Справа № 201/7098/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Дніпропетровськ Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпен-Д" про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ТОВ "Інтерпен-Д", про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог послалися на те, що 19 липня 2007р. між АКІБ "Укрсиббанк", який в подальшому змінив назву на ПАТ "Укрсиббанк" і є правонаступником прав та зобов'язань АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 125 000,00 швейцарських франків та зобов'язалася повернути до 18 липня 2018р. або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ "Укрсиббанк" та ТОВ "Інтерпен-Д" укладено договір поруки № 0/2, за яким поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник солідарно.

08 грудня 2011р. між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у т.ч. і за кредитним договором з ОСОБА_1 та договором поруки з ТОВ "Інтерпен-Д", та передало вимоги за актом прийому передачі.

В порушення умов кредитного договору позичальник зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 180 025,58 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 05 травня 2014р. еквівалентом становить 2 333 978,72 грн., які позивач просить солідарно стягнути з відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Надала заперечення на позов від ОСОБА_1 та ТОВ "Інтерпен-Д". Зокрема відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що вимоги позивача вже були предметом розгляду в суді. Зокрема, в червні 2011 року ПАТ "УкрСиббанк" зверталося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вимогами до ОСОБА_1 та ТОВ "Інтерпен-Д" про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05 травня 2011р. складала 1 256 547,89 грн. з них: заборгованість по кредиту - 107 936,91 швейцарських франків (або 997 880,29 грн.); проценти - 23 545,43 швейцарських франків (або 217 678,28 грн.); пеня - 40 989,32 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012р. позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 1 256 547,89 грн. У задоволенні вимог до ТОВ "Інтерпен-Д" відмовлено.

Наразі ПАТ "Дельта Банк" знову звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 та ТОВ "Інтерпен-Д" про солідарне стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, яка станом на 05 травня 2014р. склала 2 333 978,72 грн., з них: заборгованість по кредиту - 107 936,91 швейцарських франків (або 1399370,31 грн.); проценти - 72 088,67 швейцарських франків (або 934 608,41 грн.). Вказує , що заборгованість по кредиту не змінилася і дорівнює 107 936,91 швейцарських франків, яку позивач вдруге просить стягнути із ОСОБА_1 Відмінність полягає лише в курсі (еквіваленті) швейцарського франку у співвідношенні до гривні, який у 2011р. був меншим від курсу 2014р.

Звертає увагу суду на те, що спірний кредитний договір укладено у швейцарських франках (125 000,00 швейцарських .франків). Згідно наданої суду заяви на видачу готівки від 20 липня 2007р. №47 /а.с. 177/, ОСОБА_1 замовила в касі банка-кредитора 102 459,02 доларів США, що еквівалентно 517 418,05 грн. Тому даний документ не є доказом отримання спірного кредиту.

Зі змісту меморіального ордеру від 19 липня 2007р. № /а.с. 178/ вбачається, що він оформлений на 125 000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 524 860,88 грн.

Посилається на абз. 25 п.1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004р. №22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004р. за №377/8976, якою встановлено, що меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку. Додатком №8 до Інструкції є Указівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів на паперових носіях, їх реєстрів і заяви про відкриття акредитива, згідно п.42 яких меморіальний ордер обов'язково має містить підписи відповідального виконавця банку, який оформив цей меморіальний ордер та працівника, на якого покладено функції контролера.

Аналогічний припис закріплено в Положенні про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003р. №254, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2003р. за №559/7880, відповідно до абз.2 п.4.10 якого первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов'язкові реквізити, як, зокрема, особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Меморіальний ордер від 19 липня 2007р. № не містить жодного підпису працівників банку-кредитора, тобто цей документ не містить обов'язкового реквізиту, а з урахуванням вказаного вище може підтверджувати лише факт переведення банком-кредитором на особовий рахунок ОСОБА_1 певної грошової суми.

Згідно п.2.17 названого Положення документи на отримання та видачу готівкових коштів мають складатися відповідно до вимог Національного банку щодо організації касової роботи в банках України. З норм пунктів 4.4 та 4.5 Положення вбачається, що операції з готівкою оформляються касовими документами, які відносяться до розрахункових документів та поділяються на прибуткові та видаткові.

Доказів того, що ОСОБА_1 отримала (зняла) зі свого рахунку переведену банком-кредитором грошову суму суду не надано. Тому заява на видачу готівки від 20 липня 2007р. №47 та меморіальний ордер від 19 липня 2007р. № не є належними та допустимими доказами, оскільки перший не містить інформацію щодо предмета доказування, а другий - не походить від засобів доказування, що визначені законом для підтвердження певних обставин. Просить суд дані документи не брати до уваги та не розцінювати як докази. Крім того, вказує на порушення позивачем строків позовної давності.

Відповідач - ТОВ "Інтерпен-Д" вказав у наданих запереченнях, що пп. 1.3.2 кредитного договору передбачена можливість встановлення нового розміру процентної ставки за користування кредитом. Згідно із п. 2.1 договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя; під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору шляхом проставляння підпису уповноваженої особи та печатки поручителя та/або отримання письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладання поручителем додаткової угоди до договору поруки щодо внесення відповідних змін. Тобто, в договорі поруки прямо зазначено про необхідність отримання банком згоди поручителя на зміну умови кредитного договору, якщо внаслідок цього збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Фактично ПАТ "УкрСиббанк" неодноразово змінювало в односторонньому порядку забезпечене порукою зобов'язання в частині розміру процентів, керуючись положеннями, кредитного договору та ст. 651 ЦК України.

Вказує на вимоги ч. 1 ст.553, ч. 1 ст.554 ЦК України, згідно яких за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Із конструкції ст.554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором (постанова Верховного Суду України від 19.12.2011р. у справі №6-67цс11). Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК України).

Позивач не надав суду доказів направлення ПАТ "УкрСиббанк" повідомлення кредитору та поручителю про збільшення процентної ставки. В той же час, умовами п. 1.3.2 договору не передбачено відповідальності позичальника за користування кредитними коштами понад встановлений вказаним договором строк у подвійному розмірі і про встановлення такого розміру процентів повідомлення не направлено, ані позичальнику, ані поручителю, а тому застосування відповідальності у розмірі подвійної процентної ставки без згоди поручителя призвело до збільшення обсягу його відповідальності та зміни розміру щомісячної заборгованості, що підлягав сплаті.

Крім того, за умовами п. 1.3.1 та 1.3.2 кредитного договору допускається збільшення процентної ставки за користування кредитом та встановлення її нового розміру при настанні обставин, передбачених у п.5.2 кредитного договору, тобто банку надано право встановлювати розмір процентів за користування кредитом відмінний від 8,99 %, що визначений початково.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що банк згідно умов пункту 1.3.1 цього договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, здійснення поточних коливань процентних ставок та інших обставин.

З аналізу вищевказаних умов кредитного договору вбачається, що зміна розміру процентної ставки можлива відносно тієї що, встановлена у п. 1.3.1.

Встановлення подвійної відповідальності за користування кредитними коштами понад встановлений вказаним кредитним договором строк, є мірою відповідальності і призводить до зміни умов основного договору з боржником (ОСОБА_1), внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (ТОВ "Інтерпен-Д") і ця умова не була доведена до відома поручителя у встановленому порядку та не отримана його згода.

Таким чином встановлення подвійної процентної ставки за кредитним договором у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, призвело до збільшення обсягу його відповідальності і свідчить про припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст.559 ЦК України. Враховуючи вищевказане, також просить в задоволенні позовних відмовити. Наполягав також на тому, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв'язку із наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, предметом розгляду якого є аналогічній спір.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції Україниюрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 19 липня 2007р. між АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого став ПАТ "Укрсиббанк", та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати кредитні кошти в сумі 125 000,00 швейцарських франків, що еквівалентно 525 140,25 грн., а ОСОБА_1 зобов'язалася їх повернути до 18 липня 2018р. згідно із графіком /а.с. 11 - 13/ або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом /а.с. 6 - 13/.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ "Укрсиббанк" та ТОВ "Інтерпен-Д" укладено договір поруки № 0/2, за яким поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник солідарно /а.с. 15, 16/, а саме, як на умовах, існуючих у теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

08 грудня 2011р. між ПАТ "Укрсиббанк№ та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги заборгованості за кредитними договорами /а.с. 107 - 144/, у т.ч. і за кредитним договором з ОСОБА_1 та договором поруки з ТОВ "Інтерпен-Д", та передало вимоги за актом прийому передачі від 24 лютого 2012р. /а.с. 145/.

Як видно з довідки від 05 травня 2014р., заборгованість позичальника за кредитним договором станом 05 травня 2014р. складає 180 025,58 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 05 травня 2014р. еквівалентно 2 333 978,72 грн., у.т.ч. 107 936,91756 - тіло кредиту (еквівалентно 1 399 370,31 грн.), та 72 088,67756 - відсотки (еквівалентно 934 608,41 грн.) /а.с. 14/.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012р. позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 1 256 547,89 грн. У задоволенні вимог до ТОВ "Інтерпен-Д" відмовлено, оскільки поручитель в обумовленій договором формі не надав згоди на зміну основного зобов'язання, що тягло збільшення його відповідальності, внаслідок чого порука вважається припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України /а.с. 101, 102/.

З оглянутої судом цивільної справи № 2-8547/11 (201/4985/13ц), в якій прийняті вказані рішення, вбачається, що в червні 2011 року ПАТ "УкрСиббанк" зверталося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вимогами до ОСОБА_1 та ТОВ "Інтерпен-Д" про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05 травня 2011р. складала 1 256 547,89 грн. з, яких заборгованість по кредиту - 107 936,91 швейцарських франків (або 997 880,29 грн.), проценти - 23 545,43 швейцарських франків (або 217 678,28 грн.) та пеня - 40 989,32 грн.

Проаналізувавши розрахунок заборгованості у справі № 2-8547/11 (201/4985/13ц) /а.с. 29/ та довідку і розрахунок заборгованості у даній справі /а.с. 14, 146/, встановлено, що рішенням у справі № 2-8547/11 (201/4985/13ц) стягнуто з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 107 936,91 швейцарських франків (або 997 880,29 грн.), яка виникла станом на 05 травня 2011р.

Дана заборгованість заявлена до стягнення і в даному позові - в сумі 107 936,91756 - тіло кредиту. Але позивач вказує, що наразі дана сума еквівалентна 1 399 370,31 грн. Отже, хоч і сума у гривнях є іншою, що зумовлює інші позовні вимоги, але підстави виникнення даної заборгованості розглядалися судом. Слід зазначити, що заборгованість за тілом кредиту не змінюється дії договору, оскільки дана сума не є зобов'язанням, яке збільшується за умовами договору, а лише тим, що підлягає поверненню в будь-якому разі.

Наразі позивач фактично в обґрунтування іншої суми заборгованості за тілом кредиту покладає зміну курсу валюти.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993р. № 15-93 для валютних операцій використовуються валютні (обмінні) курси іноземних валют, виражені у валюті України, курси валютних цінностей в іноземних валютах, а також у розрахункових (клірингових) одиницях. Зазначені курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Слід звернути увагу на п. 12. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до якого у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Отже, сам по собі курс валюти не є грошовими коштами, а лише показником валютної операції, яка здійснюється станом на певну дату. Із відповідача вже стягнута рішенням суду сума заборгованості за тілом кредиту з урахуванням валютного курсу станом на 05 травня 2011р. Законні підстави збільшувати дану заборгованість і вважати її новим боргом в залежності від зросту курсу валюти відсутні. Тому у стягненні суми заборгованості за тілом кредиту в сумі 107 936,91756 швейцарських франків, що еквівалентно 1 399 370,31 грн., слід відмовити.

Що стосується вимог у новому позові по стягненню відсотків за користування кредитом в сумі 72 088,67756 швейцарських франків (еквівалентно 934 608,41 грн.), то дані вимоги заявлені з 19 грудня 2011р. по 05 травня 2014р. /а.с. 14, 146/, тобто заборгованість з цих відсотків виникла вже після 05 травня 2011р., і є новими вимогами банку до обох відповідачів.

За таких обставин, суд не приймає посилання відповідачів про наявність підстав для закриття провадження у справі, встановлених ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Суд критично ставиться до твердження відповідача про відсутність доказів отримання кредитних коштів.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України від 21.01.2004р. № 22, меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку.

Постановою Правління Національного банку України від 05.12.2004р. № 601, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.12.2004р. за № 1646/10245,) затверджено Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання. В даній постанові зазначені строки зберігання, первинні документи з господарських операцій, які є підставою для відображення в бухгалтерському обліку підлягають зберіганню банківськими установами протягом 5-ти років (за умови завершення перевірки Національним банком України, державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства, а для бюджетних установ та організацій, а також для госпрозрахункових підприємств і організацій, які перебувають у сфері управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, - ревізії. У разі виникнення суперечок і судових справ - зберігаються до ухвалення остаточного рішення).

Меморіальні документи за довгостроковими кредитами підлягають зберіганню у банках України та у філіях, представництвах, відділеннях банків протягом 5-ти років після погашення кредиту. Отже меморіальний ордер є внутрішнім обліковим документом банку і не може служити доказом волевиявлення на перерахування грошей.

Водночас, в матеріалах справи міститься заява на видачу готівки від 20 липня 2007р. /а.с. 177/, яка містить підпис позичальника про отримання з її поточного рахунку № 2300 суми 102 459,02 долари США. Саме позивач у запереченнях посилається на те, що в касі банка-кредитора 20 липня 2011р. вона отримала 102 459,02 доларів США, що еквівалентно 517 418,05 грн. З оглянутої судом справи № 2-8547/11 (201/4985/13ц) вбачається, що при її розгляді судом встановлено, що ОСОБА_1 отримувала кредит в сумі 125 000,00 швейцарських франків. В рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2011р. є посилання на а.с. 19, на якому міститься копія ордеру - розпорядження від 19 липня 2011р. Крім того, в запереченнях ОСОБА_1, що містяться в матеріалах даної справи /а.с. 78/ вона чітко вказує, що курс валюти, в якій оформлено договір кредиту, змінився після отримання нею кредиту. Водночас відповідач не спростовує жодними доказами факт не отримання кредиту. Тому суд не приймає доводи відповідача про те, що вона нібито не отримувала спірний кредит в банку. Крім того, тіло кредиту вже стягнуто відповідним рішенням суду.

Що стосується вимог банку до відповідача 2 - ТОВ "Інтерпен-Д".

Пунктом 1.3.2 кредитного договору передбачена можливість встановлення нового розміру процентної ставки за користування кредитом. Згідно із п. 2.1 договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя; під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору шляхом проставляння підпису уповноваженої особи та печатки поручителя та/або отримання письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладання поручителем додаткової угоди до договору поруки щодо внесення відповідних змін. Тобто, в договорі поруки прямо зазначено про необхідність отримання банком згоди поручителя на зміну умови кредитного договору, якщо внаслідок цього збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Згідно приписів ч. 1 ст.553, ч. 1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Із конструкції ст.554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК України). Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.12.2011р. у справі №6-67цс11.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння зміна умов договору не допускається. За змістом ч. 1 ст.559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсязі у відповідальності останнього, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18.06.2012р. у справі №б-73цс12.

У п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено, що відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Згідно розділу 5 "Порядок зміни процентної ставки" кредитного договору банк може збільшити розмір процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою Позичальника відповідного рекомендованого листа. Такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Позивачем у даній справі не надано доказів направлення ПАТ "УкрСиббанк" повідомлення кредитору та поручителю про збільшення процентної ставки. В той же час як умовами п. 1.3.2 договору не передбачено відповідальності позичальника за користування кредитними коштами понад встановлений вказаним договором строк у подвійному розмірі і про встановлення такого розміру процентів повідомлення не направлено ані позичальнику ані поручителю, а тому застосування відповідальності у розмірі подвійної процентної ставки без згоди поручителя призвело до збільшення обсягу його відповідальності та зміни розміру щомісячної заборгованості, що підлягав сплаті.

Крім того, за умовами п. 1.3.1 та 1.3.2 кредитного договору допускається збільшення процентної ставки за користування кредитом та встановлення її нового розміру при настанні обставин, передбачених у п.5.2 кредитного договору, тобто банку надано право встановлювати розмір процентів за користування кредитом відмінний від 8,99 %, що визначений початково.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що банк згідно умов пункту 1.3.1 цього договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, здійснення поточних коливань процентних ставок та інших обставин.

Тобто, за умовами кредитного договору, зміна розміру процентної ставки можлива відносно тієї, що встановлена у п. 1.3.1. Встановлення подвійної відповідальності за користування кредитними коштами понад встановлений вказаним кредитним договором строк, і призводить до зміни умов основного договору з боржником (ОСОБА_1), внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (ТОВ "Інтерпен-Д") і ця умова не була доведена до відома поручителя у встановленому порядку та не отримана його згода.

Таким чином встановлення подвійної процентної ставки за кредитним договором у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, призвело до збільшення обсягу його відповідальності і свідчить про припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст.559 ЦК України.

Суд також звертає увагу, що факт того, що поручитель ТОВ "Інтерпен-Д" не надавав згоду на зміну основного зобов'язання, що тягне збільшення його відповідальності, що є наслідком припинення поручительства, вже встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012р. Дане рішення має для суду преюдиціальне значення та в силу приписів ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені цим рішенням не доказуються при розгляді даної справи.

Тому у задоволенні позову до ТОВ "Інтерпен-Д" також слід відмовити.

Стосовно вимог про стягненню відсотків за користування кредитом в сумі 72 088,67756 швейцарських франків (еквівалентно 934 608,41 грн.), які виникли з 19 грудня 2011р. по 05 травня 2014р. /а.с. 146/.

Відповідачами заявлено про застосування строків позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, за спірний період (з 19 грудня 2011р. по 05 травня 2014р.) відповідачем жодного разу не сплачувалися відсотки за користування кредитом.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, зі спливом позовної давності до вимоги про повернення самого кредиту спливає і строк давності про стягнення пені.

Суд враховує, що згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

До суду із даним позовом позивач звернувся 03 червня 2014р., після спливу більше ніж трьох роки, тобто поза межами строку позовної давності, що є наслідком застосування ст. 267 ЦК України, відповідно до якої особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності зі зверненням до суду із позовом в частині стягнення відсотків за користування кредитом, тому у його задоволенні слід відмовити.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпен-Д" про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова