Справа № 573/2464/14-ц
Номер провадження 2/573/13/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

02 лютого 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

за участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля заочно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира під АДРЕСА_1, загальною площею 30,7 кв. м. В цій квартирі вона зареєструвала ОСОБА_2. З 17 травня 2014 року останній переїхав проживати в інше місце, за адресою: АДРЕСА_2 і забрав усі свої речі. Посилаючись на те, що добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

11 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вони з позивачкою проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство і бюджет. Під час спільного проживання разом їздили в Росію на заробітки. Назбиравши грошей, у 2009 році за спільні кошти придбали квартиру під АДРЕСА_1. Вважаючи, що дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_2 просив зобов'язати ОСОБА_1 забезпечити його іншим житловим приміщенням в обмін на квартиру під АДРЕСА_1 та сплатити на його користь половину ринкової вартості спірної квартири (а. с. 30-31).

18 грудня 2014 року ОСОБА_2 уточнив зустрічні позовні вимоги, просив захистити його законний інтерес і встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки з 01 грудня 2005 року по 17 травня 2014 року, зобов'язати позивачку забезпечити його правом користування житловим приміщенням, а також визнати квартиру під АДРЕСА_1 їх спільною сумісною власністю (а. с. 48-51).

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державно міграційної служби України в Сумській області про визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зобов'язання забезпечити правом користування житловим приміщенням та визнання квартири спільною сумісною власністю об'єднаний в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державно міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а. с. 54-55).

Згідно ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про забезпечення житловим приміщенням, сплату половини ринкової вартості квартири та зобов'язання забезпечити правом користування житловим приміщенням залишено без розгляду (а. с. 71-72).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник за договором про надання правової допомоги ОСОБА_4 заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник за довіреністю ОСОБА_5 проти задоволення первісного позову заперечували, уточнені зустрічні позовні вимоги підтримали.

Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання не з'явився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи.

Заслухавши позивачку ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із вимогами частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області Бойко О. І., зареєстрованого в реєстрі за №31, ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири під АДРЕСА_1, житловою площею 17,0 кв. м, загальною площею 33,6 кв. м (а. с. 6-11).

З 28 квітня 2009 року за вказаною вище адресою зареєстровані позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією будинкової книги (а. с. 15-16).

Згідно акту від 20 листопада 2014 року, складеного ОСОБА_1 присутності ОСОБА_21 та ОСОБА_16, відповідач за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1, не проживає понад шість місяців. Особисті речі останнього у вказаній квартирі відсутні. 17 травня 2014 року ОСОБА_2 виїхав з даної квартири і мешкає за іншою адресою (а. с. 12-13).

У відповідності до довідки депутата Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області з 17 травня по 19 листопада 2014 року ОСОБА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 14).

Як пояснила у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, відповідач зареєстрований і деякий час проживав у її квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, на правах квартиронаймача, на підставі договору найму. 17 травня 2014 року ОСОБА_2 забрав свої речі і виїхав із вказаної квартири.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, будучи допитаним в якості свідка, показав, що з листопада 2005 року по травень 2014 року вони з ОСОБА_1 проживали однією сім'єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Спочатку вони мешкали в квартирі позивачки, за адресою: АДРЕСА_3. У 2007 році вони винайняли будинок, розташований по АДРЕСА_2, і переїхали в нього жити, так як син позивачки одружився і молода сім'я чекала на народження дитини. Після цього ОСОБА_1 поїхала на заробітки в Росію. У 2008 році остання прописала його в своїй квартирі по АДРЕСА_3, щоб він також міг поїхати на заробітки. У Росії вони жили разом у селищі Красновидово, у господарів, де позивачка няньчила дітей. Зароблені гроші він віддавав ОСОБА_1, яку вважав своєю дружиною. На початку 2009 року вони з позивачкою за спільні кошти придбали квартиру під АДРЕСА_1 за 7 000 дол. США, з яких 3 500 дол. США дав він. В цій квартирі вони з ОСОБА_1 проживали вдвох однією сім'єю до 17 травня 2014 року, коли остання вигнала його.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що приблизно з кінця 2005 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 мешкали по АДРЕСА_3 у квартирі позивачки. Потім вони разом їздили на заробітки, щоб заробити на житло. З 2009 року позивачка і відповідач стали проживати в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1. Цю квартиру ОСОБА_1 і ОСОБА_2 купили разом, останній сам у ній робив ремонт. З 2011 року вони з відповідачем разом працюють в АФ «Вікторія», а тому він неодноразово заїжджав до останнього додому на АДРЕСА_1. Один раз він був у вказаній квартирі у ОСОБА_2 в гостях, де відповідач пригощав його чаєм.

Будучи допитаним у судовому засіданні, свідок ОСОБА_6 показав, що із 2009 року до весни 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали разом в однокімнатній квартирі під АДРЕСА_1. Вони з відповідачем ходили на роботу і з роботи, так як разом працювали і жили в одному будинку. Іноді він заходив до ОСОБА_2 додому, в тому числі й тоді, коли вдома була ОСОБА_1, бачив у квартирі особисті речі і відповідача, і позивачки. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мали підсобне господарство, обробляли разом город. До придбання квартири на АДРЕСА_1 відповідач і позивачка проживали разом на АДРЕСА_3, в квартирі останньої, а також їздили на заробітки. З весни 2014 року ОСОБА_2 живе на АДРЕСА_2. Причин свого переїзду відповідач йому не розповідав.

Свідок ОСОБА_8, будучи допитаним у судовому засіданні показав, що є безпосереднім керівником ОСОБА_2. Приймаючи останнього на роботу, він вирішив заручитися підтримкою його жінки ОСОБА_1 З цією метою він приходив до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 додому на АДРЕСА_1, де за чашкою чаю, в присутності відповідача розмовляв із позивачкою. Після цього він допомагав ОСОБА_2 налаштувати супутникову антену. Крім того йому відомо, що ОСОБА_2 планував купити квартиру на АДРЕСА_1 спільно із ОСОБА_1 за 7 000 дол. США, а до того як поселитися у спірній квартирі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 жили на АДРЕСА_3. В минулому році ОСОБА_2 говорив йому, що ОСОБА_1 вигнала його із квартири та поміняла замки, і тепер у нього не має ні квартири, ні грошей.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що з кінця 2005 року його батько ОСОБА_2 став жити із ОСОБА_1 у квартирі останньої на АДРЕСА_3. Потім якийсь проміжок часу вони мешкали на АДРЕСА_2. Там же тримали підсобне господарство і обробляли город. У 2008 році його батько і позивачка разом їздили на заробітки в Росію, а у 2009 році купили однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 7 000 дол. США. Зі слів батька йому відомо, що на придбання вказаної квартири він дав ОСОБА_1 3 500 дол. США. Навесні 2014 року ОСОБА_1 фактично вигнала батька з дому, у зв'язку з чим останній змушений жити в будинку на АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_9, будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що з кінця 2005 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 жили однією сім'єю в квартирі останньої, на АДРЕСА_3. Потім вони деякий час мешкали на АДРЕСА_2. В будинку за вказаною адресою позивачка і відповідач робили ремонт, і він їм у цьому допомагав. Тут же ОСОБА_2 і ОСОБА_1 тримали підсобне господарство та обробляли город. Потім вони разом їздили на заробітки, після чого купили квартиру під АДРЕСА_1. Він не раз бував у цій квартирі і бачив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно користувались наявними в ній речами (побутовою технікою, посудом, тощо).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_2 познайомив його з ОСОБА_1 приблизно у 2006-2007 роках, після того, як став з нею разом жити в квартирі останньої на АДРЕСА_3. У 2007 році позивачка і відповідач переїхали жити на АДРЕСА_2, куди він допомагав їм перевозити речі. В будинку за вказаною адресою ОСОБА_2 робив ремонт і він давав йому коня, щоб привезти будматеріали. Тут же позивачка і відповідач тримали підсобне господарство і обробляли город. В цей період часу ОСОБА_1 їздила на роботу в м. Суми. Пізніше ОСОБА_2 і ОСОБА_1 разом їздили на заробітки, після чого купили квартиру на АДРЕСА_1, куди він допомагав їм перевозити речі.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що приблизно на початку травня 2014 року на лінію 102 надійшов дзвінок від ОСОБА_1 про сварку із співмешканцем ОСОБА_2. Вийшовши на місце, за адресою: АДРЕСА_1, він відібрав у позивачки заяву, а також опитав її, відповідача та сусідів. ОСОБА_1 говорила йому про те, що ОСОБА_2 є її співмешканцем і нічого не згадувала про те, що останній винаймає у неї квартиру. Дійшовши висновку про те, що позивачка і відповідач проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, він склав протокол про вчинення останнім насильства в сім'ї. За результатами розгляду вказаного протоколу судом, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП.

Свідок ОСОБА_16, будучи допитаною у судовому засіданні, показала, що 20 листопада 2014 року на прохання ОСОБА_1 була присутня під час складання акту про відсутність ОСОБА_2 та його речей у квартирі АДРЕСА_1. Окрім цього, свідок також додала, що вікна її квартири виходять на вікна квартири ОСОБА_1 З 2009 року до весни 2014 року вона часто бачила ОСОБА_2 на балконі вказаної квартири. Крім того, вона бачила відповідача у дворі будинку АДРЕСА_1, де він гуляв із онуком позивачки.

Будучи допитаною у судовому засіданні, свідок ОСОБА_17 показала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали з нею по-сусідству із 2009 року. До цього вони мешкали на АДРЕСА_3. Саме за цією адресою у 2006 році вона, працюючи листоношею, приносила відповідачу листа. Проживаючи на АДРЕСА_1, позивачка і відповідач разом обробляли город, що знаходився неподалік від будинку АДРЕСА_1. Крім того, у них була дача на АДРЕСА_2. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 разом ходили на випускний до сина останнього, в гості, а також на кладовище у поминальні дні. Часто після роботи відповідач сидів у дворі на лавочці і спілкувався із сусідами. Одного разу вона віддавала ОСОБА_1 гроші в сумі 200 грн., які позичала у ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні підтвердила, що з 2009 року по травень 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали разом по - сусідству із нею в квартирі під АДРЕСА_1. Позивачка і відповідач разом обробляли город, що знаходився неподалік від будинку, а також ходили на АДРЕСА_2, де в них була дача. Так як ОСОБА_1 працювала в м. Суми, основну частину роботи по господарству виконував ОСОБА_2. Після роботи відповідач часто сидів на лавочці під під'їздом будинку, спілкуючись із сусідами.

Будучи допитаною у судовому засіданні, свідок ОСОБА_19 також підтвердила, що з 2009 року і до весни 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство. Так як позивачка працювала в м. Суми, відповідач виконував основну частину роботи по господарству. В теплу пору року ОСОБА_2 часто після роботи сидів на лавочці під під'їздом будинку, спілкуючись із сусідами.

Підстав сумніватись у показах даних свідків у суду нема. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачка не надала переконливих доказів стосовно того, що згадані вище свідки можуть її обмовляти. Покази останніх у судовому засіданні є логічними, послідовними, не суперечать один одному і письмовим матеріалам справи, дослідженим судом.

Так, відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Білопільського РУЮ від 25 жовтня 2006 року та конверта, відповідач проживав за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 146-147).

Із досліджених судом матеріалів перевірки №1929/1 та постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 листопада 2011 року, яка в установленому законом порядку не була оскаржена сторонами, вбачається, що 10 жовтня 2011 року ОСОБА_1 зверталась до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області із заявою, в якій просила вжити заходів до свого співмешканця ОСОБА_2, який зловживає спиртними напоями і вчиняє вдома сварки. В ході перевірки було встановлено, що позивачка і відповідач співмешкали разом у квартирі АДРЕСА_1 понад три роки. З приводу вказаної квартири, яка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Улянівською державною нотаріальною конторою 09 січня 2009 року, належить ОСОБА_1, між останньою і ОСОБА_2 виникали сварки (а. с. 168).

Постановою Білопільського районного суду від 14 травня 2014 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно вказаної постанови, 08 травня 2014 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_2, перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1, вчинив сімейну сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 (а. с. 169).

У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України суд вважає такими, що не підлягають доказуванню обставини, встановлені вищевказаною постановою суду у справі про адміністративне правопорушення.

Покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14 і ОСОБА_15 суд оцінює критично і не приймає до уваги з наступних підстав.

Так, свідок ОСОБА_12 є сином позивачки ОСОБА_1 і зацікавлений у вирішенні справи на користь матері. У судовому засіданні даний свідок підтвердив, що у нього з ОСОБА_2 неприязні стосунки з 2011 року через сварку останнього з його матір'ю, коли він вигнав її із спірної квартири. Крім того, покази свідка ОСОБА_12 суперечать зазначеним вище письмовим доказам.

Покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 суперечать одне одному, поясненням позивачки в судовому засіданні, які в свою чергу також є суперечливими.

Так, на початку судового розгляду справи позивачка ОСОБА_1 поясняла, що відповідач ОСОБА_2 жив у її квартирі на АДРЕСА_3, а також у спірній квартирі на АДРЕСА_1. В подальшому, позивачка змінила свої покази, зазначивши суду, що відповідач був лише прописаний у її помешканнях, але фактично весь час проживав на АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що з 2012 року працювала в магазині, розташованому неподалік від будинку, де мешкає ОСОБА_1, і часто в свою обідню перерву, яка тривала в проміжок часу з 14 до 15, інколи до 16 години, заходила до ОСОБА_1 у гості, але ОСОБА_2 у квартирі останньої не бачила. Одного разу вона взяла на кухні у позивачки чашку, а також спробувала присісти на одне із розкладних крісел, що стояли в залі, ОСОБА_1 сказала їй, що це речі ОСОБА_2 і щоб вона їх не чіпала.

Вищевказані покази свідка ОСОБА_13 суперечать показам допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15, які суду пояснили, що ОСОБА_1 жила одна. Буваючи у ОСОБА_1 гостях, ні ОСОБА_2, ні його речей вони ніколи в квартирі останньої не бачили, про їх наявність позивачка також не говорила.

Крім того, з показів свідків судом встановлено і визнано позивачкою, що відповідач ОСОБА_2 працював у Агрофірмі «Вікторія» повний робочий день і обідня перерва у нього була з 12 до 13 години. Тобто, в проміжок часу, коли, свідок ОСОБА_13, ймовірно, могла заходити до позивачки ОСОБА_1, у відповідача був робочий час. Також, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18 і ОСОБА_19, які з їх свідчень більшу частину свого часу в теплу пору року проводять на подвір'ї будинку АДРЕСА_1, заперечували той факт, що ОСОБА_13 і ОСОБА_14 часто приходили до ОСОБА_1 у гості.

Стосовно показів свідка ОСОБА_15, то остання є мешканкою м. Суми і приїздила в гості до ОСОБА_1 той час, коли, зі слів останньої, ОСОБА_2 кудись їздив. Зокрема, це було у 2013 році, а також у серпні 2014 року. Про те, що відповідач був квартирантом, їй відомо зі слів позивачки.

Окрім цього, свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 перебувають у дружніх стосунках із позивачкою ОСОБА_1, про що підтвердили у судовому засіданні, а тому є зацікавленими у постановленні рішення на користь своєї подруги. Крім того, покази цих свідків не спростовують покази відповідача ОСОБА_2, допитаного в судовому засіданні як свідка, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які не суперечать один одне одному і письмовим доказам, дослідженим судом.

Доводи позивачки стосовно того, що відповідач проживав у її квартирі на підставі договору найму від 15 травня 2008 року, суд не приймає до уваги, оскільки предметом вказаного договору була квартира під АДРЕСА_3 (а. с. 32).

Доказів на підтвердження укладення договору найму квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, позивачка всупереч ст. 60 ЦПК України суду не надала.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи №1929/1, адміністративної справи №3/573/373/14 вбачається, що позивачка ОСОБА_1, звертаючись до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки ОСОБА_2, називає останнього співмешканцем і вказує, що вони тривалий час проживають разом. Зокрема, згідно пояснень позивачки, які містяться в матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи за 2011 рік, остання зазначає, що мешкає з відповідачем приблизно три з половиною роки. Доводи позивачки стосовно того, що вона не розуміла значення слова «співмешканець» не є переконливими, а тому суд розцінює їх як спосіб вплинути на рішення суду з метою постановлення його на свою користь.

Згідно наданого стороною відповідача рукописного тексту оголошення, який як визнала у судовому засіданні позивачка, писала саме вона і вказала свій номер мобільного телефону, сімейна пара, чоловік і жінка, шукають роботу по догляду за людьми похилого віку, хворими за достойну плату (а. с. 148).

Доводи позивачки стосовно того, що цей текст оголошення вона писала для своєї знайомої, суд не приймає до уваги, так як всупереч ст. 60 ЦПК України вони нічим не підтверджені.

Крім того, сторона відповідача надала суду також рукописний «список родичів ОСОБА_22», в якому на другому місці після прізвища ОСОБА_1 стоїть прізвище ОСОБА_2. (а. с. 150).

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнала, що у вказаному вище списку зазначені гості, які запрошувались на весілля її сина ОСОБА_12. у тому числі і ОСОБА_2. Першу частину вказаного списку складала вона, а далі продовжував син.

Доводи позивачки стосовно того, що відповідач був включений до вказаного списку як друг її сина ОСОБА_12, не є переконливими і нічим не підтверджені, а тому суд не приймає їх до уваги.

Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали спільні права і обов'язки, вели спільне господарство в період часу з 01 грудня 2005 року по 17 травня 2014 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і визнання квартири під АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

У судовому засіданні доведено, що сторони в справі проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Власного житла відповідач не має. У квартирі, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1, не проживає з поважних причин, так як остання змінила замки.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сплачений останнім при зверненні до суду із зустрічним позовом судовий збір у сумі 743 грн. 60 коп. (а. с. 46-47).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 74 СК України, ст. ст. 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 4,10, 60, 197, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01 грудня 2005 року по 17 травня 2014 року.

Визнати квартиру під АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 743 (сімсот сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Справа № 573/2464/14-ц

Номер провадження 2/573/13/15

г

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

02 лютого 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

за участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, для складання повного тексту рішення необхідний тривалий час, а тому суд вирішив проголосити його вступну та резолютивну частину.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Білопільський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01 грудня 2005 року по 17 травня 2014 року.

Визнати квартиру під АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 743 (сімсот сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: