Номер провадження: 22-ц/785/2207/15
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Черевка П.М., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа ОСОБА_3 - "Про стягнення матеріальної та моральної шкоди", -

ВСТАНОВИЛА:

07.06.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просила стягнути з місцевого бюджету Затоківської селищної ради на її користь матеріальну шкоду в розмірі 124000 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також судові витрати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що відповідно до рішення ВК Затоківської селищної ради від 07.06.2012 року позивачу погоджено розміщення кіоску біля будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позивачем був замовлений та виготовлений паспорт прив'язки торгівельного кіоску, після чого позивач за власні кошти здійснили монтаж (будівництво) тимчасової споруди - торгівельного кіоску, та протягом липня-вересня 2012 року здійснювали підприємницьку діяльність. У подальшому, рішенням Затоківської селищної ради від 05.03.2013 року вирішено демонтувати самовільно розміщенні тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, серед яких також значилась тимчасова споруда позивача. На виконання вказаного рішення Затоківської селищної ради, без доведення до відома про вказане рішення та надання змоги добровільного демонтажу з визначенням необхідного строку для цього, представниками комунальної громади та ВУЖКГ Затоківської селищної ради вказана тимчасова споруда позивача була зруйнована, а також були знищенні особисті речі позивача, що знаходились в кіоску на момент руйнування кіоску. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2013 року дій Затоківської селищної ради були визнанні неправомірними та вказане рішення було скасовано.

Представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача до суду не з*явились, будучи сповіщеними належним чином, згідно наданих відповідачем до суду письмових заперечень проти позову, уточнень до заперечень та додаткових пояснень до заперечень на позовну заяву, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа особа та її представник до суду не з'явились, викликались належним чином.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.09.2014 року позов задоволений, стягнуто з місцевого бюджету Затоківської селищної ради на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 124000 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., стягнуто з місцевого бюджету Затоківської селищної ради на користь держави судові витрати.

11.12.2014 року Затоківська селищна рада подала апеляційну скаргу на вказане заочне рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування районним судом обставин по справі, що призвело до неправильних висновків районного суду, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановленні наступні фактичні обставини по справі.

Відповідно до рішення виконкому Затоківської селищної ради VI скликання від 07.06.2012 року № 99 "Про погодження суб'єктам підприємницької діяльності та підприємствам розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території смт. Затока м. Б.-Дністровського Одеської області", позивачу погоджено розміщення кіоску біля будинку АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішення ВК Затоківської селищної ради від 07.06.2012 року позивачем був замовлений та виготовлений паспорт прив'язки торгівельного кіоску, після чого позивач за власні кошти, разом зі своїм чоловіком здійснили монтаж (будівництво) тимчасової споруди - торгівельного кіоску, та протягом липня-вересня (курортного сезону) 2012 року здійснювали підприємницьку діяльність, а саме реалізацію продуктів харчування та напоїв.

Дана обставина також підтверджується показаннями свідків під час розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином, судами було встановлено, що будівництвом та його фінансовим забезпеченням займалися виключно позивач та її чоловік.

Рішенням Затоківської селищної ради № 1183 від 05.03.2013 року вирішено демонтувати самовільно розміщенні тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока, м. Б.-Дністровський, Одеська область, серед яких, окрім іншого, значилась тимчасова споруда позивача.

На виконання вказаного рішення Затоківської селищної ради від 05.03.2013 року, без доведення до відома про вказане рішення власників тимчасових споруд (рекомендованим листом або під розписку особисто, публікації у офіційних засобах масової інформації) та надання змоги добровільного демонтажу з визначенням необхідного строку для цього, з метою попередження завдання матеріальної шкоди власникові тимчасової споруди та можливості вивезення із приміщення тимчасової споруди власних речей та техніки, представниками комунальної громади та ВУЖКГ Затоківської селищної ради тимчасова споруда позивача була зруйнована. Так само були знищенні особисті речі позивача, що знаходились в кіоску на момент демонтування.

Дана обставина також була підтверджена показаннями свідків у суді першої інстанції.

У подальшому, вважаючи вищевказані дії Затоківської селищної ради із руйнування торгівельного кіоску неправомірними та протиправними, позивач звернулась до суду із адміністративним позовом про визнання рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05.03.2013 року нечинним та скасування його, який був задоволений постановою Б.-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2013 року, визнано неправомірними дії депутатів Затоківської селищної ради із ухвалення рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05.03.2013 року про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока, м. Б.-Дністровський, Одеська область в частині демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування за вищезазначеною адресою; визнано нечинним та скасовано рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05.03.2013 року в частині демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування за вказаною адресою.

Зазначена постанова суду не була оскаржена та набрала законної сили 28.05.2013 року.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Таким чином, юридичною підставою відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами.

Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що вирішення спору судом та ухвалення судового рішення, щодо визнання рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05.03.2013 року - нечинним та його подальше скасування, та встановлення зазначеним судовим рішенням зокрема фактів: будівництва позивачем за власні кошти та власними зусиллями знесеного торгівельного кіоску, належного позивачу, не мають викликати сумнівів та піддаватись додатковому доказуванню та встановленню так само, як і причинний зв'язок звернення позивача до суду із позовом про стягнення завданих матеріальних збитків у зв'язку із протиправними діями посадових осіб органу місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до висновку № 29/06 судової оціночно-будівельної експертизи, розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок знесення тимчасової споруди (кіоску) біля будинку АДРЕСА_1 Одеської області, складає 124871 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню.

Одночасно, підлягаючими задоволенню є вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн., оскільки судом встановлено, що неправомірним рішенням відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку із знищенням її майна.

Крім того, колегія суддів вважає розмір моральної шкоди 10000 грн. розумним, виходячи із розміру матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в редакції від 27.02.2009 р. вбачається, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Між іншим, колегія суддів звертає увагу, що відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не надав суду жодних письмових доказів та підтвердження своїх доводів та в обґрунтування своїх заперечень.

Не були спростовані висновки районного суду і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області - відхилити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

11.02.2015 року м. Одеса