Номер провадження 2/754/408/15
РІШЕННЯ

Іменем України

09.02.2015 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Колегаєвої С.В.,

при секретарі - Буцко О.В., Табачуку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору про банківський вклад та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договорів про банківський вклад та стягнення грошових коштів.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.2014 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Голови правління Дубилета О.В. було укладено договір № SAMDNWFD900 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 7429), згідно якого сума вкладу складає 65 000 грн. (шістдесят п'ять тисяч гривень), день повернення вкладу - 05.06.2014 року; виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 18 % річних, здійснюється згідно з умовами Договору.

Крім того, 06.03.2014 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Голови правління Дубилета О.В. було укладено договір № SAMDNWFD900 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 6640), згідно якого сума вкладу складає 72 000 грн. (сімдесят дві тисячі гривень), день повернення вкладу - 06.06.2014 року; виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 18 % річних, здійснюється згідно з умовами Договору.

Вищезгаданими договорами вкладник повинна отримати в строк вклади та нараховані відсотки, а банк (відповідач) зобов'язується повернути позивачу (вкладнику) вклади з нарахованими відсотками відповідно до умов Договорів (п.3,4 Договорів).

Проте, відповідач належним чином не виконав своє зобов'язання. Після закінчення строку договору, позивач звернулась в банк з заявою, в якій просила повернути вклад, але у поверненні коштів було відмовлено, оскільки кримське відділення в якому було укладено договори припинило свою діяльність відповідно до Постанови Правління Національного банку України №260 від 06.05.2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просила суд про їх задоволення.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомив.

Суд, керуючись ст. 224 ЦПК України, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення позову, розглядає справу заочно, проти чого не заперечувала і позивач.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Так, 05.03.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір банківського вкладу № SAMDNWFD900 «СТАНДАРТ» (SAMDN 7429) (а.с. 8) та 06.03.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк було укладено Договір банківського вкладу № SAMDNWFD900 «СТАНДАРТ» (SAMDN 6640) (а.с. 9).

Відповідно до п. 4 Договорів банківського вкладу, їхнім Предметом є розміщення в Банку іменного банківського вкладу фізичної особи ОСОБА_1 на строк 3 місяці з дня зарахування суми початкового вкладу у розмірі, з виплатою процентів зі спливом кожного розрахункового періоду (далі - «Вклад»).

Згідно умов Договору № SAMDNWFD 900 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 7429) від 05.03.2014р., сума Вкладу складає 65 000грн. День повернення Вкладу - 05.06.2014 року. Виплата процентів, нарахованих на Вклад за ставкою 18 % річних, здійснюється згідно з умовами Договору.

За умовами Договору № SAMDNWFD00 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 6640) від 06.03.2014, сума Вкладу складає 72 000грн. День повернення Вкладу - 06.06.2014 року. Виплата процентів, нарахованих на Вклад за ставкою 18 % річних, здійснюється згідно з умовами Договору.

Відповідно до домовленостей, викладених у Договорі, Вкладник має право, зокрема: отримати Вклад та суму нарахованих процентів згідно з умовами цього Договору; виступати з ініціативою про дострокове розірвання договору.

В судовому засіданні встановлено, підтверджено показами позивача, що відповідно до відповідей Банку на заяву позивача про повернення вкладу (а.с.14-20), сума Вкладу по Договору № SAMDNWFD 900 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 7429), становить 65 000 грн. та за Договором № SAMDNWFD00 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 6640), становить 72 000 грн.

Згідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України.

Крім того, в зазначеній Постанові НБУ не вказано про не повернення вкладів, або «Замороження» рахунків клієнтів банків.

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Таким чином, кримський філіал «Приватбанку», який прийняв грошові кошти, діяв не у власних інтересах (інтересах філії), а в інтересах юридичної особи - ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

29.07.2014 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою, в якій просила припинити дію Договору № SAMDNWFD900 від 05.03.2014 року та дію Договору № SAMDNWFD900 від 06.03.2014 року банківського вкладу та перевести всі грошові кошти з рахунків на карту НОМЕР_1 відкриту 28.07.2014 року у відділенні Банку розташованого за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, буд. 89-Б (а.с.11).

У відповідь на звернення позивачу надійшов лист № 20.1.0.0.0/7-20140703/692 від 11.08.2014 року в якому зазначалося, що відповідно до Постанови Правління НБУ від 06.05.2014 року № 260 ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність в Криму.

Тобто, фактично позивачу було відмовлено у задоволенні її вимоги щодо повернення коштів.

Суд вважає таку відмову безпідставною з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516).

Відповідно до п. 21 Договору № SAMDNWFD900 та Договору SAMDNWFD900, у разі порушення Банком умов договору порушник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь

одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може

перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку

України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Однією з основних умов Договору банківського вкладу SAMDN 7429 від 05.03.2014 року та Договору банківського вкладу SAMDN 6640 від 06.03.2014 року є можливість зняття коштів з Вкладного рахунку у будь-який момент протягом всього строку дії Договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операції) (п. 3, п. 4 Договору).

Тобто, внесений позивачем Вклад відповідно до Договору SAMDN 7429 від 05.03.2014 року та Договору банківського вкладу SAMDN 6640 від 06.03.2014 року є вкладом на вимогу. Отже, Банк зобов'язаний повернути ОСОБА_1 кошти протягом усього строку дії Договору в будь-який момент на її вимогу.

Вимога про повернення коштів позивачем, як зазначалося вище, була направлена до Банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.

У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне:

«Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному:

У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Оскільки, Банком взяті на себе договірні зобов'язання за укладеними з позивачем договорами невиконані, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за Договорами банківського вкладу та нараховані відповідно до їх умов відсотки.

Так, за Договором банківського вкладу № SAMDN 7429 від 05.03.2014 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу у розмірі 65000 грн., місячні відсотки за депозитом, ставка 18% річних у сумі 2925 грн., пеня за прострочення платежу у сумі 4726 грн. 27 коп.

Відповідно до Договору SAMDN 6640 від 06.03.2014 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу у розмірі 72000 грн., місячні відсотки за депозитом, ставка 18% річних у сумі 3240 грн., пеня за прострочення платежу у сумі 5197 грн. 78 коп.

Якщо банк своєчасно не повернув суму банківського вкладу, як зазначено в ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, в якій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, на підставі вищенаведених норм, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: інфляційні витрати на суму 3014 грн. 00 коп. та 3 % річних від простроченої суми, що складають 1300 грн. 27 коп.

Отже, суд дійшов до висновку, що заявлений позивачем позов щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу по банківським вкладам, з урахуванням інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, також посилаючись на квитанцію № 000060 від 23 вересня 2014 року, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 350 грн. 00 коп.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. ст. 15, 16, 509, 526, 625, 633, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір № SAMDNWFD900 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 7429) від 05.03.2014 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Розірвати договір № SAMDNWFD900 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 6640) від 06.03.2014 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; ) на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 вклад «СТАНДАРТ» (SAMDN 7429) від 05.06.2014 року в розмірі 65 000 грн., з нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору в розмірі 2925 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми вкладу в сумі 4726 грн. 27 коп., інфляційне збільшення з індексом інфляції -1430 грн. та 3% річних в розмірі 619 грн. 72 коп., а всього 74700 грн. 99 коп. (сімдесят чотири тисячі сімсот гривень 99 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; ) суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 вклад «СТАНДАРТ» (SAMDN 6640) від 06.06.2014 року в розмірі 72 000 грн., з нарахованими відсотками за користування коштами відповідно до договору в розмірі 3240 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми вкладу в сумі 5197 грн. 78 коп., інфляційне збільшення з індексом інфляції -1584 грн. та 3% річних розмірі в 680 грн. 55 коп., а всього 82702 грн. 33 коп. (вісімдесят дві тисячі вісімсот дві гривні 33 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; ) на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по справі у вигляді судового збору на суму 1578 грн. 19 коп. , витрати понесені за пересилку поштової кореспонденції на суму 65 грн., 72 коп. та витрати понесені на правову допомогу на суму 350 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя