Справа № 562/2068/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2015 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Плевако О.П.

при секретарі Аврамчук Н.П.

за участі: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

їх представника ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

його представника ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Здолбунівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_6, ОСОБА_4 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентерезації», про визнання рішення незаконним, його скасування та визнання свідоцтва про право власності недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом вказуючи, що в 1990 році ОСОБА_1 отримав квартиру АДРЕСА_1. Квартира надана ОСОБА_1 як працівнику залізниці. 17 серпня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб. 16 листопада 2001 року у вказаній квартирі було зареєстровано ОСОБА_6 та її сина від першого шлюбу ОСОБА_4 03 жовтня 2003 року у квартирі було зареєстровано ОСОБА_2 та сина ОСОБА_1 від першого шлюбу.

В червні 2014 року ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які не проживали у вказаній квартирі з травня 2013 року знятися з реєстраційного обліку, однак вони відмовилися пояснивши це тим, що по 1/4 вказаної квартири належить ним на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Вказують, що з відповіді КП «Здолбунівське МБТІ» вони дізналися, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на чотирьох осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Зазначають, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно було видане на підставі розпорядження голови Здолбунівської міської ради №124 від 04.11.2003 року.

Вважають, що розпорядження голови Здолбунівської міської ради №124 від 04.11.2003 року є незаконним, а тому підлягає скасуванню. Відповідно із чим свідоцтво про право власності, яке видане на підставі цього розпорядження має бути визнане недійним так як, ОСОБА_1 письмової згоди на приватизацію квартири не давав, заяву про передачу квартири у приватну власність від себе та свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 не подавав.

Стверджує, що в копіях заяви керівнику органу приватизації та заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно підпис йому не належить, а у заяві керівнику органу приватизації його підпис взагалі відсутній.

А тому просять суд:

- визнати розпорядження голови Здолбунівської міської ради № 124 від 04.11.2003 року незаконним та скасувати його;

- визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА№ 051804 від 04.11.2003 року, видане виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради на ім`я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, недійсним.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали з аналогічних мотивів та просять суд його задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні позов не визнали та подали заперечення, у яких вказали, що позивачі всупереч ст. ст. 10,60 ЦПК України не надали належних та достовірних доказів проте, що до червня 2014 року ним нічого не було відомо про приватизацію квартири на чотирьох осіб, так як у паспортах ОСОБА_1 та у свідоцтві про народження ОСОБА_2 були зроблені відповідні замітки.

Крім того відповідачі в судовому засіданні подали заяву, у якій просять суд відмовити у задоволенні позову, у звязку із пропуском позовної давності, оскільки вважають, що позивачі дізналися про приватизацію квартири 04 листопада 2003 року, тому позовна давність закінчилася 05 листопада 2006 року.

Представник Здолбунівської міської ради Рівненської області ОСОБА_7 повідомила, що свідоцтво про право власності видається Здолбунівським міським БТІ. Крім того подала заяву, у якій просить суд справу розглядати без участі Здолбунівської міської ради.

В судовому засіданні третя особа - представник КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентерезації» ОСОБА_8 пояснила, що для видачі свідоцтва необхідно надати довідку з місця проживання та написати заяву про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Міське БТІ на підставі вказаної заяви підготувало технічну документацію та свідоцтво про право власності. З заяви вбачається, що всі члени сім`ї повнолітні, однак підписалася лише ОСОБА_6 Крім того повідомила, що штамп в паспорті ставиться при видачі свідоцтва. Журнал видачі свідоцтв на даний час вже знищено, а працівник, який на той час працював у столі замовлень міського БТІ та видавав вказане свідоцтво вже не працює.

Вислухавши пояснення позивачів, відповідачів, їх представників та дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Допита в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, яка працює у виконавчому комітеті Здолбунівської міської ради повідомила, що Здолбунівська міська рада видає розпорядження, яким покладає обовязки по виготовленню документів на міське БТІ. Після чого громадяни звертаються до БТІ із заявами, а БТІ в свою чергу їх приймає та видає свідоцтво про право власності.

Розпорядженням органу приватизації № 124 від 04.11.2003 року прохання наймача ОСОБА_1 було задоволено та квартиру АДРЕСА_1 було передано в приватну власність ОСОБА_1

З наявної в матеріалах справи копії заяви на ім`я керівника органу приватизації вбачається, що підпис ОСОБА_1 повнолітнього члена сім`ї, наймача відсутній, а наявний лише підпис ОСОБА_6, а також у вказаній заяві зазначений як повнолітній член сім`ї ОСОБА_4, якому на той момент було 14 років. Крім того відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджував, що він письмової згоди на приватизацію квартири не подавав.

Квартира № 6 у м. Здолбунів по вул. Лесі України, 7, на праві приватної власності по 1/4 частки належить ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_2, що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_9 САА № 051804 від 04.11.2003 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Судом встановлено, що внаслідок винесення органом приватизації розпорядження № 124 від 04.11.2003 року та видачею на підставі вказаного розпорядження свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_9 САА № 051804 від 04.11.2003 року було порушено право власності позивача ОСОБА_1 на вказану квартиру, що виразилося в приватизації квартири відповідачами без згоди позивача.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачами при зверненні до суду з даним позовом було пропущена позовна давність.

Відповідно до п. 30 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», при видачі власнику квартири (будинку) свідоцтва про право власності на житло у паспортах усіх повнолітніх членів сім'ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться така помітка: "Право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі _кв. м при нормі _кв. м загальної площі". Вказана редакція Положення діяла на момент приватизації квартири.

Тобто, позивачам станом на 04 листопада 2003 року достовірно було відомо про приватизацію квартири АДРЕСА_3 на чотирьох осіб, оскільки видачі свідоцтва про право власності передувало обовязкове внесення до паспортів та свідоцтв про народження поміток про використання права на безоплатну приватизацію житла, які дійсно присутні на вказаних документах. Вказане стверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії 1-ГЮ № 121038 та копією паспорта ОСОБА_1 оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні.

Суд бере до уваги, що позивачі пропустили позовну давність, так як ним станом на 04.11.2003 року було відомо про приватизацію квартири АДРЕСА_3 на чотирьох осіб, а також те, що вони мали змогу вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Крім того позивачі не надали належних та допустимих доказів, що свідчили б про поважність пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тому у задоволенні позову слід відмовити у звязку з пропуском позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ст.ст. 256, 257, 261, 267, 393 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Здолбунівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_6, ОСОБА_4 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентерезації», про визнання рішення незаконним, його скасування та визнання свідоцтва про право власності недійсним відмовити у звязку з пропуском позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 28 грудня 2015 року.

С у д д я :