Справа № 500/1650/14-ц
Провадження № 2/500/494/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Гончаренко М.Ю.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору займу - розписки недійсним. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, дали пояснення, що 28 вересня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного підприємства «Регата» з метою працевлаштування. З боку керівництва ПП «Регата» йому була висунута вимога про написання розписки, що він нібито отримав в борг у ОСОБА_6 45000грн., для того, якщо в нього буде заборгованість перед підприємством. В дійсності ніяких коштів він не отримував. Про написання розписки позивачку ОСОБА_2 - свою дружину - не повідомляв, згоди від неї не отримував. Позивачі просять визнати договір недійсним, бо не було факту передачі грошових коштів від ОСОБА_6 ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, дала пояснення, що гроші ОСОБА_1 від ОСОБА_6 отримував, після цього ОСОБА_6 відступив право вимоги ОСОБА_5, тому вважає, що немає підстав для визнання договору - розписки недійсним.

Відповідач ОСОБА_6 належним чином викликався у судове засідання, але не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Враховуючи, що сторони по справі надали пояснення, суд розглядає справу за відсутністю одного з відповідачів по наявним доказам відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним.

В судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 2010 року позивач ОСОБА_1 видав відповідачу ОСОБА_6 розписку про отримання в борг 45000грн.

Поясненнями позивачів та свідків, допитаних в судовому засіданні: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, підтверджений той факт, що на ПП «Регата» керівництво дійсно вимагало від робітників написання розписок про отримання коштів в борг, не передаючи при цьому гроші, а щоб «підстрахуватися» на можливий випадок нестачі у працівників. Такі пояснення є доказами того, що під час написання розписки ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_6 не отримував.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Істотне значення має омана щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З огляду на вищевказане, суд доходить висновку, що під час складання розписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 грошові кошти не передавалися, а тому укладена розписка має бути визнаною недійсною.

Керуючись ст.203,215,230,1046 ЦК України, ст.ст.10,11,60,169, 209,212,213,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати договір займу (розписку) від 28 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про передачу в борг 45000грн. недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М.Швець