АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2063/14-ц Номер провадження 22-ц/786/388/15Головуючий у 1-й інстанції Волювач О. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Гальонкіна С.А., Акопян В.І.,

при секретарі: Гнатюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області та виконавчого комітету Лубенської міської ради про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, стягнення моральної та майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області та виконавчого комітету Лубенської міської ради про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, стягнення моральної та майнової шкоди - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2, яка, подавши апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає рішення місцевого суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом не з'ясовано всіх обставин справи, що мають значення для вирішення даного спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору купівлі-продажу від 03.07.1997 року ОСОБА_2 є власницею домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці, площею 523 кв.м.

04 грудня 2009 року позивач звернулась у відділ Держкомзему в м. Лубни із заявою про безоплатну приватизацію земельної ділянки, але технічна документація не була виготовлена через спір, що виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо меж земельної ділянки.

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі № 2-35/2010 від 15.04.2010 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 зобов'язано перенести самовільно встановлений в травні 2009 року паркан на 27 см., таким чином, щоб ширина належної ОСОБА_3 земельної ділянки відповідала документації БТІ і становила 17, 75 м, усунувши таким чином ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_2 (а.с.64).

Тобто, спір щодо меж земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому порядку вже розглядався.

На виконання вказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження, яке згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ від 27.06.2012 року № 2-35/2010 про закінчення виконавчого провадження закінчено у зв'язку з виконанням рішення суду (а.с.65).

В судовому засіданні позивач пояснила, що після виконання рішення суду ОСОБА_3 самовільно паркан не переставляла, дії державного виконавця щодо вірності встановлення межі між земельними ділянками під час виконання рішення суду у встановленому законом порядку вона не оскаржувала.

Відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013 року, залишеного без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України, визнано незаконним призупинення Управлінням Деркомземагенства у м. Лубни Полтавської області процедури приватизації земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_2, площею 523 кв. м.

На виконання даного рішення суду працівниками ДП «Лубнигеодезія» в присутності представника управління Держземагенства у Лубенському районі були проведені польові геодезичні роботи і за результатами обмірів складено план земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, площею 0,0524 га.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_3 самовільно зайняла належну їй частину земельної ділянки, внаслідок чого на даний час їй для приватизації земельної ділянки не вистачає площі, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Одночасно, колегія суддів, погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення на її користь майнової та моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При відшкодуванні шкоди необхідно довести факт: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та вина завдавача шкоди.

Положеннями ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки позивачкою не доведено завдання їй діями відповідачів майнової та моральної шкоди, підстав для її відшкодування немає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, тому рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: С.А. Гальонкін

В.І. Акопян