Справа №486/1954/14-ц 19.01.2015 19.01.2015 19.01.2015
Провадження №22-ц/784/95/15
Провадження 22-ц/784/95/15 Головуючий першої інстанції Падалка В.О.
Категорія 53 Доповідач апеляційної інстанції Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

19 січня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

представника позивача Мачкової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Термоелектро - Україна» на заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 листопада 2014 року, ухваленого за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Термоелектро - Україна» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Термоелектро - Україна» (далі - ТОВ «Термоелектро - Україна») пред'явило до ОСОБА_3 вищевказаний позов, який обґрунтовувало наступними.

З 11 грудня 2013 року по 05 березня 2014 року ОСОБА_3 працював у ТОВ «Термоелектро - Україна» на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду.

21 січня 2014 року ОСОБА_3, перебуваючи у відрядженні в місті Запоріжжя, з метою виконання будівельно - монтажних робіт на Відкритому акціонерному товаристві «Запоріжсталь» (далі - ВАТ «Запоріжсталь»), був затриманий на території комбінату з ознаками алкогольного сп'яніння та за спробу пронести спиртовмісні речовини, чим порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників ВАТ «Запоріжсталь» та умови договору підряду, який укладений між ТОВ «Термоелектро - Україна» та ВАТ «Запоріжсталь». Внаслідок таких дій відповідача, ТОВ «Термоелектро - Україна» вимушено було сплатити ВАТ «Запоріжсталь» передбачений п.10.4 вищевказаного договору штраф в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення ОСОБА_3 покладених на нього трудових обов'язків, ТОВ «Термоелектро - Україна» було завдано матеріальну шкоду й уточнивши позовні вимоги в частині правових підстав відшкодування шкоди, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь ТОВ «Термоелектро - Україна» 2 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 243 грн. 60 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Термоелектро - Україна» відмовлено.

Позивач подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги останній посилався на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення міським судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для покладення на працівника матеріальної відповідальності за п.4 ч.1 ст.134 КЗпПУ.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Згідно з нормами ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч.2 ст.130 КЗпП України).

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності

За п.4 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст.138 КЗпП України).

Із матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2013 року відповідно до наказу №365к від 11 грудня 2013 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду.

01 грудня 2013 року між ТОВ «Термоелектро - Україна» та ВАТ «Запоріжсталь» був укладений договір підряду на будівельно - монтажні роботи за №20/2013/2267.

За умовами обумовленого договору передбачено, що при виявленні на території замовника (ВАТ «Запоріжсталь») факт порушення працівником підрядника (ТОВ «Термоелектро - Україна») або залучених підрядником субпідрядників правил внутрішнього трудового розпорядку працівників замовника, яке виявилось в спробі пронести на територію підприємства алкогольних чи наркотичних речовин, появі в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння, підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 2 000 грн. 00 коп. за перший виявлений факт.

Відповідно до наказу №43-В від 14 січня 2014 року, ОСОБА_3 знаходився у відрядженні у місті Запоріжжя, ВАТ «Запоріжсталь», ДП№4 для виконання будівльно - монтажних робіт протягом 23 календарні дні з 19 січня 2014 року по 10 лютого 2014 року.

Згідно з актом затримання від 21 січня 2014 року, відповідач був затриманий на посту №3 ВАТ «Запоріжсталь» з ознаками алкогольного сп'яніння, а також за спробу пронести на територію комбінату спиртовмісних речовин, про що був складений акт виявлення працівника на роботі в стані алкогольного сп'яніння, а також вилучення і знищення алкогольних напоїв.

На виконання умов п.10.4 договору підряду на будівельно - монтажні роботи за №20/2013/2267 від 01 грудня 2013 року ТОВ «Термоелектро - Україна» сплатило ВАТ «Запоріжсталь» штраф в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Наказом за №103к від 05 березня 2014 року, ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 05 березня 2014 року.

Зазначений наказ про звільнення виданий на підставі заяви ОСОБА_3 від 19 лютого 2014 року.

14 липня 2014 року відповідачу була направлена письмова претензія з вимогою сплатити штраф в розмірі 2 000 грн. 00 коп., яку останній в добровільному порядку не виконав.

Отже, з системно - логічного аналізу викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави та умови матеріальної відповідальності ОСОБА_3, оскільки притягнути працівника до матеріальної відповідальності у випадках, не передбачених ст.134 КЗпП України, не можна. Виходячи з того, що трудовим законодавством не передбачено покладення матеріальної відповідальності на працівника у разі порушення останнім умов договору, який укладено між підприємством, з яким працівник перебуває у трудових відносинах, та іншою юридичною особою, а виконання ТОВ «Термоелектро - Україна» своїх зобов'язань за договором підряду не є такою підставою, то в задоволенні позову слід відмовити, що вірно констатував і суд першої інстанції.

До того ж, позивач не довів позовних вимог, що є його процесуальним обов'язком, передбаченим ст.ст.10, 60 ЦПК України, зокрема, завдання шкоди та причинного зв'язку з діями відповідача, оскільки, в даному випадку, сплачений позивачем штраф за своєю правовою природою не є шкодою, в розумінні ст.130 КЗпП України.

За такого, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи, дослідивши та давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення із відповідача суми матеріальної відповідальності у повному обсязі з підстав п.4 ч.1 ст.134 КЗпП України, вказаних позивачем, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Під час дослідження доказів та встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

За таких обставин, рішення суду є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга ТОВ «Термоелектро - Україна» в межах її доводів, на підставі ст.308 ЦПК України, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Термоелектро - Україна» відхилити, а заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: