У х в а л а

20 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гончара В.П., Касьяна О.П.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з указаним позовом та просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 лютого 2006 року № Ф1-05/37997-188, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, в розмірі 405 320 грн 06 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 13 145,23 дол. США, що еквівалентно 105 063 грн 25 коп., заборгованості за процентами - 812,95 дол. США, що еквівалентно 8 907 грн 94 коп., пені - 284 851 грн 37 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, банк просив виселити з зазначеної квартири та зняти з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2012 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 10 лютого 2006 року в розмірі 405 320 грн 06 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено та знято з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 вересня 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення по відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено, рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 вересня 2014 року залишено без змін.

24 березня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження підстав неоднакового застосування судом норм матеріального права, а саме: ст. 58 Конституції України, ст. ст. 589, 590 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», заявник послався та додав копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року, від 15 жовтня 2014 року, від 10 грудня 2014 року, від 26 січня 2015 року та від 04 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Так, суд касаційної інстанції в ухвалі, щодо якої ставиться питання про її перегляд, погодився з правовою позицією апеляційного суду, який в своєму рішенні дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із т. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки зі змісту заяви та доданих до неї копій ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року, від 15 жовтня 2014 року, від 10 грудня 2014 року, від 26 січня 2015 року та від 04 лютого 2015 року вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, справу слід допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 356, 359, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за заявою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року допустити до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.П. Гончар

О.П. Касьян

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта