У х в а л а

іменем україни

05 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні будинком та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 28 грудня 1995 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та з почала проживати у будинку чоловіка по АДРЕСА_1, який на час переїзду був збудований, але деякі внутрішні роботи в ньому були не завершені, та відсутні надвірні споруди. За час перебування у шлюбі вони спільно побудували: літню кухню, сарай, огорожу, облаштували двір та вхід до дворогосподарства, на другому поверсі будинку стіни та стелі закрили пінопластом, установили пластикову вагонку, наклеїли шпалери, переробили в будинку парове опалення,утеплили скловатою горище, на вікнах установили жалюзі. Рішення про відведення земельної ділянки для будівництва та будівельний паспорт на цей будинок видані на першу дружину ОСОБА_7 - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Відразу після його смерті ОСОБА_5 (дочка померлого) разом із ОСОБА_6 та сторонніми особами незаконно проникли в будинок, поміняли замки в будинку та від огорожі, мотивуючи тим, що вони охороняють спадкове майно. Позивач зазначала, що залишилась без житла, яке було її постійним місцем проживання, в якому зареєстрована, і на яке має право, як спадкоємець за заповітом від 26 травня 2014 року, за яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що буде належати померлому на день смерті в рівних частках заповідано ОСОБА_4 та її зятю ОСОБА_9 Посилаючись на вказані обставини, просила зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні будинком, визнати за нею право користування та проживання у будинку, зобов'язати відповідачів передати ключі від будинку та огорожі та вселити її в будинок.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні будинком по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право на користування та проживання у будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 передати ключі ОСОБА_4 від будинку та огорожі по АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 в будинок по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від

11 серпня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції, а саме резолютивну частину викладено в такій редакції:

Вселено ОСОБА_4 у будинок АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні будинком по АДРЕСА_1. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні будинком та вселення відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи членом сім'ї (дружиною) колишнього власника спірного будинку, має право користуватися спірним будинком згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, яка передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 має підстави для захисту свого порушеного права шляхом вселення в будинок та усунення перешкод у користуванні майном до подальшого вирішення долі спадкового майна, яке рахується за померлою ОСОБА_8

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2015 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська