Ухвала

іменем україни

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Управління державного агентства по земельним ресурсам в м. Дніпропетровську, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, за касаційною скаргою Дніпропетровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопада 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_5, який за життя склав заповіт, відповідно до умов якого все своє майно заповів позивачу. Після смерті ОСОБА_5 у спадок залишилося домоволодіння АДРЕСА_1, яке вона успадкувала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 листопада 2013 року, та спірна земельна ділянка, площею 0,0456 га, яка розташована під зазначеним домоволодінням. Звернувшись до нотаріуса щодо отримання свідоцтва на право на спадщину після смерті ОСОБА_5, позивач отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, площею 0,0456 га, розташовану по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі Дніпропетровська міська рада, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги Дніпропетровської міської ради не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що ОСОБА_4, яка прийняла спадщину вчасно, має право на спадкування за заповітом спірної земельної ділянки, що належала за життя ОСОБА_5

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровської міської ради відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук Т.О. ПисанаГ.В. Юровська