Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Демянчук С.В., Собіни І.М.

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №Ф1-08/48499-7 від 22.01.2008 року в сумі 21 808,80 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вважаючи дане рішення в частині солідарного стягнення коштів з ОСОБА_1 в сумі 21 808,80 грн. в якості заборгованості за кредитним договором незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що строк виконання основного зобов'язання, згідно пунктами 3.2, 3.3 Кредитного договору №Ф1-08/48499-7 від 22.01.2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне управління» та ОСОБА_2, настав 21.01.2011 року. Шестимісячний строк звернення до суду закінчується 21.07.2011 року. До суду позивач звернувся 07.04.2014 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Таким чином, вважає, що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя і обов'язок поручителя виконати таку вимогу кредитора є припиненим відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, а тому на даний момент не існує жодних правових підстав для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/48499-7 від 22.01.2008 року в сумі 21 808,80 грн. та 243,60 грн. судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 22.01.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне управління» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №Ф1-08/48499-7, за яким він отримав кредит у сумі 12000,00 грн. зі сплатою по процентній ставці 0,0001% річних, зі строком повернення до 21.01.2011 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Північно-Західне регіональне управління» 22.01.2008 року уклав із ОСОБА_3 договір поруки №Ф1-08/48499-7/п1 та з ОСОБА_1 договір поруки №Ф1-08/48499-7/п2. За умовами п. 3 даних договорів поручитель брав на себе відповідальність у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої грошові зобов'язання.(а.с.6, 8).

Сторони за договорами поруки також визначили, що зазначені договори вступають в силу з моменту їх підписання і діють до повного виконання зобов'язань за кредитним договором боржником чи поручителем. (п.12).

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки договором поруки визначено, що цей договір діє до повного виконання позичальником чи поручителем кредитного зобов'язання і договір не містить іншої інформації про строк дії договору, то колегія суддів вважає, що договором не було передбачено строку дії договору поруки, тому що відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У зв'язку із цим, на думку колегії суддів, оспорюваний договір поруки відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України мав діяти протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Лише в разі, коли кредитор до закінчення цього шестимісячного строку не пред'явить вимогу про виконання кредитного зобов'язання, порука припиняється.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором позичальником не виконано, у зв'язку з чим виникла заборгованість у виді боргу за кредитом, боргу за процентами за користування кредитом, штрафу відповідно до умов договору. Оскільки повернення кредитних коштів забезпечено порукою ОСОБА_3 та ОСОБА_1, тому заборгованість стягнуто солідарно з трьох відповідачів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» слідує, що відповідно до частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Оскільки умовами кредитного договору визначено, що він діє до 21.01.2011 року, то строк виконання основного зобов'язання визначається саме цією датою - 21.01.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2010 року Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ у цивільній справі №2н-559/2010 за заявою Банку «Фінанси та Кредит» про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості в сумі 36552, 95 грн. за кредитним договором та договором поруки.

Таким чином, судовий наказ видано до настання строку виконання основного зобов'язання. Зазначене свідчить про переривання строку позовної давності у відповідності до положень ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.03.2014 року вищевказаний судовий наказ скасовано.

З позовом про солідарне стягнення заборгованості позивач звернувся 11.04.2014 року, тобто строки позовної давності для пред'явлення позову до суду позивачем не пропущені.

Суд першої інстанції вказані вимоги закону врахував і на законних підставах ухвалив рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, з висновками суду першої інстанції про спільну поруку відповідачів, колегія судді апеляційного суд погодитися не може.

Частина 3 ст.303 ЦПК України передбачає право апеляційного суду вийти за межі доводів апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Так, стягуючи суму заборгованості за кредитом одночасно з позичальника і двох поручителів в солідарному порядку, суд першої інстанції не врахував неможливість застосування до спірних правовідносин норми ч.3 ст.554 ЦК України. Поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, позаяк відсутня їх спільна порука і укладено два окремі договори поруки.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 цього Кодексу.

Як вбачається, ОСОБА_2 не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, а поручителі, окремо один від одного, поручилися солідарно відповідати кожний з позичальником за зобов'язаннями останнього, уклавши з кредитодавцем договір поруки, тому їхня відповідальність наступає відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України.

Положення ст.119 ЦПК України передбачають, що підставами позову, які відповідно до ст.ст.31,215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому у разі посилання позивача не на ту норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Порушення судом норм матеріального права, а саме, ст. 554 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №Ф1-08/48499-7 від 22.01.2008 року в сумі 21 808,80 грн. солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно з вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України понесені ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати слід стягнути з відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2014 року в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів скасувати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 21 808,80 грн. заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/48499-7 від 22.01.2008 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 21 808,80 грн. заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/48499-7 від 22.01.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у справі по 81,20 грн. судового збору з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Демянчук

І.М. Собіна