Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Лесик Ю.С., Луценко А.О., Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Наталія Геннадіївна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання договорів дарування недійсними,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними укладених між нею та ОСОБА_4 договору дарування від 28 липня 2009 року ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1235, та договору дарування від 28 липня 2009 року ? частини земельної ділянки площею 0,1017 га. (кадастровий номер НОМЕР_1), яка розташована в м. Києві по АДРЕСА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1237 і визнання за нею права власності на ? частини зазначених житлового будинку та земельної ділянки, відчужених на користь ОСОБА_4.

Вимоги мотивує тим, що вказаними договорами дарування вона 28 липня 2009 року подарувала належні їй ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 та ? частину земельної ділянки АДРЕСА_2 на користь її чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спірні правочини нею були укладені внаслідок помилки через невірне розуміння природи укладених угод, прав та обов'язків сторін, умов договору та обставин, які наступають після їх укладення.

Починаючи з 2005 року її чоловік майже весь час хворів та постійно перебував у лікарні. На час підписання договорів він знаходився у вкрай поганому стані, мав онкологічне захворювання, перебував після хірургічного лікування з підозрою на повторний рецидив. За рекомендаціями лікарів йому потрібно було провести повторну біопсію та подальше лікування.

Внаслідок цього з 19.03.2009 року по 16.04.2009 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні у Київській міській онкологічній лікарні, в подальшому з 03.06.2009 року по 24.06.2009 року проходив лікування у Київській міській лакаргі № 11 де йому було встановлено діагноз дисциркуляторна енцефалопатія 2-3 степеня прогресуючий перебіг на фоні гіпертонічної хвороби, синдрому судинного парксіонізму та інше. На той час у її чоловіка було порушено м'язовий тонус, сповільнено мову, мала місце гіпомія обличчя, він рухався маленькими кроками.

З 07.12.2009 року по 24.12.2009 року ОСОБА_4 перебував на лікуванні у Київській міській онкологічній лікарні та у 2010 році знаходився на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 11 з діагнозом Са шкіри лівого вуха. Стан після хірургічного та променевого лікування 16.01.2009 року пухлина Меркеля, ракова інтоксикація, артеросклеротичний кардіосклероз, хронічний бронхіт у фазі загострення, церебральний атеросклероз, геперплозія простити 2-го ступеня, вторинна атрофія здорового нерва, анемія легкого ступеня. Рекомендовано подальше лікування та нагляд дільничного терапевта, онколога. З 2004 року чоловік страждав на хворобу Паркінсона.

Помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 від злоякісної пухлини підшлункової залози.

На той час вона також, як і її чоловік, мала значні проблеми зі здоров'ям та потребувала стороннього догляду.

Так, з 15.06.2009 року по 26.06.2009 року вона перебувала на лікуванні у Київській клінічній лікарні № 11, де їй встановлено діагноз: стенокардія, атеросклеротичний кардіосклероз, хронічний панкреатит, атеросклероз, варикозна хвороба глибинних вен та інше.

Тому укладення між двома хворими людьми похилого віку спірних договорів дарування не мало будь-якого сенсу та було досить обтяжуючою і непотрібною процедурою для неї з чоловіком, що потребувала не лише фінансових витрат, але й здійснення ряду організаційних дій по оформленню документів.

ОСОБА_4 потребував лікування та стороннього догляду. З врахуванням віку та стану здоров'я їй було важко це здійснювати, а тому вона погодилася на пропозицію відповідача, який являється сином її покійного чоловіка від першого шлюбу, відносно довічного утримання та догляду за нею та ОСОБА_4 у рахунок передачі у власність ? частини вказаної нерухомості.

Саме відповідач займався питанням щодо укладення та реєстрації договорів дарування на підставі виданого від імені ОСОБА_4 доручення від 30.07.2009 року.

Тексту оскаржуваних договорів вона не читала, підписала їх вважаючи, що в договорі зазначені всі умови щодо піклування та фінансової підтримки з боку ОСОБА_2 в рахунок відчуження йому ? частки жилого будинку та земельної ділянки. В дійсності вона мала намір укласти з ОСОБА_2 договір довічного утримання.

Під час укладення договору нотаріус належним чином не роз'яснив їй всієї суті підписаних угод. Подаровану нею нерухомість після смерті чоловіка успадкує стороння для неї людина - син покійного чоловіка від першого шлюбу, який не виявляв до них з чоловіком належної уваги. Натомість вона не отримала від відповідача не за життя його батька ні після будь-якої підтримки та довелося розраховувати лише на себе, за власні кошти купувати ліки, продукти харчування, здійснювати оплату комунальних платежів та взяти на себе всі витрати по похованню ОСОБА_4

Про зміст та наслідки укладених нею договорів дізналася на початку 2011 року від свого юриста після звернення до 14-ї Київської державної нотаріальної контори із заявою від 25.06.2010 року про прийняття спадщини. На спірну нерухомість претендує саме відповідач, який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала позов та викладені у ньому обставини.

Представник відповідача ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на недоведеність, безпідставність та надуманість вимог, пояснив, що з 22.08.1979 року позивач постійно проживала до ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1, спільно користувалися всім нерухомим та рухомим майном, яке належало їм, як подружжю, на праві спільної власності, відношення в їхній сім'ї було зразковим, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, що є підтвердженням того, що 28.07.2009 року позивач з власної ініціативи та бажання прийняла рішення подарувати ? частину нерухомого майна своєму чоловікові ОСОБА_4 з яким в любові та злагоді проживали 31 рік за вказаною адресою. Відповідач брав участь у похованні батька, організував його захоронення на Байковому кладовищі; конфлікти між сторонами виникли під впливом родичів позивача. До відповідача позивач взагалі не зверталася за будь-якою допомогою ні особисто, ні через третіх осіб.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г. суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно договору дарування ? частини житлового будинку від 28 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г., зареєстрованому в реєстрі за № 1235, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що належали позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 19.07.1988 року за реєстровим № 16н-8№3 (а.с. 9, 9 зв.).

Вказаний договір дарування був зареєстрований у Київському міському БТІ 06.08.2009 року за реєстровим № 3320.

Також позивач 28 липня 2009 року уклала договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г., зареєстрований у реєстрі за № 1237, за яким подарувала ОСОБА_4 ? частину земельної ділянки загальною площею 0,1017 га., що розташована в АДРЕСА_2, яка належала позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (а.с. 10, 10 зв.).

За заявленими вимогами позивач просить визнати недійсним спірними правочини з посиланням на те, що договори дарування ? частини будинку та ? частини земельної ділянки були підписані позивачем під впливом помилки стосовно наслідків даних угод, оскільки ОСОБА_1, укладаючи договори дарування вважала, що підписує договори довічного утримання відповідно до яких відповідач доглядатиме та матеріально утримуватиме її та свого батька ОСОБА_4

Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути

визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно свідоцтва про шлюб, позивач та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1979 року (а.с. 11).

Помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть - а.с. 12).

Відповідач є сином ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Отже, сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, згідно ст. 1261 ЦК України.

Як убачається із матеріалів спадкової справи № 330/10, позивач 25.06.2010 року до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4

Відповідач із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 звертався до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори 05.10.2010 року.

Відповідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

На підтвердження вимог позивач надала медичні документи про хвороби та стан здоров'я її та ОСОБА_4 у період часу з 23.02.2009 року (а.с. 13-15, 18-23). За повідомленням ДУ «Інститут геронтології ім. Д.Ф.Чеботарьова» від 17.12.2012 року, ОСОБА_4 періодично завертався за консультативною допомогою у диспансерне відділення інституту з 18.05.2004 року (а.с. 16, 17).

Як роз'яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він являється племінником позивача, ОСОБА_1 турбувалася про свого чоловіка у якого було онкологічне захворювання, позивач також хворіла, про спірні договори він дізнався вже після смерті ОСОБА_4 коли стали оформляти спадщину, тітка все зробила таємно від нього; позивач пояснювала, що сподівалася на допомогу від відповідача, проте зробила помилку. У 2010 році допомоги від відповідача позивачу не було, окрім шантажу, до 2010 року йому не відомо.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він внучатий племінник позивача, останні роки за проханням матері надає допомогу ОСОБА_1, у якої був неодноразово у 2010-2011 роках. Позивач скаржиться, що допомоги їй не надають, розуміє, що зробила не те на що розраховувала, не розуміла, що підписує, так як думала, що їй та чоловіку буде надаватися допомога.

Отже, допитаним в судовому засіданні свідкам не відомі обставини, що передували укладенню спірних правочинів та на момент їх вчинення, свідки повідомляли про події з 2010 року, при цьому пояснювали лише зі слів позивача.

З тексту договору дарування земельної ділянки від 28.07.2009 року вбачається, що позивачу та ОСОБА_4 договір було надано на перевірку до його посвідчення, вичитано ними у присутності нотаріуса, суть та зміст договору їм зрозуміла та підтверджують, що зміст договору, права, відповідальність та наслідки договору їм нотаріусом роз'яснені, при цьому вони діють добровільно, розуміють значення своїх дій та не помиляються у відношенні до договору, підтверджують дійсність намірів при укладенні договору та зміст договору відповідає їхній волі.

При цьому суд також враховує ті обставин, що відповідач не являється стороною спірних договорів, які укладалися між позивачем та її чоловіком, тому будь-яких цивільних правовідносин, у тому числі зобов'язань по відношенню один до одного між сторонами не виникає. Зі змісту оспорюваних правочинів убачається, що ОСОБА_1 свідомо, виявивши свою волю та бажання, мала намір подарувати ? частини будинку та земельної ділянки лише на ім'я свого чоловіка ОСОБА_4 з яким разом проживали у шлюбі з 22.08.1979 року, тому волевиявлення позивача було вільним та відповідало її внутрішній волі, правочини були спрямовані на реальне настання наслідків щодо розпорядження майном. Суду не доведено порушення відповідачем прав позивача.

Враховуючи вищезазначене позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, тому задоволенню непідлягає.

Керуючись ст. ст. 11, 203, 215, 229, 717 ЦК України, п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, ст. ст. 10, 11, 57, 60-64, 79, 88, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Наталія Геннадіївна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання договорів дарування недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя