22-ц/775/138/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції: Іванченко А.М.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки Г.П.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім..Ілліча») про стягнення середнього заробітку моральної шкоди, та витрат на правову допомогу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ "ММК ім. Ілліча" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати, моральної шкоди, витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 02.02.1968 року по 31.07.2006 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Під час її роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилася індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені її права на оплату праці. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30 вересня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнуто з ПАТ ММК ім.Ілліча на її користь індексацію та компенсацію по заробітній платі за період з березня 2003 року по липень 2006 року в сумі 1070,60 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період з 01.08.2006 року по день винесення рішення суду, моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку моральної шкоди, та витрат на правову допомогу відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, в якому задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум з 01.08.2006року по день винесення рішення, відшкодування моральної шкоди, заподіяною невиплатою заробітної плати у розмірі 1000,00грн, судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00грн.

Позивачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за її відсутність.( а.с. 36-37)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 яка просила рішення суду скасувати ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, представника відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча» Новгородську В.В., яка просила скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивачка з 02.02.1968 року по 31.07.2006 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ "ММК ім. Ілліча", що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.6).

У період з березня 2003 року по липень 2006 року позивачці нараховувалась та виплачувалась заробітна плата без урахування вимог законодавства щодо індексації її розміру у випадку перевищення порогу інфляції.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30 вересня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі. Стягнуто з ПАТ ММК ім.Ілліча на користь ОСОБА_1 індексацію та компенсацію по заробітній платі за період з березня 2003 року по липень 2006 року в сумі 1070,60 грн., з утриманням з ПАТ ММК ім..Ілліча з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, моральну шкоду у розмірі 150, 00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 250,00 грн., та судовий збір в доход державі в розмірі 229,40 грн.( а.с. 7-8).

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що позивач при зверненні з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з індексації заробітної плати, порушила встановлений ст.233Кодексу законів про працю України тримісячний строк, оскільки фактичний розрахунок з нею відповідач здійснив 26.03.2014 року, а з позовом до суду позивачка звернулась лише 22.10.2014 року та не просила поновити пропущені строки.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається з платіжного доручення № 13671 від 28.03.2014 року відповідачем ПАТ ММК ім.Ілліча на карточний рахунок позивача ОСОБА_1 нарахована індексація з компенсацією заробітної плати за період 2003-2006 рр. у розмірі 893,89 грн, що з урахуванням обов'язкових платежів становить 1070 ,60 гривень (а.с.16).

Отже, 28.03.2014 року відповідач у повному обсязі розрахувався із позивачкою по заробітній платі.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відмовляючи у задоволенні позову про, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущено тримісячний строк на звернення до суду за захистом свого права.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Доводи апеляції про те, що позивачка не знала джерело надходження суми у розмірі 893,89 гривень та вважала ці суми перерахунком її пенсії, спростовуються наданими відповідачем доказами.

Так,відповідно до особистої заяви ОСОБА_1 від 06.02.2014 року остання просить керівництво ПАТ «ММК ім. Ілліча» провести з нею розрахунок індексації з компенсацією її заробітної плати за період з 01.03.2003 року по 31.07.2006 року та надає реквізити свого рахунку в Приват Банкі та особистий ІНН.( а.с. 43-44)

Згідно платіжного доручення № 13671 від 28 березня 20104 року позивачці на її особистий рахунок в Приват Банк перераховані кошти у розмірі 893,89 гривень як індексація з компенсацією заробітної плати за період 2003-2006 рр., які вона отримала. ( а.с.46)

Отже, доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді