УХВАЛА

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Агро 4», третя особа - управління Держземагентства у Петропавліському районі Дніпропетровської області про визнання договору оренди землі недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним укладений між ним і ТОВ «Гарант-Агро 4» договір оренди землі від 08 червня 2010 року та зобов'язати відповідача у тижневий строк повернути земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, площею 4, 910 га, посилаючись на те, що цей договір ним особисто не підписано і не містить всіх істотних умов, визначених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме в договорі не зазначено місце розташування земельної ділянки та інші її індивідуально визначені ознаки, строк дії договору оренди землі визначений без урахування періоду ротації культур, не зазначено цільове призначення земельної ділянки та всі умови збереження стану об'єкта оренди згідно вимог Закону України «Про охорону земель», відсутня інформація про відсутність (наявність) зареєстрованих обтяжень щодо використання земельної ділянки, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не додано кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, відсутній акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2014 року і додатковим рішенням цього ж суду від 22 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 8 червня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Гарант-Агро 4».

Зобов'язано ТОВ «Гарант-Агро 4» у тижневий строк повернути ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,910 га, що розташована на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 058761 від 27.02.2002 року позивачу належить на праві власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 4,910 га., яка розташована на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Із матеріалів справи вбачається, що 8 червня 2010 року між сторонами укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне користування вказану земельну ділянку на 7 років.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено порушення його законних прав як власника земельної ділянки.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі ( ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За висновком судової почеркознавчої експертизи №1507-14 від 12 серпня 2014 року підписи від імені позивача в договорі оренди земельної ділянки, акті прийому-передачі земельної ділянки в оренду та в заяві до директора Петропавлівської районної філії Дніпропетровського регіонального центру державного земельного кадастру від 08 червня 2010 року виконані не позивачем, а іншою особою (а.с. 163-171)

Апеляційний суд на вищевикладені обставини уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік