У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 8 січня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами та суму інфляційних втрат,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 8 січня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 158 тис. 300 грн 90 коп. заборгованості за договором позики від 4 листопада 2009 року, з яких 36 тис. 608 грн 77 коп. заборгованості по процентам за користування коштами за період з 13 травня 2013 року по 16 вересня 2014 року та 121 тис. 692 грн 13 коп. заборгованості по сумі інфляційних втрат, а також 1 тис. 583 грн судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 8 січня 2015 року залишено без змін.

21 серпня 2015 року ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначених судових рішень з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 року і 24 березня 2010 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2011 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 травня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, касаційний суд погодився з їх висновками про те, що невиконання боржником судових рішень про стягнення боргу не звільняє його від відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України.

Разом з тим у судових рішеннях Верховного Суду України від 24 березня 2010 року і 28 березня 2012 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2011 року, наданих заявником для порівняння, містяться висновки про помилкове застосування судами положень частини другої статті 625 ЦК України до правовідносин, які склалися між сторонами при укладенні договорів позики та договору банківського вкладу в іноземній валюті.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами та суму інфляційних втрат за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 8 січня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М.Сімоненко