СОЛОМ`янський районний суд міста києва
у х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: судді Кицюк В.С.

за участю секретаря Грінченко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, стягувач ОСОБА_2, на неправомірне рішення державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року заявник звернувся в суд із вищезазначеною скаргою, в якій з урахуванням уточнень просить визнати незаконною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26.02.2015 в межах виконавчого провадження ВП№46524720, винесену старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Мельниченка В.С. (далі - ВДВС) та зобов`язати ВДВС перерахувати (повернути) незаконно, на думку заявника, стягнені з боржника кошти на свій картковий рахунок (а.с.15-19, 66-67)

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на наступне. Так, 20.09.2012 Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2609/13209/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 414 688,35 грн.

13.02.2015 стягувач звернувся до ВДВС із відповідною заявою та 16.02.2015 ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження заявник дізнався про те, що 26 лютого 2015 року ВДВС винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яку заявник вважає незаконною та такою, що підлягаю обов`язковому скасуванню. І саме таким чином формулює свої вимоги за скаргою.

Заявник акцентує увагу суду на тому, що відповідно до ч.2 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» ВДВС має право звернути стягнення на заробітну плату боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача, стверджуючи, що в матеріалах виконавчого провадження така заява відсутня.

Другою підставою незаконності оскаржуваної постанови заявник називає порушення ВДВС ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» встановленого порядку відрахувань із заробітної плати боржника, зазначаючи, що 20% встановлено на погашення у повному обсязі основного боргу, 20% - на погашення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій на користь відповідного ВДВС. При цьому заявник застосовує положення ст.128 КЗпПУ «Про обмеження розміру відрахувань із заробітної плати».

Окремо заявник просить суд визнати неправомірним дії ВДВС щодо утримання з усіх видів його заробітку виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій (а.с.15-19)

В судове засідання сторони виконавчого провадження та особа, рішення якої оскаржується, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.105, 106)

В свою чергу, заявник подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, окремо зазначив, що вимоги за скаргою він повністю підтримує (а.с.107)

Як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових пояснень стягувача, то він категорично заперечує проти задоволення скарги, стверджує, що ВДВС діяв виключно в межах закону та сумлінно вчиняє всі передбачені законом дії по виконанню рішення суду, яке набуло законної сили. Боржник же навпаки, на думку заявника, навмисно намагається уникнути відповідальності і таким зверненням до суду засвідчує таку свою позицію (а.с.55-57)

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 20.09.2012 Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2609/13209/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 414 688,35 грн. (а.с.74, 96)

Постановою ВДВС від 24.09.2012 було відкрито провадження у справі ВП №34380022 (а.с.98)

Постановою ВДВС від 19.06.2014 було закінчено дане виконавче провадження ВП №34380022 зважаючи на те, що згідно відповіді УДАІ за боржником транспортних засобів не зареєстровано, відповідно до відповіді ДПС про номери рахунків боржник з таким податковим номером на обліку не перебуває, майна за вказаною адресою не виявлено (а.с.101)

12.02.2015 стягувач знову звернувся до ВДВС із відповідною заявою та 16.02.2015 ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46524720 (а.с.72, 75)

Як вбачається із тексту постанови про відкриття ВП ВДВС було надано боржнику строк самостійно сплатити заборгованість до 23 лютого 2015 року, проте, і це сторонами не заперечується, до теперішнього часу рішення суду залишається невиконаним.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконавчі листи, що видаються судами підлягають виконанню державною виконавчою службою (ст.17 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, державні виконавці зобов`язані здійснити необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Так, користуючись наданими повноваженнями та покладеними обов`язками, ВДВС направив запити до Державної податкової служби України для отримання інформації про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, про номери рахунків, відкритих у банківських установах, до Пенсійного Фонду України про отримання боржником пенсії та про отримання відомостей про трудову зайнятість боржника (а.с.76-77)

Як вбачається з відповіді ПФУ було встановлено, що ОСОБА_1 працює в Національному авіаційному університеті.

ВДВС також направлялися запити в Головне управління земельних ресурсів Київської КМДА, КМБТІ та ДАІ з приводу наявного рухомого та нерухомого майна (а.с.79)

З отриманого витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1 та заборона його відчуження постановою про арешт майна боржника, винесену ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві 27.11.2012 (а.с.86)

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постановою ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 27.11.2012 накладено арешт н все нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с.87)

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 має у приватній власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.89)

Двокімнатна квартира АДРЕСА_2 з 13.10.2009 перебуває під обтяженням за іпотечним договором, укладеним між заявником та ПАТ «Універсал Банк» (а.с.91)

Заявник як на підставу для визнання оспорюваної постанови називає відсутність заяви стягувача про звернення стягнення на заробітну плату боржника, проте, така позиція спростована матеріалами наданого виконавчого провадження.

Так, стягувач 06.02.2015 подав до ВДВС відповідну заяву (а.с.80), доводи заявника про те, що виконавче провадження не було відкрито на момент звернення із цією заявою стягувача до ВДВС суд вважає неспроможними, оскільки закон не обмежує стягувача для написання такої заяви певними часовими рамками.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату боржника звертається в разі відсутності в боржника коштів на рахунках в банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних для стягнення сум, а також в разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує 3 мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, закон не пов`язує обов`язок наявності відповідної заяви, яка буде передувати винесенню такої оскаржуваної постанови.

Виключно ч.2 ст.68 Закону України зобов`язує ВДВС пересвідчитися в тому, чи наявна відповідна заява стягувача, в якій мова йде про «інші» виконавчі документи.

Наявність в матеріалах виконавчого провадження такої заяви, про що зазначено судом вище, свідчить про те, що державний виконавець за викладених обставин діяв в межах закону і наданих цим законом йому повноважень.

Відповідно до ч.3 даної статті державний виконавець про звернення стягнення на заробітну плату виносить відповідну постанову. За представленими матеріалами вона була винесена 24 лютого 2015 року (а.с.85)

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець постановив проводити з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплату боржнику після відрахування податків, утримання у розмірі 20 відсотків до погашення у повному обсязі заборгованості в розмірі 414 688,35 грн., перераховувати кошти на картковий рахунок стягувача.

Також зазначено про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 20 відсотків до погашення у повному обсязі, перераховуючи кошти за реквізитами ВДВС.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена робітнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Так, відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати та інших видів доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю.

Відповідно до ч.1 ст.128 КЗпПУ при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20 відсотків, а у випадках, окремо передбачених законом, - 50 відсотків заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено 50 відсотків заробітку (ч.2 ст.128 КЗпПУ)

Обмеження, встановлені ч.1 і ч.2 ст.128 КЗпПУ не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчим документом до погашення у повному обсязі заборгованість за всіма іншими видами стягнень, окрім аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяної злочином - 20 відсотків. При цьому, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати.

Аналіз наведених положень законів дає підстави стверджувати про те, що постанова ВДВС в частині звернення стягнення на заробітну плату заявника в розмірі відрахування 20 відсотків до погашення заборгованості у повному обсязі заборгованості в розмірі 414 688,35 грн. є такою, що відповідає вимогам закону.

Щодо посилання в оскаржуваній постанові на звернення стягнення н заробітну плату заявника шляхом відрахування ще 20 відсотків з його доходів до погашення у повному обсязі також виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, то слід навести наступне.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» до інших видів виконавчих документів, що підлягають виконанню, належать (окрім виконавчих листів, що видаються судами) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

24.02.2015 ВДВС винесено дві постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій (а.с.73, 74)

Зазначені рішення ВДВС заявником не оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Заявником добровільно не виконані, а відтак державним виконавцем вони були звернуті до примусового виконання.

Таким чином, в даному випадку ВДВС виніс постанову про відрахування із заробітної плати за кількома виконавчими документами. Таке право надано державному виконавцеві законом і при аналізі його змісту суд приходить до висновку, що і в цій частині ВДВС закон не порушив.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.387 ЦПК України)

На підставі викладеного суд не знаходить підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, стягувач ОСОБА_2, на неправомірне рішення державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через Солом`янський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк