РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13752/15-ц

пр. № 2/759/5865/15

17 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого-судді Петренко Н.О.

при секретарі Рагімовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду позовом про визнання за нею право приватної власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 у місті Києві, що знаходиться в ЖБК «Обчислювач-11». Мотивує свої вимоги тим, що позивачка разом з відповідачами та померлим ОСОБА_4 проживали разом як родина в спірній квартирі до моменту смерті ОСОБА_4, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді кооперативної квартири АДРЕСА_1, що знаходиться в ЖБК «Обчислювач-11», яка останньому належала на підставі ордеру на житлове приміщення серії Ж №063539 від 17.08.1987 р., виданого на підставі рішення загальних зборів ЖБК «Обчислювач-11», затвердженого рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 10.08.1987 року №797, як члену зазначеного кооперативу. Спадкування після смерті ОСОБА_4 відбулось за законом. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є відповідачі, діти померлого, які на дату смерті батька проживали разом з ним в одній квартирі, як одна сім'я, спадщина після смерті ОСОБА_4 була прийнята спадкоємцями. Позивач та ОСОБА_4 перебували у законному шлюбі з 29.09.1979 року. 27.01.2007 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі був виплачений за квартиру весь пайовий внесок., але свідоцтво про право власності на квартиру не було отримано. Зважаючи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя позивач просить визнати за нею право власності на ? частину квартири.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає в повному обсязі та просить його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на майно спадкодавця, яке складалося з квартири АДРЕСА_2, яка належала померлому на підставі ордеру на житлове приміщення серії Ж №063539 від 17.08.1987 р., виданого на підставі рішення загальних зборів ЖБК «Обчислювач-11», затвердженого рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 10.08.1987 року №797, як члену зазначеного кооперативу. ОСОБА_4 повністю сплатив внесок паєнакопичення за квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач - 11» №11-10 від 10.11.2013 року.

Спадкування після його смерті відбулося за законом.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 (згідно рішення суду).

Відповідно до рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10.08.2015р. представнику позивача було відмовлено в реєстрації (а.с.10).

Суд, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані суду докази в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем по справі права власності на 1/ 2 частину квартири.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч.3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час сплати пайового внеску, член житлового, житлов-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому у користування, набуває права власності на це майно.

Як роз'яснено п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 р. №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» (з подальшими змінами та доповненнями), член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд.

Як роз'яснено п.п.б) п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», слід враховувати, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен громадянин має право звертатися за захистом своїх порушених прав.

Позивач ОСОБА_1 під час вступу ОСОБА_4 до житлово-будівельного кооперативу перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, пай за кооперативну квартиру, що є предметом спору по даній цивільній справі, виплачувався спільно подружжям і був виплачений повністю у період їхнього шлюбу. При таких обставинах, в силу положень ст.ст. 22, 28 КпШС України, що діяв у період сплати пайового внеску за квартиру подружжям, квартира є спільною сумісною власністю подружжя, кожен з них має рівні права володіння, користування, розпорядження квартирою і їх частки в квартирі є рівними.

При таких обставинах, позивач має право оформити за собою право власності на ? частину вказаної квартири в установленому законом порядку, але під час судового розгляду так і не вдалося встановити в чому саме порушено право позивача відповідачами та, що саме покладається на відповідачів для вирішення спірного питання.

Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження спірних відносин з відповідачами по справі та що саме повинні зробити відповідачі для вирішення спірних відносин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, пред`явлених до відповідачів щодо визнання права власності на ? частини квартири АДРЕСА_3 за позивачем по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 28 КпШС України від 20.06.1969 року, ст.ст. 12, 16, 319, 328, 384 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 33, 60, 169, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційні скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя: