АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5896/15 Справа № 201/2413/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Брага А. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Дніпропетровськ Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, за яким просив суд, з урахуванням доповнень позовних вимог від 23 квітня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь: грошові кошти, витрачені на придбання ліків у розмірі 1559,00 гривень; грошові кошти, витрачені на проїзд на таксі до лікарень і на зворотній шлях до дому в сумі 1580,00 гривень; грошові кошти, витрачені на оплату судово - медичного висновку експерта в сумі 304,00 гривень; грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень; витрати на правову допомогу в сумі 5200,00 гривень та витрати, пов'язані з публікацією в газеті «Вісті Придніпров'я» оголошення про виклик відповідача ОСОБА_4 в сумі 450,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 23 вересня 2014 року близько 11 години в м. Дніпропетровську ОСОБА_4, в порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем «ЗАЗ Сент», державний номер НОМЕР_1, у дворовому проїзді будинку № 3 на пр. Героїв в м. Дніпропетровську, рушив заднім ходом не переконавшись у безпечності руху і спричинив наїзд на пішохода ОСОБА_2, чим завдав йому легкі тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров'я, у зв'язку з цим позивач лікувався більше трьох місяців. Крім того, 23 вересня 2014 року ОСОБА_4 після скоєння дорожньо-транспортної пригоди (наїзду на пішохода ОСОБА_2.), в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху залишив дворовий проїзд будинку № 3 по пр. Героїв, чим скоїв порушення ст. 122-4 КУпАП та 06 січня 2015 року був притягнутий постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (справа № 200/323/15-п) до адміністративної відповідальності. За спричинення ДТП внаслідок якої ОСОБА_2 були завдані легкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 цією ж постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська був звільнений від адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП, оскільки остання не передбачає притягнення до адміністративної відповідальності при спричиненні внаслідок ДТП легких тілесних ушкоджень, якщо при цьому не було пошкоджено транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. В зв'язку з отриманими травмами при ДТП позивач неодноразово звертався в медичні заклади для надання йому медичної допомоги. Але не маючи змоги ходити, через отримані травми, він викликав таксі для поїздки в лікарні і оплачував проїзд. Окрім того, позивачу довелось зазнати значних витрат на купівлю медикаментів, що були необхідні останньому для відновлення здоров'я після отриманих травм внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Як зазначає позивач, у зв'язку з травмуванням йому була завдана значна моральна шкода, він 2 місяці і 10 днів (з 23 вересня 2014 року по 03 грудня 2014 року) лікувався, ці травми завдали йому моральних страждань. Позивач повинен був дуже часто їздити до лікарень і витрачати грошові кошти на таксі, бо не мав змоги ходити сам, а також купувати ліки. ОСОБА_2 є людиною похилого віку, пенсіонер, проживає один і не має родичів. Витрати, що зазнав позивач завдали йому не тільки матеріальну шкоду, а ще й значну моральну шкоду, оскільки останні значною мірою погіршили його життя.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року ухвалено: у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої в наслідок ДТП - відмовити; судові витрати у справі, що були понесені ОСОБА_2, не відшкодовуються.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 404972 від 17 грудня 2014 року, 23 вересня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ЗАЗ Сенс», державний номер НОМЕР_1, у дворовому проїзді будинку на пр. Героїв, 3, рушив заднім ходом, в порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху, не переконавшись у безпечності руху, що з необхідністю спричинило наїзд на пішохода ОСОБА_2 із закономірним завданням тілесних ушкоджень. Окрім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ2 №404972 від 17 грудня 2014 року, 23 вересня 2014 року близько 11 години в м. Дніпропетровську ОСОБА_4, в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху, залишив дворовий проїзд будинку на проспекті Героїв, 3, де стався наїзд на пішохода під час руху автомобіля «ЗАЗ Сенс», державний номер НОМЕР_1, заднім ходом з пораненням ОСОБА_2, до якого ОСОБА_4 причетний як водій цього автомобіля. 06 січня 2014 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було притягнуто ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП у вигляді тридцяти годин громадських робіт; провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито через відсутність складу проступку - за п. 1 ст. 247 КУпАП. При винесенні обумовленої вище постанови, суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, виходив зокрема з того: «що хоч би винне порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху в діях ОСОБА_4 мало місце, не доведені суспільно - небезпечні наслідки цих дій ОСОБА_4 з об'єктивної сторони складу проступку за ст. 124 КУпАП, на підставі чого справа в цій частині підлягає закриттю провадженням, що не виключає визнання цієї події дорожньо - транспортною пригодою за визначенням п. 1.10 Правил дорожнього руху». За викладеного вбачається, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська не було встановлено винуватості ОСОБА_4 в скоєнні дорожньо - транспортної пригоди, що сталась 23 вересня 2014 року, а також не доведено порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху відповідачем. 22 листопада 2014 року до слідчого відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська до слідчого відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надійшли матеріали дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23 вересня 2014 року, близько 11 години 00 хвилин, при якій по дворовому проїзду біля будинку № 3 по пр. Героїв в Жовтневому районі м. Дніпропетровська, рухався автомобіль Деу-сенс, державний номер НОМЕР_1, під керування водія ОСОБА_4, який під час руху, в районі буд. 3 по пр. Героїв, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, спричинивши йому при цьому тілесні ушкодження. У зв'язку з чим СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було розпочато кримінальне провадження № 0000802, внесене до ЄРДР 22 листопада 2014 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 07 грудня 2014 року постановою старшого слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Андрієнко С.В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000802 від 22 листопада 2014 року було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 4473 від 18 листопада 2014 року, на основі судово - медичного обстеження гр. ОСОБА_2, 1934 року народження, враховуючи відомі обставини справи, дані медичної документації, судово - медичний експерт ОСОБА_6 встановила, що у ОСОБА_2 були виявлені ушкодження у вигляді підшкірної гематоми лівого ліктьового суглобу з переходом на передпліччя та формуванням в посттравматичному періоді міжм'язової гематоми з приводу чого було проведено оперативне втручання; підшкірної гематоми лівого колінного суглобу ліктьового суглобу з переходом на гомілку та формуванням в посттравматичному періоді міжм'язової гематоми з приводу чого було проведено оперативне втручання. Виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), можливо в термін, на який вказує обстежений. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі: п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р., №6. Тривале амбулаторне лікування понад 21 добу, пов'язано не власне характером отриманої травми, а загостренням попередніх захворювань (ішемія нижніх кінцівок, хронічна лімфатична недостойність нижніх кінцівок, тощо), тому при оцінці ступеню тяжкості в рахунок не сприймається, на підставі п. 4.7 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р., №6. Вартість проведеного судово - медичного дослідження склала 304,00 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Окрім того, позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог було надано суду чисельні довідки з лікарень та квитанції про оплату відповідних медичних препаратів, що, як пояснював представник позивача в судовому засіданні, були придбані позивачем під час лікування отриманих ним внаслідок дорожньо - транспортної пригоди травм.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вини відповідача в порушенні приписів п. 10.9 Правил дорожнього руху, внаслідок чого позивачу були спричинені легкі тілесні ушкодження, отримані внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_4, судовими рішеннями, зокрема Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, встановлено не було, наявність чого є обов'язковою умовою при вирішенні спорів про стягнення матеріальної шкоди. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача, оскільки судом не було встановлено протиправності дій та вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 23 вересня 2014 року. Обґрунтовуючи винність відповідача у нанесенні тілесних ушкоджень позивачу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 23 вересня 2014 року, представник позивача посилався на протокол про адміністративне правопорушення від 17 грудня 2014 року, письмові пояснення свідків та постанову про закриття кримінального провадження від 07 грудня 2014 року, в яких, на його думку, зафіксовані протиправні дії відповідача та які є доказом вини останнього. Не погоджуючись з даною позицією представника позивача суд виходить з того, що відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта та інше є лише різновидами доказів в рамках відповідного адміністративного матеріалу на підставі яких судом приймається рішення по справі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2014 року, вини відповідача в порушенні приписів п. 10.9 Правил дорожнього руху встановлено не було, провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито через відсутність складу проступку - за п. 1 ст. 247 КУпАП. Позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог було надано суду чисельні довідки з лікарень та квитанції про оплату відповідних медичних препаратів, що, як пояснював представник позивача в судовому засіданні, були придбані позивачем під час лікування отриманих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди травм. При дослідженні даних доказів, не вбачалось за можливе встановити, що саме ці ліки були призначені позивачу лікарями та придбані ним для лікування травм, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що є предметом даного судового розгляду. Також, в позовній заяві позивач та у судовому засіданні його представник стверджували, що ОСОБА_2 довелось користуватися послугами таксі для поїздок до лікарні та назад, на загальну суму 1580,00 гривень. Натомість, будь-яких доказів здійснення обумовлених вище витрат стороною позивача суду надано не було. За викладених обставин, суд також не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди з відповідача. Отже, судом не заперечується той факт, що позивачу було завдано моральних страждань через отримані внаслідок дорожньо - транспортної пригоди тілесні ушкодження, проте відшкодування моральної шкоди є похідним від встановлення протиправної поведінки, що мала місце з вини відповідача. Втім остання судом встановлена не була, що зумовлює відмову позивачу в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення компенсації за моральні страждання з відповідача. Враховуючи результати розгляду справи судом, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на оплату судово - медичного висновку експерта в сумі 304,00 гривень; витрат на правову допомогу в сумі 5200,00 гривень та витрат, пов'язаних з публікацією в газеті «Вісті Придніпров'я» оголошення про виклик відповідача ОСОБА_4 в сумі 450,00 гривень також задоволенню не підлягають. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої в наслідок ДТП.

Однак не можна погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи; недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; суд неправильно застосував норми матеріального права; неповно суд з'ясував обставини, що мають значення для справи.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене судом рішення не відповідає.

Статтею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: ч.1 - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч.2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; ч.3 - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом; ч.4 - шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Так, за загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК Українипередбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Так, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 27 березня 1992 р. № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, в даних правовідносинах відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності вини відповідача у заподіянні шкоди, суд першої інстанції не врахував, що за спірними правовідносинами відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача такої шкоди, а сам по собі факт відсутності встановленої судовими рішеннями вини відповідача під час цієї ДТП не може бути підставою для звільнення від цивільної відповідальності, адже сам факт завдання ОСОБА_2 під час ДТП тілесних ушкоджень сторонами визнаний та не оспорюється.

При цьому посилання суду на постанови суду є безпідставним, оскільки протиправні дії ОСОБА_4 у вчиненні ДТП встановлена матеріалами адміністративної та кримінальної справи.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені вимоги закону належним чином уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню, що привело к неправильному вирішенню спору.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України вважає що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Спірні правовідносини стосуються відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка пов'язана з ушкодженням здоров'я, спричиненого позивачу.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 23 вересня 2014 року близько 11 години 00 хвилин, при якій по дворовому проїзду біля будинку № 3 по пр. Героїв в Жовтневому районі м. Дніпропетровська, рухався автомобіль Деу-сенс, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, який під час руху, в районі буд. 3 по пр. Героїв, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, спричинивши йому при цьому тілесні ушкодження. Ця обставина підтверджена постановою про закриття кримінального провадження від 07 грудня 2014 року старшого слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_5 за ознаками частини 1 статті 286 КК України (а.с.9-10). В цій постанові зазначено, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_4, яке виразилося в тому, що він керуючи транспортним засобом - автомобілем «Деу-сенс», не виконав вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Враховуючи, що кримінальна відповідальність настає при наявності у постраждалого тілесних ушкоджень як мінімум середнього ступеню тяжкості, а тілесні ушкодження спричинені пішоходу ОСОБА_2 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я, то склад злочину, передбачений ст. 286 КК України в діях водія ОСОБА_4 відсутній.

Таким чином, факт дорожньо-транспортної пригоди від 23 вересня 2014 року за участю транспортного засобу під керуванням відповідача та пішохода-позивача у справі встановлено судом.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинено ушкодження здоров'я, а саме: тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я, що підтверджено висновком судово-медичного експерта № 4473 від 18 листопада 2014 року (12-13).

Для відновлення зазначеного ушкодженого здоров'я позивач поніс витрати на придбання ліків у сумі 1 559 гривень, що підтверджується фінансовими документами, а саме: квитанціями (а.с.17-18), та рекомендаціями лікарів щодо необхідності придбання вказаних ліків для відновлення ушкодженого здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.19-28).

Таким чином, факт спричинення майнової шкоди позивачу у розмірі 1 559 гривень на придбання ліків є доведеним.

З огляду на зміст статей 1166, 1187 ЦК України, для покладення на фізичну особу відповідальності за спірними правовідносинами необхідною є наявність загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки особи, завданої шкоди, причинного зв'язку).

Аналізуючи докази у справі, судова колегія дійшла висновку, що всі вказані елементи відповідальності відповідача перед позивачем знайшли своє підтвердження за розглядом справи, тобто встановлено наїзд джерела підвищеної небезпеки, належного та під керуванням відповідача, на пішохода-позивача, і як наслідок: спричинення тілесних ушкоджень у зв'язку з чим для відновлення здоров'я позивачем придбані ліки на суму 1 559 гривень, що є майнової шкодою, та між діями відповідача та спричиненою позивачу шкодою має місце причинний зв'язок.

Відповідач належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи у судовому порядку, до суду не з'явився, а тому не скористався своїм правом спростувати зазначену цивільну відповідальність.

Позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди відносно витрат на поїздки до лікарні на таксі у розмірі 1580 гривень не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги позивачем недоведені, тому що не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі.

А тому судова колегія вважає необхідним відмовити у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 гривень судова колегія вважає необхідним задовольнити частково, оскільки до спірних правовідносин необхідно застосувати ч. 2 ст. 1167 ЦК України,вимоги якої вище наведено, оскільки встановлено наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилась в спричиненні ушкодження здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, фізичних страждань та душевних переживань у зв'язку з ДТП, однак розмір визначений позивачем є занадто завищеним, що не відповідає обставинам справи, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2005 року) розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що моральна шкода, яка спричинена позивачу внаслідок ушкодження здоров`я з урахуванням обставин встановлених судом підлягає відшкодуванню у розмірі 1 000 грн., що відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, обставинам справи та засадам розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, судова колегія вважає, що є підстави для часткового задоволення позову, а саме: підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок придбання ліків у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1 559 гривень та у рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає як недоведений та безпідставний.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з ціною позову майнового характеру 1 559 гривень і позову немайнового характеру, що складає судовий збір у розмірі 243,60 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки за категорією цієї справи позивач звільнений від сплати судового збору.

Розмір компенсації за правову допомогу з урахуванням обставин справи визначає суд із врахуванням доведеності розміру гонорару, розумності витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої правової допомоги.

Ці витрати законом віднесені до судових витрат по справі, і для компенсації цих витрат необхідно надати суду належні та допустимі докази понесення їх позивачем.

Судова колегія вважає не доведеним факт документального підтвердження витрат позивача, пов'язаних з оплатою правової допомоги, які підлягали б компенсації відповідно до вимог закону, оскільки відсутній фінансовий документ, підтверджуючий сплату позивачем коштів у сумі 5 200 грн. адвокату ОСОБА_3 за надання правової допомоги (а.с.43-49). Тому ці вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати на оплату судово-медичного висновку експерта у сумі 304 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в газеті «Вісті Придніпров'я» оголошення про виклик відповідача ОСОБА_4 у судове засідання у зв'язку з відсутністю реєстрації місця проживання останнього, у сумі 450 грн. (а.с.14,50) підтверджені фінансовими документами, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за місцем проживання 49106 АДРЕСА_1) в рахунок придбання ліків у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1 559 гривень (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень); у рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 грн. (одна тисяча гривень); у рахунок понесених витрат на оплату судово-медичного висновку експерта у сумі 304 грн. (триста чотири гривні); у рахунок понесених судових витрат у сумі 450 грн. (чотириста п'ятдесят гривень).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень (двісті сорок три гривні 60 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь