, порядок здійснення права володіння, користування та розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, виділ частки із майна, поділ такого майна вирішується за домовленістю співвласників, а за наявності спору-судом з врахуванням положень ст. 368-370 ЦК України.

За таких обставин, за відсутності в матеріалах справи належних доказів щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 не лише спадкодавця, а й інших співвласників майна, вирішення питання визнання права власності на частину майна в порядку спадкування без вирішення питання юридичного відновлення права власності осіб на майно, яке перебуває в спільній сумісній власності, є неможливим.

Крім того, оскільки майно перебуває в спільній сумісній власності, суд, визначивши частку спадкодавця в такому майні, вирішив питання про права і обов'язки інших учасників спільної сумісної власності, які були залучені до участі у справі не в якості відповідачів, а третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з аналізу зазначеної норми матеріального права, предметом доказування у цивільній справі є не лише наявність порушеного права, а й наявність доказів порушення такого права саме відповідачем.

Згідно статей 11, 33 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Заміна неналежного відповідача, залучення співвідповідачів можливе лише за клопотанням самого позивача.

З викладеного вбачається, що суд зобов'язаний вирішити справу в межах заявлених вимог і відносно тих відповідачів, які зазначені в позові.

Проте, в порушення зазначених вимог закону, задовольняючи позови до Прилуцької міської ради, суд не перевірив та не зазначив в рішенні суду, чи є остання належним відповідачем у справі, виходячи з підстав та предмета спору за фактично наявного спору щодо спадкового майна померлого ОСОБА_7 між спадкоємцями, а не між позивачами та територіальною громадою в особі Прилуцької міської ради.

Виходячи з аналізу норм спадкового права, право на спадкове майно у органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини виникає за відсутності спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття (ст. 1277 ЦК України), оскільки за наявності спадкоємців розподіл спадщини проводиться між ними.

Таким чином, у спорах між спадкоємцями з приводу спадкового майна відповідачами є спадкоємці, які не визнають право іншого спадкоємця на спадкове майно, і лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно свідоцтва про смерть місцем смерті ОСОБА_7 є смт. Мала Дівиця Прилуцького району. Відповідно до довідки виконавчого комітету Малодівицької селищної ради Прилуцького району №1391 від 19 грудня 2014 року ОСОБА_7 на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1221 ЦК України останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини.

Оскільки у випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщина за рішенням суду визнається відумерлою за заявою органу місцевого самоврядування саме за місцем відкриття спадщини, то в такому випадку територіальна громада в особі Прилуцької міської ради не може набути права на спадкове майно в випадку визнання його відумерлим, право на яке в силу закону може виникнути в територіальної громади смт. Мала Дівиця Прилуцького району за місцем проживання спадкодавця.

Враховуючи викладене, територіальна громада в особі Прилуцької міської ради не є належним відповідачем у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Оскільки на стадії апеляційного провадження не передбачено права апеляційного суду залучення до участі у справі належного відповідача та ухвалення щодо нього рішення, то вирішення спірного питання можливе лише під час розгляду спору у справі за позовами, поданими сторонами до належних відповідачів.

Враховуючи, що в силу положень ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, апеляційний суд не позбавлений права переглянути рішення суду першої інстанції поза межами доводів апеляційної скарги.

В зв'язку з викладеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Прилуцької міської про визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313,314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: