Номер провадження: 22-ц/785/2185/15
Головуючий у першій інстанції Матяш Т. Л.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника третьої особи, ТОВ "Тіра-Юг" - Орябінської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2014 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тіра-Юг", про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и л а:

13 березня 2006 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, правонаступником якого є ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20 лютого 2006 року між ОСОБА_6 та нею був укладений договір купівлі-продажу, за яким вона придбала будівлі і споруди бару "Айс", що розташовані у Сонячному районі смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, напроти бази відпочинку "Тіра". Вона виконала умови договору в повному обсязі, сплатила вартість майна, але ОСОБА_6 ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Посилаючись на ці обставини та на ст. ст. 220, 328 ЦК України, позивачка ОСОБА_5 просила суд позов задовольнити (а.с. 3-4).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2006 року позов задоволено (а.с. 18-19).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2014 року за заявою ТОВ "Тіра-Юг" про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення суду від 07 квітня 20104 року скасовано, справу призначено до розгляду на 25 лютого 2014 року (а.с. 93-94).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач ОСОБА_6 помер, з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась його дружина ОСОБА_4, яка є спадкоємцем за заповітом (а.с. 151-163).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2014 року до участі у справі у якості правонаступника відповідача ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залучена його дружина ОСОБА_4 (а.с. 147).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2014 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено ТОВ "Тіра-Юг".

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася.

Останнім рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 175-176).

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права (а.с. 179-198).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_4, пояснення на апеляцію представника третьої особи, ТОВ "Тіра-Юг" - Орябінської А.В., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

У частині 1 ст. 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 209 ЦПК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається із ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У п. 13 постанови №9 Пленуму "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року Верховний Суд України роз'яснив, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2006 року між ОСОБА_6 та позивачкою ОСОБА_5 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, за яким вона придбала будівлі і споруди бару "Айс", що розташовані у Сонячному районі смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, напроти бази відпочинку "Тіра", договір не посвідчений нотаріально.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір купівлі-продажу будівлі і споруди бару "Айс" від 20 лютого 2006 року підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому він не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін. Тому права позивача не порушені й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України не підлягають захисту судом.

Доводи відповідачки ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки вона не була сповіщена про розгляд справи 18 серпня 2014 року, справа розглянута за її відсутністю, чим порушені її права, не приймаються до уваги з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення до неправильного вирішення справи.

У пункті 19 постанови №12 Пленуму "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" від 24 жовтня 2008 року зазначено, що за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку порушення норм процесуального права, а саме, ст. ст. 74-76 ЦПК України, не можуть служити підставою для скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік