Справа № 148/352/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2015 року Тульчинський районний суд Вінницької області

В складі : головуючого судді Робак С.О.

при секретарі Грох Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині справу за позовом ОСОБА_1 до Суворівської сільської ради, третіх осіб - Державної реєстраційної служби у Тульчинському районі та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Тульчинського районного суду з позовом до Суворівської сільської ради, третіх осіб - Державної реєстраційної служби у Тульчинському районі та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що станом на 15.04.1991 року вона разом із чоловіком ОСОБА_3 та його батьками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживали в житловому будинку АДРЕСА_1, який відносився до суспільної категорії колгоспного двору, головою якого був її чоловік ОСОБА_3, і даний будинок належав кожному члену колгоспного двору в рівних частках. На даний житловий будинок 11.03.1990 року Суворовською сільською радою було видано свідоцтво №916 про право особистої власності на жилий будинок, який відносився до колгоспного двору, на голову колгоспного двору, яким був її чоловік ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько її чоловіка ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла чоловікова мати ОСОБА_5. Після їх смерті відкрилася спадщина на їх майно, а саме, по ? частині житлового будинку АДРЕСА_1. Спадщину після смерті своїх батьків прийняв її чоловік ОСОБА_3, так як на момент смерті батьків проживав разом з ними і на частину спадкового майна оформив своє право власності, але не оформив своє право власності на частину спадкового майна, а саме, на житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року її чоловік ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, так як він зробив заповітне розпорядження, яким заповів після своєї смерті своє майно своєму племіннику ОСОБА_2, а саме, житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1. Дітей у них з чоловіком не було, його батьки померли раніше. Тому єдиним спадкоємцем першої черги майна її чоловіка за законом являється вона, як непрацездатна дружина спадкодавця.

Як член колгоспного двору, вона має право на визнання за нею права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1. Але на даний житловий будинок, відповідно до свідоцтва №916 про право особистої власності на жилий будинок від 11.03.1990 року, який відносився до колгоспного двору, право власності зареєстровано на голову колгоспного двору, яким був її чоловік ОСОБА_3.

В зв'язку з тим, що право власності на увесь житловий будинок уже зареєстровано за однією особою, Державна реєстраційна служба зареєструвати її право на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 та видати свідоцтво про право власності на 1/4 частину житлового будинку - не може.

Вказані обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом. Просить скасувати свідоцтво №916 про право особистої власності на жилий будинок, видане 11.03.1990 року Суворовською сільською радою, яким в цілому було визнано право власності за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за нею, як членом колгоспного двору, право власності на 1/4 частину даного житлового будинку з відповідною часткою усіх господарських будівель і споруд.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити, посилаючись на викладені обставини.

Відповідач-представник Суворівської сільської ради в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа - представник Державної реєстраційної служби у Тульчинському районі в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність.

Третя особа - ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечує.

Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 11.03.1990 року виконкомом Суворовської сільської ради видано свідоцтво №916 про право особистої власності на жилий будинок (а.с.6) на ім'я голови колгоспного двору ОСОБА_3, в той час, як відповідно до довідки сільської ради склад колгоспного двору наступний: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть ( а.с.12 ), які були членами колгоспного двору.

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.11) ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, який 10.10.2013 року заповів племіннику ОСОБА_2 належний йому на праві особистої власності будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується копією заповіту від 10.10.2013 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Суворовської сільської ради (а.с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а.с.10) ОСОБА_1, тобто позивач, є дружиною померлого ОСОБА_3 і одним із членів колгоспного двору.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Як зазначено в довідці виконкому Суворовської сільської ради №1095 від 04.12.2013 року (а.с.7), житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до категорії колгоспних дворів. Станом на 15.04.1991 року склад колгоспного двору був наступний: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Тому суд, вважає, що кожному із них належали рівні частки, а саме по 1/4 даного будинку, в тому числі і позивачу ОСОБА_1

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В зв'язку з наведеними обставинами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини і факти, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 328, 386, 392 ЦК України, ст.213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати свідоцтво №916 про право особистої власності на жилий будинок, видане 11.03.1990 року Суворовською сільською радою, яким в цілому було визнано право власності за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 та державну реєстрацію права власності цілого будинку за ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, як членом колгоспного двору, право власності на 1/4 частину житлового будинку, позначеного літерою „А", загальною площею 57,2 м2, житловою площею 43,7 м2, з ганком, позначеним літерою „а"; з відповідною часткою усіх господарських будівель і споруд: літньої кухні, позначеної літерою „Б"; погреба, позначеного „Б/П"; колодязя, позначеного літерою „К"; жомової ями, позначеної літерою „Ж"; воріт і хвіртки, позначених 1-2, та огорожі, позначеної 3, розташованого по АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а для осіб які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Суддя: