Справа №487/5446/14-ц 27.01.2015 27.01.2015 27.01.2015
Провадження № 22-ц/784/189/15 Головуючий першої інстанції: Корнешова Т.В.
Категорія: 50 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Локтіонової О.В.,

при секретарі судового засідання: Кудра В.М.

за участі позивача ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3,

ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва з нього на утримання відповідача, яка є його колишньою дружиною, з травня 2007 р. було стягнуто аліменти по 75 грн. щомісяця і саме в цьому розмірі ним сплачувались аліменти до червня 2013 р. В травні 2008 р. рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва було змінено спосіб стягнення аліментів та їх розмір та стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/10 частини його доходів.

Посилаючись на те, що сплачувати аліменти в новому розмірі він не мав можливість через скрутний матеріальний стан (наявність кредитних зобов'язань, необхідність витрачати кошти на утримання та лікування сина, який є інвалідом ІІ групи, та своє лікування), внаслідок чого утворилась заборгованість, просив звільнити його від сплати цієї заборгованості.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2014 р. позов задоволено частково.

Постановлено звільнити ОСОБА_3 від сплати 1/3 частини заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_5 за виконавчим листом № 2-4-3137/2008 р., виданим Центральним районним судом м. Миколаєва, що утворилася станом на 01 грудня 2013 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що судом неповно враховано обставини справи щодо його матеріального становища, і просить рішення суду змінити, задовольнити його позов та звільнити від сплати заборгованості за аліментами.

ОСОБА_5 також подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в позові, посилаючись на помилковість висновків суду щодо наявності підстав для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідача позивач вказує на необґрунтованість її доводів і просить рішення суду від 04 грудня 2014 р. скасувати, відмовити в задоволенні вимог про стягнення з нього заборгованості по аліментах в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_5 є колишньою дружиною позивача, інвалідом І групи.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2007 р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто 75 грн. аліментів щомісяця на період строку інвалідності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2008 р. змінено спосіб та розмір стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів: постановлено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частині усіх доходів, починаючи з 01 липня 2008 р. на період інвалідності.

Станом на 01 грудня 2013 р. у зв'язку з тим, що позивачем зобов'язання щодо сплати аліментів на підставі рішення суду від 18 червня 2008 р. проводилось частково (він продовжував сплачувати аліменти в розмірі 75 грн.) утворилась заборгованість в розмірі 8790 грн. 72 коп.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_3 просив звільнити його від сплати цієї заборгованості, посилаючись на необхідність витрачати кошти на утримання сина-інваліда ІІ групи, його власне лікування, наявність у нього хронічних хвороб та кредитних зобов'язань.

В силу ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати таку допомогу.

В силу ч. 2 ст. 197 СК України, яка відповідно до застережень, визначених ч. 5 ст. 194 СК України, регулює спірні правовідносини, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як встановлено судом, позивач є пенсіонером, розмір його пенсії на час вирішення спору складає 2442 грн. 84 коп., він має хронічні захворювання серцево-судинної системи (а.с. 67), має сина - ОСОБА_7, який є інвалідом ІІ групи за психічним захворюванням і потребує постійного стороннього догляду.

Задовольняючи позов частково, суд вважав, що для цього є передбачені законом підстави.

Таким чином, позивач вимушений був витрачати додаткові кошти на утримання та догляд за хворим сином (а.с. 12, 23), своє лікування, а тому не міг в повному обсязі виконувати свої зобов'язання за судовим рішенням.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 78, 79), виконавчий лист про зміну розміру аліментів було видано лише у вересні 2009 р., що також сприяло виникненню заборгованості.

Виходячи з того, що наведені обставини сприяли виникненню заборгованості за аліментами, які має сплачувати позивач на утримання відповідачки, суд правильно звільнив позивача від сплати 1/3 частини цієї заборгованості.

В той же час суд вірно вважав, що відсутні підстави для задоволення позову в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено інші обставини, на які він посилався на підтвердження своїх позовних вимог, а тому доводи його апеляційної скарги щодо повного задоволення позову не заслуговують на увагу.

Також помилковими є посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на неправильне застосування до спірних правовідносин положень ст. 197 СК України, оскільки таке суперечить вимогам ч. 5 ст. 194 СК України.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги відповідачки, оскільки, частково задовольняючи позов, суд вірно виходив з того, що є інші обставини, що мають значення, внаслідок яких виникла заборгованість за аліментами, а саме - наявність у позивача іншого утриманця (сина - інваліда ІІ групи, лікування та догляд за яким потребували витрат грошових коштів).

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відхилити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: