ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/717/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

прокурора Данілової Ю.І.;

позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

представника третьої особи Кошового Г.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2.) про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у не зареєстрованому шлюбі з жовтня 1999 року по червень 2011 року. Від даного шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, відповідач, в свою чергу, ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини. Також позивач вказує, що відповідач є батьком цієї дитини та оскільки участі у вихованні дитини не брав, матеріальну допомогу на дитину у добровільному порядку не надавав, рішенням Дарницького районного суду м. Києва визнано його батьківство відносно малолітнього ОСОБА_4 та стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина. За наслідком наведеного позивач вважає, що є всі підстави позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 10 листопада 2014 року відкрито провадження у даній справі та залучено до участі в ній, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач - ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_4 підтримав, надавши висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги також підтримала, вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи та прокурора, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає встановленим наступні обставини.

Як встановлено судом, сторони з жовтня 1999 року по червень 2011 року проживали у фактичних шлюбних відносинах однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 31 травня 2013 року, актовий запис №2275.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування.

А частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Судом встановлено, що дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні дитини не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, матеріальну допомогу на дитини не надає, у зв'язку з чим, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на сина, яким і встановлені ці обставини.

Дані обставини не підлягають доказуванню, оскільки відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене свідчить про ухилення відповідача - ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - сина ОСОБА_4, що частково підтвердив і сам відповідач не заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав відносно сина.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №109/02/40-9152 від 30 грудня 2014 року, наданого в ході розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4, відповідно до рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 24.12.2014 року №26) встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень сина, не турбується про стан його здоров'я. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" стст. 7, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, стст. 61, 88, 174, 208, 209, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.