Справа № 371/2264/14 Головуючий у І інстанції Пархоменко В.М.
Провадження № 22-ц/780/1885/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 26.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області, реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсними рішення сільської ради, свідоцтв про право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. У 2004 році вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, на якій розташований житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами. На північний-захід до її земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 розташована садиба відповідача. Технічна документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,178 га виготовлена ТОВ «Земприватцентр» та затверджена рішенням № 165-20-У1 двадцятої сесії шостого скликання Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області.

Позивач вказала, що під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з вимогою усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою було встановлено, що оформляючи право власності на свої земельні ділянки, відповідач приватизувала частину належної їй земельної ділянки, на якій розташовані житловий будинок, господарські будівлі і споруди. Вважає, що такі дії є незаконними та порушують її право власності на нерухоме майно.

Поруч з цим, приймаючи рішення про затвердження відповідачу технічної документації на земельні ділянки, Ємчиська сільська рада порушила положення ст. 12 ЗК України, так як замість передачі у власність відповідачеві земельних ділянок комунальної власності фактично передала частину земельної ділянки, яка знаходиться у власності позивача.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила визнати недійсним рішення Ємчиської сільської ради № № 165-20-У1 від 5 квітня 2013 року про затвердження технічної документації із землеустрою ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка була виготовлена ТОВ «Земприватцентр»; визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, та свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,178 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3, виданих реєстраційною службою Миронівського РУЮ.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 2 липня 1998 року та державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 20 серпня 2004 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами 1953 року побудови та земельна ділянка площею 0,25 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 серпня 2008 року на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2, розташований на суміжній з позивачем земельній ділянці загальною площею 0,4280 га.

Рішенням двадцятої сесії шостого скликання Ємчиської сільської ради № 165-20-У1 від 5 квітня 2013 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передано у власність ОСОБА_3 земельні ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_2, а саме земельну ділянку площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, та земельну ділянку площею 0,178 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3.

2 вересня 2013 року Реєстраційною службою Миронівського РУЮ було видано свідоцтва про право власності відповідача на вказані земельні ділянки № НОМЕР_5 та № НОМЕР_4 відповідно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки оспорюване рішення сільської ради та видані на його підставі свідоцтва про право власності на земельні ділянки не порушують законних прав та інтересів позивача.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтується на матеріалах справи і зроблені в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

В ст. 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу , організація землеустрою, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів , підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому ст. 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, свідоцтва про право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні свідоцтва, так і самі свідоцтва на право власності на земельні ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Ємчиська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою було призначено судову земельно-технічну експертизу, за результатом проведення якої експертами КНДІСЕ складено висновок № 2570, з якого встановлено, що південно-східна межа земельних ділянок відповідача проходить по будинку, господарських будівлях і спорудах, які належать позивачу.

Окрім цього, на замовлення позивача сертифікованим інженером-геодезистом Тереховою М.С. проведено топографічне вишукування та складено топографічний план, згідно якого підтверджується факт того, що межа земельних ділянок відповідача проходить по координатах об'єктів нерухомості належних на праві власності позивачу. При цьому розмір земельної ділянки позивача з часу встановлення землевпорядною організацією межі земельної ділянки в натуріне змінювався та становить 0,25 га, як це зазначено в державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_1.

У порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції вищевказані обставини та положення закону не врахував, залишив поза увагою те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з підстав їх недоведеності, він тим самим порушує її права на володіння та користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності на підставі державного акта, який виданий значно раніше ніж відбулася приватизація у відповідача і який ніким не оспорюється, як і не оспорюється рішення, на підставі якого було видано цей акт; фактично не вирішивши спір який виник між сторонами щодо відновлення порушеного права, суд у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; доводи позивача належним чином не перевірив та не навів факти, які б спростували ці доводи, обмежився лише поясненнями та доказами, наданими відповідачами, таким чином обмеживши права позивача, суд не надав обставинам справи належної правової оцінки.

Вказуючи в рішенні про відсутність доказів того, що оспорюване рішення сільської ради та видані на його підставі свідоцтва про право власності на земельні ділянки не порушують законних прав та інтересів позивача, суд, відхиляючи надані топографічні координати, за якими визначається фактичне місце розташування земельних ділянок, проігнорував невідповідність розташування земельних ділянок ОСОБА_3 актам про встановлення в натурі меж земельної ділянки та технічній документації із землеустрою в цілому, та не перевірив чи було дотримано сільською радою порядок передачі земельних ділянок у власність громадян при винесенні рішення № 165-20-У1 від 5 квітня 2013 року про передачу у власність ОСОБА_3 спірних земельних ділянок в частині визначення розміру земельних ділянок та встановлення їх меж в натурі, тому дійшов помилкового висновку про відмову в позові з підстав недоведеності позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що приймаючи рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка була виготовлена ТОВ «Земприватцентр», Ємчиська сільська рада діяла поза межами наданих їй повноважень, визначених законодавством, оскільки замість передачі у власність ОСОБА_3 земельних ділянок комунальної власності, фактично передала частину земельної ділянки ОСОБА_2, яка вже перебувала у її власності і на якій знаходяться збудовані об'єкти нерухомості.

Колегія суддів з правомірною критичністю відноситься до посилань представника відповідача про те, що позивач у 2008 році без врахування меж, які існували між земельними ділянками сторін, самочинно здійснила реконструкцію житлового будинку та нове будівництво господарських будівель, чим допустила порушення встановленого порядку користування земельними ділянками, адже вони не підтвердженні жодними доказами у справі та спростовуються довідкою Ємчиської сільської ради від 10 червня 2013 року, за якою реконструкція житлового будинку по АДРЕСА_1 здійснювалася з 2003 по 2006 рік згідно наданого проекту.

За таких обставин, коли рішення Ємчиської сільської ради № 165-20-У1 від 5 квітня 2013 року та видані на його підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 2 вересня 2013 року порушують права та інтереси позивача щодо володіння та користування належними їй на праві власності об'єктами нерухомості, вони підлягають визнанню недійсними в судовому порядку

Таким чином рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати, понесені позивачем, а саме 243,60 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 121,80 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 365,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області, реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсними рішення сільської ради, свідоцтв про право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації задовольнити.

Визнати недійним (незаконним) рішення двадцятої сесії шостого скликання Ємчиської сільської ради № 165-20-У1 від 5 квітня 2013 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,4280 га, що знаходиться по АДРЕСА_2.

Визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_5, а саме на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_4, а саме на земельну ділянку площею 0,178 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3, виданих 2 вересня 2013 року Реєстраційною службою Миронівського районного управління юстиції Київської області на ім'я ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 365,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: