Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, управління Державного земельного агенства у Білоцерківському районі Київської області, Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, третя особа - ОСОБА_6, про визнання незаконним та скасування рішення про виділення земельної ділянки у власність, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 5 лютого 2015 року,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_6 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 Рішенням Сухоліської сільської ради від 30 квітня 2014 року їй надатно дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною загальною площею 0,15 га по АДРЕСА_1. Із земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_6 межує земельна ділянка відповідача ОСОБА_5, яка у 2011 році її приватизувала і отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, про який позивач дізналася лише у 2014 році. Вважала, що відповідач набула у власність земельну ділянку з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки межі приватизованої ОСОБА_5 земельної ділянки частково накладаються на межі земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_6, виділеної у 1995 році.

Просила визнати незаконним та скасувати рішення Сухоліської сільської ради від 5 січня 2001 року в частині виділення ОСОБА_5 земельної ділянки у власність; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 6 липня

2011 року, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею

0,1901 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 усунути перешкоди з боку ОСОБА_5 у здійсненні ОСОБА_4 права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом заборони вчиняти дії, що порушують права позивача або створюють небезпеку порушення її прав, в тому числі заборонити встановлення межі на ділянці позивача згідно меж, визначених державним актом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 5 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач не надала доказів на підтвердження законності користування земельною ділянкою.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 5 лютого

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук