АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1336/15 Справа № 203/6296/14 Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф.Ф. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути на свою користь з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" страхове відшкодування, сума якого з врахуванням зносу складає 25 147, 24 грн. та вартість послуг експерта 525 грн., а з відповідача ОСОБА_4 стягнути на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 4 996, 53 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди яка виникла в результаті дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 05 вересня 2013 року - 24 147, 24 грн. та у рахунок повернення судових витрат - 241, 47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди яка виникла в результаті дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 05 вересня 2013 року - 525,00 грн. - витрати за послуги експерта.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою. У апеляційній скарзі, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 скасувати та постановити у оскаржуваній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, у повному обсязі, з тих підстав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, що підлягає розгляду та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2013 року близько 17-40 год. в м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Комсомольської та Червоної відбулась дорожньо-транспортної пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки "Хонда", д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої транспортні засоби були отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, що підтверджується матеріалами справи.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2013 року, що набрала чинності, ОСОБА_4 за фактом дорожньо-транспортної пригоди 05.09.2013 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 400 грн.

У відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України, суд першої інстанції вважав доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини відповідача ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 05.09.2013 року, внаслідок якої було завдано механічні пошкодження автомобілю НОМЕР_1, власником якого є позивач.

Крім того, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZA151013 від 15.10.2013 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки ДЕУ, д/н НОМЕР_1, без врахування зносу складає 30 143 (Тридцять тисяч сто сорок три) гривні 77 копійок, а з врахуванням зносу - 25 147 (Двадцять п'ять тисяч сто сорок сім) гривень 24 копійки.

Також, встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як власника автомобіля марки "Хонда", д/н НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", до якої позивач - 05.09.2013 року, звернувся із заявою-повідомленням про страховий випадок та 04.11.2013 року із заявою про отримання страхового відшкодування, що підтверджується копією полісу та копіями заяв.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 сплатив позивачу суму франшизи у розмірі 1000 грн., і даний факт сторонами не оспорювався.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що на час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач - ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" повідомлення про прийняття рішення з приводу виплати страхового відшкодування позивачу не направляло, та страхове відшкодування позивачу не виплачене.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Суд першої інстанції при розгляді справи виходив з того, що володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем джерела підвищеної небезпеки, що також викладено в Постанові Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди " № 6 від 27 березня 1992 року.

Тому, позовні вимоги позивача до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" суд першої інстанції вважав обґрунтованими в частині стягнення фактичної суми шкоди виходячи саме з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZA151013 від 15.10.2013 р., надав критичну оцінку висновку наданому відповідачем та вважав його менш об'єктивним, оскільки, він був проведений без фактичного огляду пошкодженого автомобілю, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважав необхідним стягнути з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь ОСОБА_2, в рахунок відшкодування шкоди яка виникла в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 вересня 2013 року - 24 147, 24 грн. та судові витрати у розмірі 241,47 грн.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року у частині задоволення позовних вимог до відповідача ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" не оскаржується.

Однак, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 Тому, вищевказане рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. А відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 4 996, 53 грн., обґрунтовуються відповідністю до положень ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 34 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді справи виходив з письмових доказів наявних в матеріалах справи з тих підстав, що жодна зі сторін не скористалась своїм правом заявити клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи для встановлення вартості ремонту автомобілю. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні встановлено, що вартість деталей зазначених у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ZA151013 від 15.10.2013 р. є дещо завищеною, а тому, суд першої інстанції вважав справедливим відмовити позивачу в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 суми шкоди (без врахування зносу), однак, при цьому, поклавши саме на відповідача ОСОБА_4 витрати на послуги експерта.

Із зазначеним висновком, колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки, задовольняючи позовні вимоги до відповідача ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", суд першої інстанції прийняв в якості належного доказу саме висновок експертного автотоварознавчого дослідження № ZA151013 від 15.10.2013 року та поклав його у основу свого рішення. Висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивовані лише незгодою з вартістю деталей. Тому, колегія суддів вважає за необхідне змінити правове обґрунтування відмови у позовних вимогах щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 4 996, 53 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв як доказ у справі висновок спеціаліста, оскільки, він був отриманий у передбаченому порядку ліцензованим судовим експертом. Висновок наданий аварійним комісаром про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 31.10.2014 року не спростував висновків спеціаліста, відповідачем та його представником переконливих аргументів чи доказів на спростування вказаного висновку до суду не надано; вказаний висновок узгоджується з іншими матеріалами справи і не протирічить їм.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов"язку відшкодовувати шкоду, у тому числі і моральну, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З урахуванням вищевикладеного, колегія вважає доведеною вину відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу. Однак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено заподіяння відповідачем ОСОБА_4 суми матеріальної шкоди у розмірі 4 996, 53 грн. і яка складається саме з різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), оскільки 30 143,77 грн. - це вартість ремонту без урахування зносу, а сума у 25 147,24 грн. - це вартість ремонту з урахуванням зносу, яка і є фактична сума страхових виплат (страхове відшкодування), і яка за відрахуванням суми франшизи у розмірі 1000 грн. і була стягнута зі страхової організації. Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведені вимоги щодо стягнення суми матеріальної шкоди у розмірі - 4 996, 53 грн., оскільки, не доведено фактичний розмір шкоди, тобто, саме розмір фактично понесених позивачем витрат, що перевищував би суму страхового відшкодування, а тому, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню, як не доведені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції послався на роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1), згідно з якими відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідачів, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні та не було обґрунтовано, з якого розрахунку він виходив встановлюючи відповідний розмір моральної шкоди, тому вважав, що у задоволенні позовних вимог у цій частині йому також необхідно відмовити.

Однак, судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо не доведення позивачем спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що внаслідок винних дій відповідача було пошкоджено автомобіль, який належить позивачу на праві власності, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і який протягом тривалого часу був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, змушений витрачати кошти на його відновлення, оскільки, відповідач у добровільному порядку не відшкодував завдану шкоду, а неможливість користуватися транспортним засобом спричинила йому певні незручності для організації свого побуту, пересування його та членів його сім'ї.

Однак, рішенням першої інстанції у задоволенні вимог позивача щодо стягнення на його користь з відповідача суми у відшкодування моральної шкоди - відмовлено. Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду, оскільки, відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Матеріалами справи встановлено наявність причинно-слідчого зв"язку між винними діями, пов"язаними з порушенням вимог ПДР України відповідача ОСОБА_4 і завданням шкоди позивачу, оскільки, вказаними протиправними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Судом першої інстанції, на порушення норм матеріального права, не було враховано характер та обсяг страждань позивача, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, стан його здоров"я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь вини відповідача.

За правилом ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК).

При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає, що в ході розгляду справи встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу саме з боку відповідача ОСОБА_4 В даному конкретному випадку, внаслідок ДТП, належний позивачу на праві приватної власності транспортний засіб зазнав пошкоджень, що призвело до душевних страждань позивача у справі, розмір відшкодування яких колегія, враховуючи при цьому ступінь вини відповідача та принцип розумності і справедливості, вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а тому, достатнім для задоволення зазначених вимог є розмір у 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, в частині рішення суду що оскаржується - відмовити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року у іншій частині не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_4 щодо стягнення на користь ОСОБА_2 заподіяної матеріальної шкоди у розмірі - 4 996, 53 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн. - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди суму у розмірі - 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, в частині рішення суду що оскаржується - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді