РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді - Заворотної О.Л.

при секретарі - Д'якович О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою,

встановив :

В вересні 2014 року ОСОБА_1, за участю третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом з урахуванням уточнення позовних вимог до ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою, в обґрунтування якого вказали, що підставою звернення позивача до суду стала необхідність в поділі двокімнатної квартири АДРЕСА_1, як спільної сумісної власності подружжя, з визначенням рівних часток всіх співвласників даної квартири. Згідно технічного паспорта жилі і підсобні приміщення квартири, розміщеної на 8-му поверсі десятиповерхового будинку і являють собою окрему квартиру загальною площею 46,80 кв.м., що складається з двох житлових кімнат площею 11,80 кв.м. та 16,10 кв.м. та загальних місць користування. Відповідач не працює, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, проте він проживає у даній квартирі та користується всіма наданими послугами. Всі витрати на утримання квартири несе позивач і на будь-які пропозиції взяти на себе частину вказаних витрат або прийняти інші варіанти щодо вказаної квартири відповідач категорично відмовляється. Реально в натурі поділити вищевказану двокімнатну квартиру на трьох співвласників в рівних частках є неможливим. У зв'язку з цим між позивачем та третьою особою ОСОБА_4, який також являється одним співвласників даної квартири, є свідома домовленість про те, що відповідачу може бути виділена у користування, володіння та розпорядження менша площею кімната, яка становить 11,8 кв.м. Оскільки добровільно за власною згодою відповідач відмовляється визначити порядок користування спірною квартирою, позивач на підставі ст. 66 Сімейного кодексу України просить визначити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 наступним чином : виділити в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 кімнату на плані технічного паспорта площею 16,1 кв.м., виділити в користування відповідачу ОСОБА_5 кімнату на плані технічного паспорта площею 11,80 кв.м. та зобов'язати його здійснювати оплату за користування даною квартирою згідно виділеної йому частки, а також зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні виділеною ОСОБА_1 та ОСОБА_4 кімнатою площею 16,10 кв.м. та підсобними приміщеннями в квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, та вказала, що самостійно оплачує витрати по утриманню квартири, і даний спір виник у зв'язку з тим, що відповідач не сплачує свою частину витрат на утримання квартири, що її категорично не влаштовує, при цьому для позивача не має принципової різниці якою кімнатою користуватись.

Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки, згоди щодо витрат по оплаті квартири не можуть дійти.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував користуватись запропонованою позивачем кімнатою, проте вказав, що не має такого закону, щоб він оплачував частину витрат із більшої частки, ніж йому належить право власності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, проте в цілому просив суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 належить на праві приватної власності в рівних частках кожному квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира загальною площею 46,80 кв.м., що складається з двох житлових кімнат площею 11,80 кв.м. та 16,10 кв.м. та загальних місць користування. ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 зареєстровані та проживають у вказаній квартирі. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано в 2008 році.

Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про право власності на житло від 01 лютого 2000 року, виданим згідно розпорядження ДАК «Хліб України» № 208 від 01.02.2000р., технічним паспортом на квартиру, виданим Хмельницьким БТІ, довідкою про склад сім'ї та прописку від 02.07.2013р. № 43, свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 09.10.2008р.

В даний час між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки, у зв'язку з чим позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів, щодо припинення протиправної поведінки відповідача щодо неї. Вказані обставини підтверджуються постановами Зарічанського ВМ ХМВ УМВС України в Хмельницькій області про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.07.2010р., 27.07.2011р., 01.08.2011р., в яких зазначено що між сторонами виникали конфлікти з приводу виховання сина, користування автомобілем.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

При визначенні порядку користування майном співвласнику виділяється у користування майно відповідно до розміру його частки у ньому. При цьому співвласник продовжує володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Виплата компенсації за недоотриману жилу площу у разі неможливості встановлення порядку користування майном відповідно до ідеальних часток співвласників законом не передбачається.

В судовому засіданні встановлено, що позивач користується кімнатою площею 11,8 кв.м., а відповідач та третя особа кімнатою 16,1 кв.м., і будь- яких доказів щодо перешкод позивачеві у користуванні вказаною кімнатою не надано, не здобуто таких і судом. Крім цього позивач вказала, що її цілком влаштовує порядок користування квартирою, що склався між сторонами, проте відповідач не оплачує частину витрат на утримання своєї частки квартири, і тому позивач хоче через встановлення порядку користування квартирою зобов'язати відповідача оплачувати комунальні послуги згідно виділеної йому частки, при цьому погоджується на зменшення своєї та сина частки у житловій площі. Тобто між сторонами не має спору щодо порядку користування квартирою, а є спір щодо участі співвласника у витратах на утримання квартири та оплаті спожитих комунальних послуг.

Відповідач вважає, що підстав для сплати витрат по утриманню більшої частки, ніж йому належить право власності, не має, і покладення на нього такого обов'язку порушує його права.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За нормами ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Позивач не зверталась із вимогою про стягнення з відповідача понесених нею витрат по оплаті комунальних послуг відповідно до його частки, мотивуючи це відсутністю заробітку у відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про встановлення порядку користування квартирою належить відмовити за недоведеністю.

У зв'язку із відмовою у позові, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачеві не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212,215 ЦПК України, ст.ст. 355, 356, 358, 360 ЦК України, ст.ст. 64, 66, 67, 68, 150, 156 ЖК України, постановою Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" від 22 грудня 1995 року № 20, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1, третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області, через Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: