Номер провадження: 22-ц/785/1521/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 2), який уточнила в ході розгляду справи (а. с. 40-41) та просила винести рішення, яким визнати за нею право власності на 207/1000 частин квартири під номером другим у будинку під номером тридцять дев'ять по вулиці Кузнечна у місті Одесі.

Свої позовні вимоги позивачка, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що 12 листопада 2003 ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла їй 207/1000 частин квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. 01 квітня 2014 року вона звернулася до Першої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, оскільки договір купівлі-продажу квартири № Н-140 від 02 жовтня 2001 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та померлою ОСОБА_7 не був нотаріально посвідчений.

Через протиріччя правових норм, діючих на час укладення правочинів в 2001 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, ОСОБА_4 звернулась до суду з дійсним позовом.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, позивачка ОСОБА_4 та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Одеської міської ради заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4, вважала, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_7 на 207/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Представник Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю їх представника.

Інші учасники процесу в судове засідання також не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 207/1000 частин квартири АДРЕСА_1. Рішення після набрання ним законної сили є підставою для реєстрації Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції за ОСОБА_4 право власності на 207/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду, Одеська міська рада подала апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 року, в якій просить рішення суду від 27.11.2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні позивачка та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили. Від ОСОБА_6, яка також діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, представником позивачки суду надана заява про розгляд справи у їх відсутність, заперечень та пояснень не мають.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2001 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-140, а саме 207/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Вказаний договір був укладений на Чорноморській товарній біржі відповідно до вимог Закону України "Про товарну біржу" зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" під № Н-140 від 02 жовтня 2001 року. Договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за ОСОБА_7 було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 26 листопада 2001 року в реєстрі під №407, стор. 52, кн. 422 пр.

12 листопада 2003 року ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за р. № 1-389, за яким у випадку своєї смерті заповідала 207/1000 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

01 квітня 2014 року позивачка звернулася до Першої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття вищевказаної спадщини, однак постановою державного нотаріуса № 1804/02-31 від 07 серпня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, оскільки договір купівлі-продажу квартири № Н-140 від 02 жовтня 2001 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та померлою ОСОБА_7 не був нотаріально посвідчений.

Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли грошову суму у розмірі 5 679, 00 грн. за продаж 207/1000 частин вищевказаної квартири, а 26 листопада 2001 року цей договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН в реєстрі під № 407, стор. 52, кн. 422 пр.

Тому, вищевказаний договір купівлі-продажу суд першої інстанції вважав є дійсним.

Оскільки, договір був підписаний сторонами 02 жовтня 2001 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в жовтні 2001 року ОСОБА_7 не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

На теперішній час позивачка не має можливості отримати в порядку спадкування спірну квартиру за заповітом, що порушує її права.

За таких обставин, керуючись ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", ч. 2 ст. 47, ст. 128, 224 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 392, 638, 1216, 1223 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 73, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, задовольнивши позовні вимоги позивачки.

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи, наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є спадкоємицею за заповітом (а. с. 15) після смерті ОСОБА_7, померлої 04.02.2014 року (а. с. 14), на 207/1000 частин квартири під АДРЕСА_1, та прийняла спадщину, звернувшись 01.04.2014 року із відповідною заявою до Першої одеської державної нотаріальної контори, що вбачається з постанови державного нотаріуса (а. с. 11-12).

Відповідно до постанови Першої одеської державної нотаріальної контори від 07.08.2014 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 207/1000 часток квартири під АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю у спадкоємиці необхідного правовстановлюючого документа на вказану квартиру, визнаного у суді дійсним (а. с. 11-12).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_7 набула права власності на частки спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2001 року, укладеного в період дії ЦК України, в редакції 1963 року, та її право власності зареєстровано в КП "ОМБТІ та РОН" (а. с. 4-6) і не припинилося на час її смерті, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивачки, виходячи з наявності права померлої ОСОБА_7 (спадкодавець) на частки спірної квартири, яке не припинилося внаслідок її смерті та ввійшло до складу її спадщини, прийняття позивачкою спадщини та відмови нотаріусом позивачці в оформленні права на спадщину.

Доводи апеляційної скарги стосовно недійсності договору купівлі-продажу на підставі якого померла ОСОБА_7 набула право власності на частки спірної квартири, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, предметом позовних вимог є не дійсність договору купівлі-продажу, а визнання права власності в порядку спадкування. Спадкодавець ОСОБА_7, як зазначено вище, набула права власності на частки спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2001 року, укладеного в період дії ЦК України, в редакції 1963 року, та її право власності зареєстровано в КП "ОМБТІ та РОН" відповідно до вимог законодавства, яке було чинним на час реєстрації (а. с. 4-6), і право власності ОСОБА_7 не припинилося внаслідок її смерті, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували державну реєстрацію вищезазначеного права приватної власності на 207/1000 часток квартири спадкодавця ОСОБА_7, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи (а. с. 6), а до апеляційної скарги не додані докази, які б спростовували докази реєстрації вказаного права, що знаходяться в матеріалах справи.

Судова колегія також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що спірна квартира не ввійшла до складу спадщини, враховуючи вище наведене, встановлені обставини у справі та вимоги ст. 1218 ЦК України.

Таким чином, враховуючи викладене, надані докази, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу Одеської міської ради необхідно відхилити, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич