Справа № 309/182/15-ц
Провадження № 2/309/512/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

при секретарі: Форкош Д.З.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про стягнення суми боргу,

с у д -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд із даним позовом до відповідача про стягнення суми боргу у розмірі 78850 гривень та судових витрат.

Посилається на те, що 24.09.2004 року з відповідачем було укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якої відповідач ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, що станом на 31.12.2014 р. згідно офіційного курсу НБУ становить 78850 грн. На неодноразові звернення та нагадування з приводу повернення суми боргу відповідач не реагує. Спочатку давав обіцянки повернути кошти, а згодом взагалі відмовився повертати борг. 01.11.2014 р. позивачем було направлено на адресу відповідача лист з вимогою повернення боргу у тридцятиденний термін. Однак, у визначений термін ОСОБА_3 не вчинив дій, направлених на повернення суми боргу, від повернення коштів відмовляється.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на наведені в позові обставини. Суду пояснила, що 24.09.2004 року позичила відповідачу ОСОБА_3 кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 78850 гривень. Після отримання відповідачем листа-вимоги від 01.11.2014 року про повернення боргу, відповідачем не вчинено дій щодо повернення боргу. Просить суд позов задоволити.

Представник відповідача згідно довіреності ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_3 позичив у позивачки кошти у розмірі 200 доларів США для придбання телевізора. Також пояснив, що строк позовні давності згідно вимоги про стягнення боргу згідно розписки від 24.09.2004 року сплив, оскільки позивач в судовому засіданні ствердила , що вона неодноразово з 2004 року зверталась усно з вимогою до відповідача про повернення боргу, і лише у 2014 році подала до суду даний позов. Просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 24 вересня 2004 року було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) доларів США, що станом на 31.12.2014 року згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 78 850, 00 гривень /а.с. 5/.

01.11.2014 року позивачем було направлено на адресу ОСОБА_3 лист-вимогу про повернення суми боргу згідно боргової розписки від 24.09.2004 року у тридцяти денний термін з дня отримання листа. Вказаний лист відповідачем було отримано 04.11.2014 року /а.с. 6-8/.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Зі змісту розписки від 24.09.2004 року не вбачається, що ОСОБА_1 позичила, а відповідач ОСОБА_3 отримав кошти у розмірі 5000 доларів США.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оцінивши в сукупності подані суду докази, враховуючи те, що у розписці не зазначено строк повернення боргу, позивач ОСОБА_1.в судовому засіданні ствердила, що з вимогою про повернення боргу до відповідача вона зверталась неодноразово починаючи з 2004 року, а тому суд вважає, що нею пропущено загальний строк позовної давності, перебіг якого почався з моменту першої усної вимоги тобто у 2004 році, а представником відповідача ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 267, 1049 ЦК України, суд ,-

Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу згідно розписки від 24.09.2004 року у розмірі 78 850 (сімдесят вісім тисяч вісімсот п'ятдесят) гривень та судові витрати у розмірі 788, 50 гривень відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Орос Я. В.

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду Орос Я. В.