У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Малько О.С., Бондаренко Н.В.;

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дубенського міськрайонного суду від 11 березня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

10 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

На підставі її заяви ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду від 11 березня 2015 року відкрито провадження у справі, а справу призначено до розгляду.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Позивачка не надала суду належних і допустимих законом доказів про те, що він проживає чи зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відсутність у позовній заяві відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце його проживання або зареєстроване у встановленому законом порядку місце його перебування унеможливлює отримання ним судових повісток про призначення справи та її розгляд.

Покликаючись на ці обставини, відповідач ухвалу судді місцевого суду вважав незаконною та необґрунтованою і просив апеляційний суд її скасувати.

В запереченні на апеляційну скаргу позивачка оскаржувану ухвалу вважала законною та обґрунтованою і просила апеляційний суд залишити її без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За загальним правилом позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування (ст. 109 ЦПК України).

Частиною 9 ст. 110 ЦПК передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідач у справі, подавши апеляційну скаргу, на підтвердження своїх апеляційних доводів будь-яких доказів про своє інше місце проживання або місце перебування суду не надав. Навпаки, у поданій апеляційній скарзі він зазначив своє місце проживання те ж саме, що й позивачка у поданій позовній заяві - АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 114 ЦПК України, в якій ідеться про виключну підсудність, визначено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тому з урахуванням усього викладеного вище колегія суддів підстав для скасування ухвали судді Дубенського міськрайонного суду від 11 березня 2015 року про відкриття провадження у даній справі та задоволення поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Дубенського міськрайонного суду від 11 березня 2015 року про відкриття провадження залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: