Номер провадження: 22-ц/785/2319/15
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2, Одеського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, за участю Прокуратури Київського району м. Одеси - "Про приведення об'єкту у первісний стан, визнання недійсним свідоцтва про право власності", -

ВСТАНОВИЛА:

29.03.2013 року ОМР звернулись до суду із зазначеним позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просили зобов'язати відповідача власними силами і за рахунок власних коштів привести у попередній стан відповідно до технічної документації КП "ОМБТІ та РОН" квартиру АДРЕСА_1, а також визнати недійсним свідоцтво від 15.06.2013 року, видане Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської на право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру загальною площею 87,4 кв.м.; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування Реєстраційною службою ОМУЮ реєстрації права власності відповідача на вказану квартиру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Одеська міська рада посилалась на те, що згідно листа КРА ОМР від 11.12.2012 року, позивачу стало відомо про здійснення відповідачем самочинного будівництва прибудови до вказаної квартири на першому поверсі житлового будинку розміром: довжина - 25 м., ширина - 3 м., висота - 3 м. За наслідками перевірки Інспекції ДАБК 06.10.2003 року було встановлено, що відповідачем без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації проводяться будівельні роботи по реконструкції приміщення, збільшення площі та збільшення висоти приміщення. Інспекцією ДАБК було надано припис від 06.10.2003 року про припинення будівельних робіт та надання проектно-правової документації на будівництво прибудови. Вказаний припис відповідачем був проігнорований, у зв'язку з чим інспекцією ДАБК було прийнято постанову від 28.10.2003 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування, а також протокол про правопорушення у сфері містобудування від 28.10.2003 року. Також, позивач стверджував, що самочинне будівництво відповідачем було здійснено на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності, тобто є власністю ОМР, а тому істотним чином порушує їх права. Одночасно, позивачу стало відомо, що відповідач зареєстровала в Інспекції ДАБК в Одеській області декларацію про готовність до експлуатації реконструйованої квартири, на підставі якої Реєстраційна служба ОМУЮ оформила свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 87,4 кв. м. за вищезазначеною адресою, та зареєструвала право власності. Постановою Одеського окружного адміністративного суду Інспекцію ДАБК в Одеській області зобов'язано скасувати реєстрацію цієї декларації, яка відповідачем виконана. У зв'язку з наведеним позивач вважає, що є підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності відповідача та знесення самочинних прибудов до квартири.

Представник позивача Одеської міської ради та прокурор позов підтримали та наполягали на задоволенні позову.

Відповідач та представник КРА ОМР до суду не з'явилися, повідомлялись належним чином.

У наданому суду 01.07.2013 року письмовому запереченні відповідач вказувала на безпідставність позовних вимог, оскільки нею введено в експлуатацію прибудову та одержано правоустановчий документ на реконструйовану квартиру.

Представник ОМУЮ позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову в частині вимог, що стосуються Реєстраційної служби, наполягав на тому, що підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування реєстрації права власності відсутні, оскільки на момент оформлення державним реєстратором свідоцтва Інспекція ДАБК в Одеській області ще не скасувала реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 року позов ОМР був частково задоволений, визнано недійсним свідоцтво від 15.06.2013 року, видане Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської області ОСОБА_2 на право власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 87,4 кв.м.; зобов'язано ОСОБА_2 привести за власний рахунок у попередній стан вказану квартиру, шляхом знесення самочинно побудованих приміщень за № 6, № 7, № 8, № 9, які позначені в технічних паспортах, виготовлених КП "ОМБТІ та РОН" станом на 06.11.2003 року та станом на 12.04.2013 року; в решті позовних вимог відмовлено, стягнуто з відповідача на користь ОМР судовий збір у розмірі 114,70 грн., а також встановлений порядок виконання цього судового рішення, відповідно до якого, у разі набрання ним законної сили, воно є підставою для скасування Реєстраційною службою ОМУЮ реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 87,4 кв.м.

02.01.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, по якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2000 року та на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2004 року належала квартира загальною площею 45,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, яка розташована на першому поверсі вказаного будинку.

Також встановлено, що відповідачем було здійснено реконструкцію квартири та самочинно добудовано до неї приміщення за № 6, № 7, № 8, № 9, які позначені в технічних паспортах, виготовлених КП "ОМБТІ та РОН" станом на 06.11.2003 року та станом на 12.04.2013 року, в наслідок чого загальна площа квартири збільшилася з 45 кв.м до 87,4 кв.м.

Перевіркою Інспекції ДАБК 06.10.2003 року було встановлено, що відповідачем без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, проводяться будівельні роботи по реконструкції приміщення, збільшення площі та збільшення висоти приміщення, у зв'язку з чим Інспекцією ДАБК було надано припис № 57 від 06.10.2003 року про припинення будівельних робіт та надання проектно-правової документації на будівництво прибудови, який відповідачем було проігноровано, у зв'язку з чим Інспекцією ДАБК було винесено постанову № 459 від 28.10.2003 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування, а також протокол про правопорушення у сфері містобудування 28.10.2003 року.

Відповідно до листа КРА ОМР від 11.12.2012 року ОМР стало відомо про здійснення відповідачем самочинного будівництва прибудови до вказаної квартири.

Крім того, вказане самочинне будівництво відповідачем було здійснено на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності тобто є власністю територіальної громади м. Одеси в особі ОМР.

16.04.2013 року Інспекцію ДАБК в Одеській області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації та на підставі цієї декларації Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції видали відповідачу свідоцтво серії САЕ №973737 (індексний номер: 4913211) від 15.06.2013року на право власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 87,4 кв.м., та зареєстрували право власності відповідача на вказану квартиру.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси задоволено та зобов'язано Інспекцію ДАБК в Одеській області скасувати реєстрацію зазначеної декларації. Постанова суду набрала законної сили та була виконана Інспекцією ДАБК в Одеській області 14 квітня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 22.06.2011 року № 703, який діяв на момент видачі державним реєстратором свідоцтва про право власності відповідачу, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 46 даного Порядку для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у п.п. 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); документ, що зазначений у пункті 27 цього Порядку та підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Отже, відповідно до вказаних положень державна реєстрація права власності на реконструйований об'єкт нерухомості проводиться виключно після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку, а подання державному реєстратору документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є обов'язковою умовою, необхідною для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що у зв'язку із тим, що наказом в.о. начальника Інспекції ДАБК в Одеській області № 32 "СК" від 14.04. 2014 року було скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації вищезазначеної реконструйованої квартири, станом на момент розгляду судом даної справи вказана квартира має статус самочинно реконструйованого майна, а тому свідоцтво серії САЕ № 973737 (індексний номер: 4913211) від 15.06.2013 року, видане Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської області відповідачу на право власності на нерухоме майно на зазначену квартиру загальною площею 87,4 кв.м. має бути визнано недійсним.

Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 100 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються із дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Також, відповідно до п. 4 Положення про виконком Одеської міської ради від 10.03.1999 року № 94-ХХІІІ до його компетенції відноситься здійснення у встановленому порядку державного контролю за дотриманням вимог законодавств, містобудівної документації при плануванні та забудові міста у випадках, передбачених законодавством, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів.

Крім того, реконструкція та будівництво в м. Одесі повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням громадських інтересів.

Згідно ст. 5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Згідно ст. 8 Закону України "Про архітектурну діяльність" робоча документація для будівництва (реконструкції, реставрації, капітального ремонту) об'єкта архітектури виконується відповідно до державних стандартів, норм і правил на підставі затвердженого проекту.

Робоча документація для будівництва або авторський нагляд за її розробкою виконуються за участю архітектора - автора затвердженого проекту відповідно до укладеного договору на розроблення проекту цього об'єкту архітектури.

Статтею 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Містобудівельна документація повинна бути узгоджена з: управлінням архітектури та містобудівництва, органами державного санітарного та пожежного нагляду, управлінням екологічної безпеки, управлінням інженерного захисту території міста, органами ДАІ МВС, а також іншими організаціями, вказаними у завдані на проектування.

З метою реалізації вказаних положень ОМР було прийнято рішення від 17.04.2001 року № 2153-ХХІІІ, яким затверджено Положення про порядок реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень в м. Одесі (далі - Положення).

Вказане положення регламентує порядок отримання дозволу та збирання вихідних даних для проектування, здійснення проектних робіт, узгодження, експертизи та затвердження проектів реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень зі зміною та без зміни функціонального призначення, здійснення будівельних робіт та прийняття в експлуатацію.

Зазначене положення є обов'язковим для усіх суб'єктів містобудівної діяльності - фізичних та юридичних осіб, незалежно від форм власності, організаційно - правової форми та підпорядкованості й поширюється на всю територію міста Одеси.

В даному положенні зазначено, що будівництво здійснюється у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж і споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач здійснила самочинну реконструкцію квартири без затвердженого належним чином проекту.

Крім того, внаслідок такої реконструкції було здійснено самочинне захоплення земельної ділянки, яка належить позивачу.

У ч. 2 ст. 331 ЦК України, зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Необхідною передумовою визнання права власності на нерухоме майно є необхідність введення у встановленому порядку в експлуатацію даного нерухомого майна, що відповідачкою було зроблено із порушенням вимог закону та даний факт встановлений Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, яка набрала законної сили та має для суду преюдиційне значення.

Отже, на теперішній час є встановленим факт того, що відповідачем у 2003 році проведено реконструкцію квартири, збільшено її площу квартири шляхом розширення за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності та належить територіальній громаді міста Одеси.

Згідно п. 13 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються.

Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил ст. 376 ЦК України.

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, вважається самочинним будівництвом.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В даному випадку власник самочинно захопленої земельної ділянки - ОМР заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за відповідачем, тобто за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, наполягає на звільненні земельної ділянки та приведенні приміщення у первісний стан, а тому самочинно добудовані приміщення підлягають знесенню за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позовні вимоги ОМР в цій частині є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

При цьому, районним судом було обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача знести вказані приміщення власними силами, адже вона є особою похилого віку, 1947 року народження, а тому зобов'язання судом відповідача здійснити знесення самочинно добудованих приміщень виключно її власними силами (без можливості залучення для цього інших осіб) призведе до неможливості виконання рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство не встановлює обов'язку здійснювати таке знесення виключно власними силами.

Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок районного суду щодо встановлення порядку виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування Реєстраційною службою ОМУЮ реєстрації права власності відповідача на вищезазначену квартиру загальною площею 87,4 кв.м.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на доводи заперечень відповідача Реєстраційної служби ОМУЮ, що підставою для скасування державної реєстрації прав є виключно рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Проте, аналіз змісту цього пункту не свідчить про те, що реєстратор може вносити відповідні записи про скасування державної реєстрації прав тільки та виключно у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.06.2013 року вбачається, що підставою внесення запису про право власності відповідача є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 3181215 від 15.06.2013 року, а підставою виникнення права власності є свідоцтво серії САЕ №973737 (індексний номер: 4913211) від 15.06.2013року, видане державним реєстратором Реєстраційної службою ОМУЮ Одеської області.

Згідно положень ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ст. 1, ч.1, 3 ст. 3, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаним рішенням районного суду визнається недійсним свідоцтво про право власності відповідача, а тому у разі набрання рішенням законної сили, відпаде підстава виникнення права власності відповідача, яке відповідно не може залишатися зареєстрованим незалежно від чинності рішення державного реєстратора.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

18.03.2015 року м. Одеса