Справа № 584/930/15-ц
Провадження № 2/584/357/15

РІШЕННЯ
Іменем України
28.10.2015 року Путивльський районний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Токарєва С.М.
при секретарі Ковальовій К.В.
з участю: позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідачів ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про зобов`язання припинити вчинення дій, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів, уточнивши позовні вимоги, та свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником домогосподарства по АДРЕСА_1 .
Власником сусіднього домогосподарства по АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_6 , а фактично проживають у ньому відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Зі сторони користувачів сусіднього будинку постійно вчиняються різного роду дії, що приносять шкоду майну позивача, а також постійні безпідставні претензії.
Для уникнення постійних суперечок сім`єю позивача близько двох років тому біля межі з сусідньою земельною ділянкою було споруджено паркан з металопрофілю, який також став відігравати роль твердих меж між ділянками сторін.
Відповідач ОСОБА_4 іноді вживає спиртні напої, що сприяє виникненню у нього нових претензій до позивача.
Так, одного з днів, відповідач ОСОБА_4 схопив палку та почав бити по належному позивачеві паркану та висловлюватись на адресу позивача нецензурною лайкою.
На такі дії позивач була змушена реагувати, викликавши працівників правоохоронних органів, які приїхали та припинили протиправні дії вказаного відповідача.
Від таких дій відповідача ОСОБА_4 на належному позивачеві паркані залишились вм`ятини.
В послідуючому відповідачі зі свого двору накидали на належний позивачеві паркан шматки шиферу та деревини, а також траву, опалі яблука, які гниють, та землю, тобто різного роду сміття.
З цього приводу позивач зробила відповідачам зауваження, на що останні відреагували агресивно, почали кричати, відповідач ОСОБА_5 схопила при цьому палицю та знову почала бити нею по належному позивачеві паркану, від чого на ньому з`явилися додаткові вм`ятини.
За таких обставин позивач знову була змушена викликати працівників міліції, але відповідачі продовжують вчиняти дії, що порушують право власності позивача.
З огляду на таке просила суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припинити накидати своє майно та сміття на належний їй паркан, що розмежовує земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкод у здійсненні права власності парканом, шляхом зобов`язання прибрати своє майно та сміття із належного їй паркану, а також стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь 3000 грн. в рахунок компенсації за спричинену моральну шкоду та понесені по справі судові витрати.
У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки у поданій позовній заяві позивач не зазначає, якому саме майну завдана шкода, в якому розмірі та якими саме діями відповідачів, а також позивачем не надано доказів того, що їй було заподіяно шкоди та в чому вона виражається. Також зазначали, що чоловік позивача ОСОБА_7 наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження, з приводу чого було відкрито кримінальне провадження. Виклики позивачем працівників міліції дійсно мали місце, проте вони були безпідставними, оскільки жодних посягань на майно позивача ними не вчинялося, а покази позивача є надуманими, що підтверджується відповідними висновками за матеріалами перевірок, які проводились органами внутрішніх справ. Також заперечували ту обставину, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 накидали сміття на належний позивачеві паркан. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. вважали безпідставними, оскільки відповідачами не вчинено жодних дій, які б заподіяли позивачеві вказаної шкоди.
Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, допитавши свідків, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено під час судового засідання, власником жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , що підтверджується фотокопією договору дарування від 01.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу М.Колесніченко за реєстраційним № 684 (а.с.59).
Власником жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 .
Вказані обставини сторонами не оспорювалися, а також є встановленими рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 18.05.2015 року у цивільній справі № 584/264/15-ц (а.с.7,8).
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.27,28), однак фактично проживають по АДРЕСА_1 у будинку, належному їх дочці ОСОБА_6 .
Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Путивльського РВ УМВС України в Сумській області з приводу дій ОСОБА_4 , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами перевірок зареєстрованих в ЖЄО за № 1537 від 12.09.2013 року, № 443 від 23.03.2014 року та № 1192 від 16.08.2014 року.
У всіх вказаних випадках перевірку за зверненнями позивача ОСОБА_1 органом внутрішніх справ було припинено.
Разом з тим, як вбачається із матеріалів перевірки Путивльського РВ УМВС України в Сумській області (ЖЄО за № 443 від 23.03.2014 року) та матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 173 КУпАП, 22.03.2014 року близько 18 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4 умисно пошкодив паркан сусіднього домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
За вказаним фактом ДІМ Путивльського РВ УМВС України в Сумській області Яременко О.О. відносно ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.
За результатами розгляду вказаної справи постановою Путивльського районного суду Сумської області від 25.03.2014 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. (а.с.52).
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Зокрема, вказаною постановою суду встановлено, що 22.03.2014 року близько 18 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4 умисно пошкодив паркан сусіднього домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 22.03.2014 року він наніс кілька ударів палицею по паркану, що належить позивачу ОСОБА_1 , внаслідок чого паркан зазнав незначних пошкоджень.
Крім того, вказану обставину також підтвердили й допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечували ту обставину, що відповідачами чиняться позивачу перешкоди у користуванні належним їй парканом.
Відповідно до ст. 140 ЦПК України судом було проведеного огляд земельної ділянки та паркану зі сторони домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.64).
Оглядом було встановлено, що паркан має пошкодження у виді чотирьох вм`ятин та біля паркану сміття немає. На земельній ділянці знаходяться листя з дерев, а прилегла до паркану частина ділянки використовується для вирощування полуниці.
В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Всупереч вимогам ч. 2 ст. 60 ЦПК України позивачем та його представником не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів, які б підтверджували порушення прав позивача відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також завдання останніми позивачеві моральної шкоди.
З огляду на таке, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 3000 грн. в рахунок компенсації спричиненої моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Заподіяну відповідачами моральну шкоду позивач та її представник обґрунтовують тим, що вказана шкода полягає у переживаннях за своє майно, яких позивач зазнала внаслідок неправомірних дій відповідачів. Крім того, оскільки відповідач ОСОБА_6 дозволила відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користуватись належною їй земельною ділянкою та житловим будинком з господарськими спорудами, то вона як власник вказаного майна несе відповідальність за його збереження та використання, а також за дотримання добросусідських відносин з власниками інших земельних ділянок, а тому вона має бути співвідповідачем та нести солідарну відповідальність.
В силу положень ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Однак, позивачем та його представником не було надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 їй було завданої моральної шкоди.
Натомість дії відповідача ОСОБА_4 , які полягали у пошкодженні належного позивачеві паркану, є протиправними та такими, що призвели до пошкодження майна позивача.
З огляду на таке, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідачів про стягнення у солідарному порядку 3000 грн. в рахунок компенсації за завдану моральну шкоду підлягають частковому задоволенню у розмірі 600 грн. та стягненню вказана сума підлягає лише з відповідача ОСОБА_4 , внаслідок протиправних дій якого позивачеві було завдано моральної шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди суд, керуючись ч. 3 ст. 23 ЦК України, враховує глибину душевних страждань позивача, які виразилися у хвилюваннях, пов`язаних з протиправними діями відповідача ОСОБА_4 , внаслідок яких було пошкоджено належне позивачеві майно, приходить до висновку, що саме такий розмір відшкодування відповідає вимогам розумності і справедливості.
В іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Беручи до уваги, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3000 грн. в рахунок компенсації за завдану моральну шкоду задоволено частково у розмірі 600 грн., тобто на 20 % та вказана сума підлягає стягненню лише з відповідача ОСОБА_4 , а також беручи до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. за вказаною вимогою, то з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню 20 % від вказаної суми судового збору, що становить 48 грн. 72 коп. (243,60 Х 20 % = 48,72).
Беручи до уваги, що у задоволенні позову до ОСОБА_5 було відмовлено, то з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь відповідача ОСОБА_5 сума понесених останньою витрат на правову допомогу у розмірі 950 грн.
Відповідно до договору про надання правової допомоги від 20.09.2015 року інтереси відповідача ОСОБА_5 в суді представляла ОСОБА_3 (а.с.26).
Зокрема, відповідно до п. 1 розділу І вказаного договору ОСОБА_5 уповноважила фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 на ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_1 та складання письмового заперечення на позовну заяву.
Відповідно до п. 2 розділу І цього ж договору у разі необхідності ОСОБА_3 уповноважена представляти інтереси довірителя в суді з усіма правами.
Відповідно розділу ІІІ вищезазначеного договору за надану юридичну допомогу довіритель ( ОСОБА_5 ) сплачує фахівцю ( ОСОБА_3 ) винагороду за надані послуги: консультацію, складання письмового заперечення, в розмірі 200 грн., яку сплачує довіритель в момент підписання сторонами даного договору. У разі надання правової допомоги у вигляді представництва інтересів в суді першої інстанції 500 грн. за кожне повноцінне судове засідання.
Представництво інтересів ОСОБА_5 ОСОБА_3 здійснювалося на підставі нотаріально посвідченої довіреності (а.с.43).
21.09.2015 року відповідачем ОСОБА_5 через канцелярію суду у даній цивільній справі було подано письмові заперечення проти позову, які були підготовлені ОСОБА_3 (а.с.24,25).
Крім того, як представник відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_3 приймала участь у судових засіданнях, які відбулися 28.09.2015 року, 06.10.2015 року, 20.10.2015 року та 27.10.2015 року, загальна тривалість яких становить понад три години, що підтверджується даними відповідних журналів судових засідань (а.с.49,50, 62, 63, 65,68).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 1218 грн., з 1 вересня 1378 грн.; у погодинному розмірі: з 1 січня 7,29 грн., з 1 вересня 8,29 грн.
З огляду на таке, встановлений законом граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах становить 551 грн. 20 коп. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді (1378 х 40 % = 551,20).
Як вбачається із квитанції № 11 від 06.10.2015 року ОСОБА_5 06.10.2015 року було сплачено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 за складення заперечення на позов та представництво інтересів в суді 950 грн. (а.с.67).
З вищенаведених норм законів вбачається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 551 грн. 20 коп. (1378 грн. х 40% = 551,20) та бути нижчим 8 грн. 29 коп.
Отже, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, граничний ( максимальний ) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним визначити витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_5 в розмірі 950 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід. номер НОМЕР_2 , 600 (шістсот) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю вимог.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід. номер НОМЕР_2 , суму понесених по справі судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 48 грн. 72 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід. номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід. номер НОМЕР_3 , суму понесених по справі судових витрат на правову допомогу у розмірі 950 грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 30.10.2015 року.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя

Путивльського районного суду С.М. Токарєв