Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/852/14 Головуючий у 1 інстанції: Іжевська Н.Г.
У Х В А Л А

17 січня 2015 року м. Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Пільщик Л.В. при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, під час виконання трудових обов'язків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" в рахунок відшкодування шкоди 2246,86 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

20 жовтня 2014 року ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" подав апеляційну скаргу на зазначене рішення.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року апеляційну скаргу ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної підприємству матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної нестачею дизельного палива, 18887 грн. 52 коп. та судові витрати у сумі 365 грн.40 коп.

У задоволенні решти вимог -відмовлено.

ОСОБА_1 15 грудня 2014 року направив апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Зазначив, що не приймав участь у справі, ознайомився з матеріалами справи та отримав копію оскаржуваного рішення суд першої інстанції лише 10 грудня 2014 року вже після перегляду справи в апеляційному порядку.

Просив поновити строк на апеляційне оскарження на підставі ст. 318 ЦПК України, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

.

Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції Україниє нормами прямої дії.

Положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції Українивизначає одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному та касаційному порядку судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004).

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини, юрисдикцію якого визнано Україною та остаточні рішення якого є обов'язковими до виконання Україною (ст. 46 Конвенції, ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") вказує на те, "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах в межах юрисдикції таких судів додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) № 39199/98, п. 62, 26 липня 2005 року).

У цьому зв'язку Суд нагадує, що "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено або зведено нанівець. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та зберігати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (рішення у справі "Мельник проти України" (Melnyk v. Ukraine), № 23436/03, пункти 22-23, від 28 березня 2006 року; рішення у справі "Мушта проти України", № 8863/06, пункти 37, 38, 47, від 18 лютого 2011 року).

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії").

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК Українисторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (частина 1 статті 294 ЦПК України).

Згідно з ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст.11, ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

ОСОБА_1 скористався своїм правом і приймав участь у справі відповідно до положень ст. 38 ЦПК України через представника ОСОБА_3 Згідно з довіреністю від 23 червня 2014 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси, зокрема, в судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях. Довіреність видана строком на один рік без права передоручення повноважень іншим особам (а.с.62 т.1).

Тому доводи ОСОБА_1 про те, що він не приймав особисту участь у справі не змінює його права та обов'язки щодо додержання вимог закону про порядок оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні 08 жовтня 2014 року в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя під час проголошення оскаржуваного рішення (а.с.190-191 т.1), копію оскаржуваного рішення отримав 13 жовтня 2014 року (а.с.199 т.1).

17 жовтня 2014 року ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" подав апеляційну скаргу на зазначене рішення.

В межах передбаченого ст. 294 ЦПК України строку ОСОБА_1 не подавав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 24 жовтня 2014 р. за апеляційною скаргою ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" відкрито апеляційне провадження. Ухвалою від 27 жовтня 2014 р. справа призначена до слухання на 13 листопада 2014 р. Відповідачу направлена копія апеляційної скарги та повістка про виклик до апеляційного суду, повістка отримана ОСОБА_1 30.10.2014 р. ( а.с.7 т.2).

В судовому засіданні 13 листопада 2014 року при розгляді апеляційним судом Запорізької області апеляційної скарги ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" приймав участь представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, надавав пояснення, не повідомляв про намір подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанціїї, після перерви у судове засідання представник не з'явився (а.с.11,13 т.2).

За результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" апеляційним судом Запорізької області ухвалено рішення від 24 листопада 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної нестачею дизельного палива, 18887 грн. 52 коп. та судові витрати у сумі 365 грн.40 коп.

У задоволенні решти вимог -відмовлено.

Апеляційна скарга ОСОБА_1, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції і рішення апеляційного суду, подана 15 грудня 2014 р..

Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення апеляційного розгляду справи питання про її прийняття має вирішуватися відповідно до ч.1 ст.318 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦПК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави.

Таким чином,зі змісту ст. 318 ЦПК України вбачається, що умовами, за яких є можливим розгляд апеляційної скарги, що надійшла до апеляційного суду вже після закінчення апеляційного розгляду справи, є:

1) апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи;

2) строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи.

Із матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана після закінчення апеляційного розгляду справи, під час перегляду справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" ОСОБА_1 приймав участь через свого представника ОСОБА_3 у відповідності до ст. 38 ЦПК України.

Оскільки наведеною нормою процесуального права встановлено обов'язок суду апеляційної інстанції відкрити нове апеляційне провадження у тій же справі лише за умови коли особа, яка подала скаргу, не була присутня під час розгляду цієї справи в апеляційному порядку, а в даному випадку розгляд апеляційної скарги ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" відбувався за участю представника ОСОБА_1, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 за правилами ч. 1 ст. 318 ЦПК України не може бути здійснений.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на незаконність рішення апеляційного суду є неприйнятними, перевірка законності та обґрунтованості рішення суду апеляційної інстанції здійснюється у процедурі касаційного провадження.

Таким чином, підстави для відкриття нового апеляційного провадження у справі, розгляд якої в апеляційному порядку уже закінчено, відсутні.

Згідно ч.5 ст. 297 ЦПК України про повернення скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав квитанцію №k15/F/168 від 15 грудня 2014 року про сплату судового збору.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року, який набав чинності з 01 листопада 2011 року, передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених п. 2 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається повністю.

Отже, сума судового збору за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги в розмірі 121 грн. 80 коп. за квитанцією №k15/F/168 від 15 грудня 2014 року на реквізити: "отримувач: ДБ Орджонікідзевського р-ну; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Запорізькій області, код отримувача: 38025409; код банку: 813015; р/р отримувача: 0007; призначення платежу: судовий збір, код суду 02891457, Пл. - ОСОБА_1" підлягає поверненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 297,318 ЦПК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод" , рішення до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству - повернути апелянту.

Повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. за квитанцією №k15/F/168 від 15 грудня 2014 року.

Зобов'язати управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1 кошти судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. відповідно до квитанції №k15/F/168 від 15 грудня 2014 року на реквізити: "отримувач: Державний бюджет Орджонікідзевського р-ну; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Запорізькій області, код отримувача: 38025409; р/р отримувача: 0007; код банку: 813015; призначення платежу: судовий збір, апеляційний суд Запорізької області, , пункт 1.8, ОСОБА_4".

Копію ухвали разом з оригіналом квитанції №k15/F/168 від 15 грудня 2014 року направити ОСОБА_1.

Замість оригінала квитанції про оплату судового збору №k15/F/168 від 15 грудня 2014 року до матеріалів справи долучити її копію.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя: Л.В. Пільщик