Справа № 496/3900/14-ц
Провадження № 6/496/53/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого - судді Бобуйка А.Д.,

при секретарі - Гайдейчук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань, покладених рішенням суду.

Свої вимоги мотивує тим, що у відділі державної виконавчої служби Біляївського МРУЮ Одеської області на виконанні знаходиться виконавче провадження № 46136603 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у сумі 27689,64 грн., згідно виконавчого листа, виданого 08.12.2014 року Біляївським районним судом Одеської області. Вказує, що боржник ОСОБА_2 на виклики до ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області не зявляється, чим ухиляється від виконання рішення суду.

Державний виконавець Антоненко О.С. в судове засідання не зявився, але в поданні просив розглянути справу без його участі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутись в Україну.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом, та вїхати в Україну. На громадян України, які звернулись з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обовязки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається.

Згідно п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань. Тобто наявність лише самого зобовязання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїду за межі України. Отже, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні.

Всупереч цим положенням державним виконавцем не надано суду доказів того, що боржниця була викликана належним чином до відділу ДВС, але ухиляється від явки до відділу та від сплати заборгованості.

З наданих суду державним виконавцем документів вбачається, що у боржника відсутнє будь-яке майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Крім того, державним виконавцем необґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу, з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду боржника за межі України.

До подання не додано даних про наявність у боржника документа громадянина України на право виїзду з України і вїзду в неї, перелік яких зазначений в ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», що є підставою для вирішення питання про відмову у виїзді за кордон, тимчасово затримати або вилучити паспорт.

Крім того, в поданні не зазначено жодного доказу на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 має намір виїхати за межі України і що саме обмеження її у праві виїзду за кордон яким-небудь чином вплине на виконання ОСОБА_2 рішення і буде сприяти погашенню нею боргу.

У поданні також не визначені заходи тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, а також відсутні відомості та докази про те, що боржник повідомлявся державним виконавцем про направлення до суду подання щодо встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду.

За таких обставин суд вважає, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_3