УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що від близьких стосунків з відповідачем вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею. Шлюб між ними не реєструвався, але відповідач записаний батьком дитини. З часу народження дитини відповідач відвідував дитину дуже рідко, а протягом останнього року взагалі перестав нею цікавитися, не піклується про неї, не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Дитина часто хворіє, але відповідач не цікавиться її здоров'ям та життям, хоча перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинить.

Позивачка вважала, що відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, він зловживає спиртними напоями, що може згубно впливати на дитину, її моральний та духовний розвиток.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження сторони у справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 і перебуває на її утриманні, відповідач з ними не проживає, про що свідчить довідка про склад сім'ї позивачки.

Суд першої інстанції, позбавляючи ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, виходив із того, що відповідач не цікавиться здоров'ям та життям доньки, не бажає брати участь у її вихованні, матеріальної допомоги на її утримання не надає, що підтверджується довідкою КУОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 1», в якій зазначено, що батько дитини до поліклініки за медичною допомогою з дитиною не звертався; у висновку СКМСД Комінтернівського РВ ХМУ України в Харківській області від 17 квітня 2014 року зазначено, що відповідач не цікавиться життям та здоров'ям доньки, на неодноразові виклики співробітників міліції не реагує, для надання пояснень не з'являється.

Відповідно до висновку Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради остання, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд першої інстанції розцінив як свідоме нехтування відповідачем виконанням своїх батьківських обов'язків, що за висновком суду підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків, небажання займатися вихованням доньки та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

При задоволенні позовних вимог суд також взяв до уваги те, що відповідач будь-яких заперечень з приводу позову не надав та не з'явився в судове засідання.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав, що за правилами ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію або своєю поведінкою негативно впливає на виховання доньки.

Відповідач у суді апеляційної інстанції наголошував, проти чого не заперечували позивач та її представник, що він сплачує аліменти на дитину.

Таким чином, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 та позбавив ОСОБА_4 батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна оцінка відповідно до вимог процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік