Справа № 461/2216/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/3932/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретар - Матяш С.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову державного виконавця, заінтересована особа: старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Дімнич Т.І.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову державного виконавця, заінтересована особа: старший державний виконавець ВДВС Надвірнянського РУЮ Дімнич Т.І. відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_3 оскаржила таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою. Зазначає, що в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 446471104 від 11.02.2015 року, всупереч ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністрества юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 допущено ряд порушень, зокрема, виконавче провадження відкрито за заявою представника стягувача №12.4./10265 від 02.02.2015 року про стягнення на користь банку з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 123 186, 07 грн. та судового збору в сумі 1231, 86 грн., відповідно до оригіналу виконавчого документу по справі №481/10565/13-ц. В той же час, в матеріалах виконавчого провадження оригінал виконавчого документу по справі № 481/10565/13-ц відсутній, а знаходиться оригінал виконавчого листа по справі № 461/10563/13-ц. Також зазначались невірні назва документу та орган, що його видав. Зазначені порушення були усунуті суб»єктом оскарження в ході розгляду скарги, шляхом винесення постанов про виправлення допущеної у процесуальному документі помилки від 05.03.2015 року та від 11.03.2015 року. Окрім того, на думку апелянта, зміст постанови державного виконавця повинен відповідати змісту рішення суду, а такий відрізняється.

Покликаючись на приписи ст. ст. 17, 19 ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкцію з організації примусового виконавця рішень, затверджену Наказом МУЮ від 02.04.2012 року № 512/5, просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення такої, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена на підставі заяви представника ПАТ «Ідея Банк» про відкриття виконавчого провадження, у якій вказано номер виконавчого документу як «481/10565/13-ц» (а.с.11). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Надвірнянського РУЮ Дімнич Т.І. від 05.03.2015 року виправлено описку у постанові про відкриття виконавчого провадження №46471104 від 11.02.2015р., а саме: змінено назву органу, який видав виконавчий документ з «Галицький районний суд м. Києва» на «Галицький районний суд м.Львова» (а.с.23). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Надвірнянського РУЮ Дімнич Т.І. від 11.03.2015 року виправлено іншу описку у постанові про відкриття виконавчого провадження №46471104 від 11.02.2015р., а саме: змінено номер виконавчого документу з «№481/10565/13-ц» на «№461/10563/13-ц» (а.с.24).

Вказана в оскаржуваній постанові сума коштів, що підлягає стягненню з боржника в користь стягувача відповідає тій, яка зазначена в рішенні суду.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що за приписами ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов»язковими для виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1)офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Такі підстави за даним виконавчим документом відсутні.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення суду, на підставі виданого у встановленому порядку виконавчого листа, та відповідно про те, що відсутні підстави для її скасування, так як оскаржувана постанова була ухвалена виключно на виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає. А відтак, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.