Номер провадження: 22-ц/785/771/15
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових сум за несвоєчасне виконання зобов'язання,

встановила:

06 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому ставив питання про стягнення з відповідача грошових сум за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 20.01.2010 р. ОСОБА_4 отримав в борг від позивача ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 50 000 доларів США на два місяця, що підтверджується його власноручно написаною розпискою. Однак відповідач частково повертав позивачу кошти на протязі трьох років.

Раніше, за позовом ОСОБА_3 до відповідача Суворовським районним судом м. Одеси 21 січня 2014 року було ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_4 на користь позивача суми боргу за договором позики від 20.01.2010 р. в загальному розмірі 84 084 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят чотири) гривні та судові витрати у розмірі 840,85 грн.

На час розгляду спору судом залишок заборгованості ОСОБА_4 склав 10 000 доларів США, що за курсом НБУ на час вирішення спору становило 79930,00 грн.

Суд також стягнув з відповідача три відсотка річних від вказаної суми за період з 01.01.2012 р. по 12.11.2013 р., що склало 4473,0 грн. - 4319,0 грн., усього 84 084 грн.

31 липня 2014 р. ОСОБА_4 виконав рішення суду та перерахував зазначену у судовому рішення суму.

Також ОСОБА_3 зазначив, що компенсацію за несвоєчасне виконання зобов'язання позивача він отримав за рішенням суду частково, а саме за період з 01.01.2012 р. по 12.11.2013 р., а стосовно періоду з 21 березня 2010 р. по 31 жовтня 2011 р., та з 01 листопада 2011 р. по 01 січня 2012 р., а також за час, який пройшов з дня набрання чинності рішення суду і до його виконання він компенсації не отримував.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача 3% річних за весь час прострочення, а саме з 21 березня 2010 р. по 31 жовтня 2011 р. з суми 50 000 доларів США- за 19 місяців та 10 днів, що складає 237,5 + 41 = 2416 доларів США , та за курсом НБУ на 01.10.2014 р. (1295,5218 грн. за долар США) складає 31299,28 грн.; з 01 листопада 2011 р. по 01 січня 2012 р. за два місяці із суми 40 000 доларів США, що складає 200 доларів США, та за курсом НБУ на 01.10.2014 р. (1295,5218 грн. за долар США) складає 2591,0 грн., а також з 13.11.2013 р. по день виконання рішення - 30.07.2014 р. з суми 79 930 грн. - 8 міс. 13 днів = 1598,6 грн. + 86 грн. = 1684,6 грн.

Крім того, за прострочення виконання зобов'язання за період з 22 січня 2014 р. по день виконання зобов'язання - 30.07.2014 р. відповідач повинен був сплатити борг з урахуванням індексу інфляції.

Також позивач просив стягнути інфляційні втрати, що складаються з суми 84084,00 грн. в розмірі 9501,49 грн.

Справа була заслухана за відсутності відповідача.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання, а саме з 13.11.2013р. по 30.07.2014р. у розмірі 1684 грн. 60 коп., інфляційні втрати за період з 22.01.2014р. по 30.07.2014р. у розмірі 9501 грн. 49 коп., судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а всього стягнуто суму у розмірі 11429 грн. 69 коп.

Рішення суду в зазначеній частині в апеляційному порядку не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про зміну вищевказаного рішення та додатково стягнути з ОСОБА_4 на його користь 3% річних за період з 21 березня 2010 року по 31 жовтня 2011 року із суми 50 000 доларів США (за 19 місяців та 10 днів), що складає 2416 доларів США, та за курсом НБУ на 01.10 2014 р. складає 31299, 28 грн., а також з 01 листопада 2011 року по 01 січня 2012 року із суми 40 000 доларів США, що складає 2591 грн., а всього просив стягнути з відповідача на його користь 33 890 грн., посилаючись на те, що рішення в цій частині було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, як то передбачено абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем проживання він не проживає, що підтверджується відповідними доказами (а.с. 42-470 ).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, апелянтом не оспорюється та обставина, що 20.01.2010 року відповідач ОСОБА_4 отримав у борг у позивача ОСОБА_3 50 000 доларів США на два місяця, що підтверджується його власноручно написаною розпискою, що передбачено вимогами ст. 1047 ЦК України.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2014р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.07.2014 року, з ОСОБА_4 на користь позивача була стягнута сума боргу за договором позики від 20.01.2010р. в загальному розмірі 84 084 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят чотири) гривні та судові витрати у розмірі 840,85 грн. (а.с.5-7).

Так, вищевказаним рішенням встановлено, що відповідачем повернуто позивачеві 40 000 доларів США, залишок заборгованості становить 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.11.2013 року становить 79930,00 грн.

Крім того, у вищевказаному рішенні зазначено, що у відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.6), що не оскаржувався відповідачем, три відсотка річних від вказаної суми за період з 01.01.2012 року по 12.11.2013 року становить 4473,00 грн., сума інфляції за цей же період - 319 грн., тому загальна сума боргу становить 84084 грн. (79930+4473-319).

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт наявності боргових зобов'язань вважається таким, що не підлягає доказуванню, а отже є доведеним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за весь час прострочення, а саме з 21 березня 2010 р. по 31 жовтня 2011 р. із суми 50 000 доларів США- за 19 місяців та 10 днів, та з 01 листопада 2011 р. по 01 січня 2012 р. за два місяці із суми 40 000 доларів США, суд першої інстанції виходив із того, що позивач під час розгляду справи, яка розглядалась раніше, просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 01 січня 2012 року по 12 листопада 2013 року, тобто суд уже вирішив питання про стягнення з відповідача заборгованості станом на 12 листопада 2013 року.

При цьому суд зазначив, що позивач мав можливість під час розгляду справи, яка раніше розглядалась судом, стягнути 3% річних з моменту виникнення заборгованості, але цього не зробив, тобто фактично самостійно зменшив розмір позовних вимог.

Таке твердження суду є обгрунтованим, однак, судом не було враховано, що зазначені обставини не є підставою для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог, так як відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, суд не мав можливості розглянути зазначені вимоги, так як позивачем вони не заявлялись і він не відмовлявся від цих вимог.

Разом з тим, заявлення позовних вимог, які раніше не були заявлені і не були предметом судового розгляду, є правом позивача, а не обов'язком, яким він може скористатись в будь-який час, в межах строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи, що заяви про застосування строку позовної давності до суду не надходило, у суду не було підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Крім того, відповідно до ч.1ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Також суд дійшов помилкового висновку стосовно того, що вищевказані вимоги вже були предметом судового розгляду, оскільки даний висновок повністю спростовується вищевказаними судовими рішеннями від 21 січня 2014 року та 16 липня 2014 року (а.с.5-7).

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 21 березня 2010 р. по 31 жовтня 2011 р. з суми 50 000 доларів США (19 місяців та 10 днів), що складає 2416 доларів США , та за курсом НБУ на 01.10.2014 р. (1295,5218 грн. за долар США) складає 31299,28 грн., а також за період з 01 листопада 2011 р. по 01 січня 2012 р.- за два місяці із суми 40 000 доларів США, що складає 200 доларів США, та за курсом НБУ на 01.10.2014 р. (1295,5218 грн. за долар США) складає 2591,0 грн., підлягають задоволенню, у зв'язку з чим загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 33890 грн.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогами, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду змінити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі.

Також, з огляду на вимоги, передбачені ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 169,45 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 310, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч1. ст. 309 ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року змінити та додатково стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 3 % річних в сумі 31 299,28 грн. за період з 21 березня 2010 р. по 31 жовтня 2011 р. з суми 50 000 доларів США, а також 3 % річних в сумі 2591 грн. за період з 01 листопада 2011 р. по 01 січня 2012 р. з суми 40 000 доларів США, а всього стягнути 33 890 грн. (тридцять три тисячі вісімсот дев'яносто гривень).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 169,45 грн. (сто шістдесят дев'ять гривень сорок п'ять копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко