Є. у. н. с. 512/1070/14-ц
Провадження № 2/512/78/15
14 січня 2015 року Савранський районний суд Одеської області в складі: головуючого - судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Шаповал Н.Г., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Савранського районного суду Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -
25.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 1800грн..
На обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей.
Після розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти проживають разом з позивачем те перебувають на її утриманні.
З урахуванням зазначеного та відсутності зі сторони відповідача заінтересованості у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, з метою захисту прав та інтересів дітей, а також своїх прав та інтересів позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
14.01.2015р. позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечувала проти винесення судом заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача (а. с. 19).
Відповідач ОСОБА_2 14.01.2015р. повторно не з'явився в судове засідання. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 15-16).
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення.
У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.
Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про шлюб, 28.10.2000 року Виконавчим комітетом Вільшанської сільської ради Савранського району, актовий запис № 04, зареєстровано шлюб між сторонами (а. с. 6).
Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, їх батьком вказаний ОСОБА_2 - відповідач по справі (а. с. 4; 5). З довідки № 438 від 04.07.2014р., виданої Вільшанською сільською радою вбачається, що діти проживають разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а. с. 7).
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).
Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.
Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України).
В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвами про їх народження, тому, проживаючи окремо, відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірваний, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком малолітніх дітей, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати своїх малолітніх дітей, які проживають з матір'ю до досягнення дітьми повноліття.
Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дітей до їх повноліття, в твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення.
Позивач не надала суду доказів, які б свідчили про доходи відповідача та його спроможності сплачувати їй заявлену суму аліментів на утримання дітей.
З огляду на викладене, на стан здоров'я і матеріальне становище дітей, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, який не має постійного заробітку, приймаючи до уваги обов'язок батька утримувати свою дитину, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, керуючись принципом розумності та справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі по 450грн. на дитину щомісячно, починаючи з пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ч. 3 ст. 181, ст. ст. 182, 184, 191 СК України, ст. ст. 6, 15, 30, 62, 84, 88, 197, 208, 213, 214, 215, 224-226, 228, 233, 367 ЦПК України, суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Савранським РВ УМВС України в Одеській області 18.06.1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт НОМЕР_4, виданий Савранським РВ УМВС України в Одеській області, 27.12.2005 року, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 25.11.2014 року у твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.
3. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Савранським РВ УМВС України в Одеській області 18.06.1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.
4. В частині стягнення аліментів рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Відповідач має право протягом десяти днів з дня отримання копії рішення подати заяву про перегляд заочного рішення.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Савранський районний суд Одеської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. А. Лепеха