справа №240/732/15-ц
провадження № 2/240/344/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 листопада 2015 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області

у складі:

головуючого: судді Попович І.А.

при секретарі: Камак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12506,15 грн. за кредитним договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року та судових витрат.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що сторони 21.09.2006 року уклали кредитний договір № КТН3RX00594046. Згідно договору відповідач отримав кредит у розмірі 1126,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (шомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.06.2015 року має заборгованість - 34427,51 грн., яка складається з: - 1037,06 грн. - заборгованості за кредитом; - 10191,55 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 120,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; - 23078,90 - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї заборгованості, на думку позивача необхідно відняти суму у розмірі 22992,76 грн., яка була задоволена рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 21.10.2013 року, з залишенням різниці в сумі 11434,75 грн. А також відповідачу нараховані штрафи відповідно до п. 5.3 договору: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 571,74 грн. - штраф (процентна складова).

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності в якій не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.27-29,45).

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України до суду повторно не з'явився, та не повідомив про поважні причини неявки (32,36,43,44).

В зв'язку з повторною неявкою відповідача належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, суд відповідно до вимог ст.. 224-225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до ст. 530 ЦК України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За вимогами ст. 616 ЦК України, я кщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

В судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2006 року відповідач уклав з ПАТ комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір, що складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.6-10).

Відповідно до розділу Банківські послуги якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 1126,40 грн. на строк 12 місяців з 21.09.2006 року по 21.09.2007 року включно з умовами сплати за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 18,02 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 102,4 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, оплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати за який приймається період з «20» по «27» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (шомісячний платіж) у сумі 118,19 грн. для погашення заборгованості за кредитом.

За вимогами Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), позичальник зобов'язується погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви (п. 3.2.2), сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п. 4.1., 4.2 Умов та Тарифів, повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати повного погашення кредиту (п.3.2.3). Сплатити банку винагороду у строки та розмірі згідно Тарифів, Заяви та даних Умов (п. 3.2.4). Погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомлені банку, передбаченого п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 Умов (п.3.2.7).

Відповідно до п. 5.1 Умов, при порушені позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менш 1 гривні за кожен день прострочки платежу.

Відповідно до п. 5.3 Умов, при порушені клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

17.07.2009 року відбулася зміна найменування юридичної особи на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», позивач є юридичною особою та має Банківську ліцензію (а.с.12-15).

Відповідно до розрахунку заборгованності за договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 15.06.2015 рік, заборгованість за кредитом становить - 1037,06 грн.; заборгованість за відсотками - 10191,55 грн., заборгованість з комісії - 120,00 грн., заборгованість з пені - 23078,90 грн. Всього заборгованість за кредитом - 34427,51 грн. Сума за кредитом, задоволена рішенням суду - 22992,76 грн. Різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом - 11434.75 грн. Штраф (фіксована частина) - 500 грн. Штраф (відсоток від суми) - 571,74 грн. Разом - 12506,49 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за відсотками: на дату розрахунку 24.09.2007 року заборгованість за відсотками склала 442,98 грн., на наступну дату розрахунку 22.09.2008 року заборгованість за відсотками складала - 1700,86 грн., на наступну дату розрахунку 15.06.2015 року заборгованість за відсотками складає - 10191,55 грн., що є сумою яка включена до розрахунку позовних вимог (а.с.5).

Рішенням Олександрівського районного суду від 21 жовтня 2013 року з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 22992,76 грн., яка відповідно до позовних вимог, викладених в описовій частині рішення, станом на 28.06.2013 року складалася з заборгованості за кредитом в сумі 1037,06 грн., заборгованості по комісії - 120.00 грн., заборгованості по процентам - 7893,50 грн., пені за несвоєчаснє виконання зобов'язань - 13942.20 грн.

Зобов'язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з поверенння отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 530, 599 ЦК.

Суд на підставі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.. 57 ЦПК).

Письмовими доказами, відповідно до ст.. 64 ЦПК України, є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статею 58 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості у розмірі 12506,49 грн. за кредитним договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року, задоволенню не підлягають.

Позов містить вимоги про стягнення загальної грошової суми, розрахунок якої надано в мотивувальній частині позову. Загальна грошова сума, що є предметом позовних вимог складається з 1037,06 грн. - заборгованості за кредитом; 10191,55 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 120,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 23078,90 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 571,74 грн. (процентна складова).

Суд розглянувши вимоги позивача про стягнення 1037,06 грн. - заборгованості за кредитом; 120,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, вважає ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Олександрівського районного суду від 21 жовтня 2013 року з відповідача в рахунок заборгованості за кредитним договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року вже була стягнута грошова сума, яка включала в себе: 1037,06 грн. - заборгованості за кредитом та 120,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення 10191,55 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити в їх задоволені за наступних підстав. Рішенням Олександрівського районного суду від 21 жовтня 2013 року з відповідача в рахунок заборгованості за кредитним договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року вже була стягнута грошова сума, яка включала в себе 7893,50 грн. - заборгованості по процентам, розраховану станом на 28.06.2013 року. Позивач зазначивши в позовній заяві, що станом на 15.06.2015 року заборгованість по процентам за користування кредитом становить 10191,55 грн., на підтвердження своїх вимог не надав суду належних доказів.

Розрахунок заборгованності за договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 15.06.2015 рік в частині розрахунку заборгованості за відсотками, суд вважає не належним доказом, оскільки з дати закінчення строку договору 21.09.2007 року позивач розрахував заборгованість за відсотками станом на 24.09.2007 року в розмірі 442,98 грн. Подальший розрахунок містить тільки зазначення грошової суми в розмірі 1700,86 грн. на дату 22.09.2008 року та грошової суми в розмірі 10191,55 грн. на дату 15.06.2015 року без зазначення щомісячного розрахунку. В розрахунку також відсутні відомості про суму відсотків в розмірі 7893,50 грн., що була розрахована станом на 28.06.2013 року.

В зв'язку з чим суд дійшов до висновку, що наданий позивачем письмовий доказ «Розрахунок заборгованності за договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 15.06.2015 рік» (а.с.5) не містить інформації щодо предмета доказування.

При таких обставинах суд також позбавлений можливості перевірити розраховану на дату 15.06.2015 року суму відсотків в розмірі 10191,55 грн. на відповідність розділу договору «Банківські послуги», згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 1126,40 грн. на строк 12 місяців з 21.09.2006 року по 21.09.2007 року включно з умовами сплати за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту з урахуванням п. 4.2 Умов про подвійний розмір відсотків та рішенням Олександрівського районного суду від 21 жовтня 2013 року.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 23078,90 грн., суд дійшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Олександрівського районного суду від 21 жовтня 2013 року, з відповідача в рахунок заборгованості за кредитним договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року вже була стягнута грошова сума, яка включала в себе 13942,20 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань.

Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Враховуючи, що про порушення зобов'язання відповідачем Банк дізнався ще в вересні 2007 року, коли відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню отриманих ним кредитних ресурсів за кредитним договором, а до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся вперше в 2013 року, тобто після спливу шести років, а з позовом, що розглядається в вересні 2015 року. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що в цей період ним здійснювалися заходи щодо стягнення заборгованості з відповідача. Тим самим позивач сприяв виникненню та збільшенню розміру неустойки за кредитним договором.

Виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, розумності та справедливості, суд вважає, що стягнута за рішенням Олександрівського районного суду від 21 жовтня 2013 року, пеня є достатньою компенсацією для позивача за невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань. Розраховану позивачем пеню в розмірі 23078,90 грн. суд вважає не справедливим розміром неустойки, що значно перевищує розмір завданих збитків та спотворює дійсне правове призначення неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка, що розрахована позивачем перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такого висновку суд дійшов, враховуючи в тому числі висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013, які узгоджуються з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

З огляду на викладене, суд вважає за неможливе повторне стягнення з відповідача пені, що значно перевищує розмір збитків позивача.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківський послуг в розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 571,74 грн. - штраф (процентова складова), суд дійшов до висновку про необхідність відмовити в їх задоволені, оскільки за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитним договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року, рішенням Олександрівського районного суду від 21 жовтня 2013 року вже була стягнута грошова сума, що включала в себе 13942,20 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Штраф і пеня є видами неустойки які відповідно до вимог ст.. 549 ЦК України, боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пунктом 5.1 Умов передбачений обов'язок позичальника сплатити банку пеню при порушені будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2.,3.2.3 Умов, що передбачають строки виконання зобов'язання. Пунктом 5.3. Умов передбачена сплата штрафів також за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань. Таким чином п. 5.1 та п. 5.3 Умов передбачають подвійну відповідальність позичальника за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання, при укладені договору, положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

До зазначеного висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Зазначене відповідачем в позовній заяві зарахування раніше стягнутої за рішенням Олександрівського районного суду від 21 жовтня 2013 року грошової суми, чинним законодавством України не передбачено.

На підставі зазначеного, ст.. 526, 530, 610-612, 616, 1054 ЦК України, та керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 64, 212 - 214 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 12506,49 грн. за кредитним договором № КТН3RX00594046 від 21.09.2006 року, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Олександрівський районний суд.

Суддя Олександрівського

районного суду Попович І.А.