Ухвала

26 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Совр-1», приватний нотаріус ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину квартири, розірвання спадкового договору та договору про внесення змін до спадкового договору,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 1984 року по 19 січня 1990 року, визнати за ним право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 як частку в спільному майні подружжя, розірвати спадковий договір, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 18 жовтня 2005 року та договір про внесення змін та доповнень, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 10 листопада 2005 року до цього спадкового договору. В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року дружини ОСОБА_8 почав проживати із ОСОБА_6 однією сім'єю із жовтня 1984 року, вели спільне господарство, разом виплачували кооперативну квартиру за вказаною адресою, в якій і проживали. Внески за квартиру виплатили повністю і під час перебування у шлюбі із 19 січня 1990 року їм було видане реєстраційне посвідчення на право власності на квартиру. За таких обставин, спірна квартира відноситься до спільної сумісної власності подружжя, в якій частки власності є рівними, тобто кожному із подружжя належить по 1/2 частки власності, яку просить визнати за ним. За життя дружина ОСОБА_6 склала спадковий договір, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язаний був здійснювати догляд за нею та ОСОБА_3, забезпечувати ліками та надавати грошову допомогу. Взамін цього до ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у власність повинна була перейти вказана квартира. Однак, ОСОБА_4 не надавав матеріальної допомоги, не забезпечував ліками та доглядом, чим порушив умови спадкового договору та договору про внесення змін до нього, а тому дані договори підлягають розірванню. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 за період з жовтня 1984 року по 19 січня 1990 року необхідне для підтвердження внесення коштів за квартиру під час спільного проживання з ОСОБА_6 із вказаного терміну, а іншими доказами він не може підтвердити зазначені обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу із 01 січня 1985 року по 19 січня 1990 року. Розірвано укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 18 жовтня 2005 року спадковий договір, зареєстрований в реєстрі за № 6870 та укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 10 листопада 2005 року договір про внесення змін та доповнень до вказаного спадкового договору в частині прав та обов'язків ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2014 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь державного бюджету 845 грн 30 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2014 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2014 року на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У грудні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, зокрема п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність».

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення заявник посилається на:

· ухвалу Верховного Суду України від 18 липня 2007 року в справі про визнання права власності на квартиру та вселення, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного судів скасовано, а справу направлено на новий розгляд;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року в справі про скасування рішення про оформлення права власності на квартиру, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на частку квартири, якою рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2013 року в справі про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2012 року в справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на частину квартири, якою рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду залишено без змін;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року в справі за первісним позовом про визнання права власності, усунення перешкод та вселення; за зустрічним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якою рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду залишено без змін;

· ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2014 року в справі за первісним позовом про визнання права власності, поділ майна подружжя; за зустрічним позовом про усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житлом, якою рішення апеляційного суду залишено без змін;

· ухвалу Верховного Суду України від 09 грудня 2009 року в справі про визнання права власності на частину квартири, якою рішення апеляційного суду залишено без змін;

· ухвалу Верховного Суду України від 17 листопада 2010 року в справі за первісним позовом про визнання свідоцтва частково недійсним, визнання права власності на частину квартири, вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням, визнання договорів недійсними; за зустрічним позовом про усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації, якою рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду залишено без змін;

· ухвалу Верховного Суду України від 11 червня 2008 року в справі про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання частково недійсною реєстрації права власності та реєстраційного посвідчення, визнання права власності на частину квартири, якою рішення апеляційного суду скасовано, а рішення місцевого суду залишено в силі.

У допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Посилання на ухвалу суду касаційної інстанції, якою справу передано на новий розгляд, не є підставою для допуску справи для перегляду Верховним Судом України, оскільки у ній не висловлено правових позицій щодо застосування норм матеріального права, а стосується процесу доказування, встановлення фактичних обставин, що є застосуванням норм процесуального права. Таким чином, на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року та Верховного Суду України від 18 липня 2007 року не може здійснюватися посилання як на приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Наведені заявником у вказаній заяві доводи є необґрунтованими, оскільки в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2013 року, від 01 жовтня 2012 року, від 10 жовтня 2012 року, від 26 лютого 2014 року та ухвалах Верховного Суду України від 09 грудня 2009 року, від 17 листопада 2010 року, від 11 червня 2008 року норми матеріального права, на які посилається заявник, застосовувались у справах, правовідносини в яких є подібними, однак фактичні обставини відрізняються від тих, що встановлені у даній цивільній справі.

Отже, заява ОСОБА_3 про перегляд судового рішення не містить ознак, які згідно вимог ст. 355 ЦПК України є підставами для перегляду судових рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Совр-1», приватний нотаріус ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину квартири, розірвання спадкового договору та договору про внесення змін до спадкового договору, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2014 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська