Справа № 206/5717/2012 Провадження № 22-ц/772/676/2015Головуючий в суді першої інстанції Король О. П.
Категорія 44Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю., при секретарі Торбасюк О.І., за участю ОСОБА_2 та його представників, представника ОСОБА_3, представника виконавчого комітету Вінницької міської ради, представника КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника виконавчого комітету Вінницької міської ради та апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва на право власності, про скасування державної реєстрації права власності, виселення та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

встановила:

В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просив скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 177 від 08.02.2007 року в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво на право власності від 08.02.2007 року на цю квартиру, виданого на підставі вищезазначеного рішення; скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3; виселити відповідача ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житла; вселити позивача в квартиру АДРЕСА_2.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначив, що придбавши 13.04.2006 року за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, він не має можливості нею користуватись, оскільки прийшовши у вересні 2010 року у дану квартиру він виявив, що в ній на підставі оспорюваного рішення виконавчого комітету проживає ОСОБА_3

Фактично, на один і той самий об'єкт нерухомості існує два правовстановлюючих документа та зареєстроване право власності як на позивача так і на відповідача одночасно. ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав, вважає, що спірна квартира належить йому, а відповідачем вказану квартиру було приватизовано незаконно, так як, вона не могла бути об'єктом приватизації та відчужена у такий спосіб.

В свою чергу в лютому 2014 року з зустрічним позовом звернувся ОСОБА_3, в якому просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений 13.04.2006 року недійсним.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що згідно з договором купівлі-продажу, укладеним 13.04.2006 року та посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 отримав у власність (купив) двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Квартира АДРЕСА_1, 1900 року побудови, належать йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.02.2007 року. Договір купівлі-продажу вважає недійсним, оскільки такої квартири в дійсності не існує.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року первісний позов задоволено частково.

Скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.02.2007 року № 177 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво на право власності від 08.02.2007 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.02.2007 року №177.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_3 без надання іншого житла та вселення в квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2.

В задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду представник виконавчого комітету Вінницької міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.02.2007 року № 177 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва на право власності від 08.02.2007 року на цю квартиру, усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні та розпорядженні шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 та вселення ОСОБА_2 в цю квартиру, стягнення з виконавчого комітету ВМР судового збору. В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. В частині скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4 залишити без змін.

При цьому скаржник посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, скасовуючи рішення виконавчого комітету міської ради №177 від 08.02.2007 року суд не вказав жодної правової підстави, яка б вказувала на те, що рішення виконавчого комітету є незаконним. Апелянт посилається й на те, що позивачем ОСОБА_2 не доведено порушення його прав на житло, оскільки з позовної заяви та додатків до неї не вбачається, що квартира, яку придбав позивач, та квартира, яку приватизував відповідач ОСОБА_3 є одним і тим же об'єктом нерухомості. Свідчення свідка - ОСОБА_6 у рішенні викладені невірно. Крім того, у висновках суду не міститься жодного посилання на неправомірність вселення на користування квартирою ОСОБА_3 Оскільки з матеріалів справи вбачається, що власником будинку до 2006 року було виробниче об'єднання «Хімпром». ОСОБА_3 проживав (понад 13 років) та зареєструвався у квартирі і це вказує на те, що власник будинку погоджується з його проживанням, не оспорював його, а визнавав як законне та правомірне.

КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» звернулось до апеляційного суду з заявою про приєднання до апеляційної скарги виконавчого комітету Вінницької міської ради. В своїй заяві КП «ВМБТІ» погоджується з викладеними доводами апеляційної скарги виконавчого комітету ВМР та приєднується до неї.

Також з апеляційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2015 року звернулась представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. В частині скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 залишити без змін. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ВМНО ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу недійсним - задовольнити.

При цьому, скаржник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, постановленим при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи та при невідповідності висновків суду обставинам справи. Крім того, апелянт зазначає, що в рішенні суду взагалі відсутнє обґрунтування відмови в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов договору купівлі - продажу від 20 жовтня 2005 року, Вінницьке державне підприємство «Виробниче об'єднання «ХІМПРОМ» передало у власність (продало), а ОСОБА_5 прийняв у власність (купив) квартиру за № 2, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_2 (а. с. 98-99 т. 3).

13.04.2006 року ОСОБА_2було придбано у ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (договір купівлі-продажу від 13.04.2006 року (а. с. 96 т. 3).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №177 від 08.02.2007 року спірну квартиру, але під №15 в цьому ж будинку приватизував ОСОБА_3 (а. с. 45 т. 1) та отримав свідоцтво про право власності на житло видане 08.02.2007 року на підставі цього рішення виконкому.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету були порушені права власника - ОСОБА_2, що суперечить ст. 321 ЦК України.

Також судом першої інстанції було встановлено, що квартира, власником якої є ОСОБА_2 (№ 2) та квартира власником якої є ОСОБА_3 (15) це одна і та ж квартира в будинку, нумерація якого постійно змінювалась.

Колегія суддів погоджується не лише з висновками суду першої інстанції, а й з обставинами встановленими ним.

Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1255 від 24.06.2004 року «Про оформлення права власності за державою в особі Верховної Ради України на житлові будинки по АДРЕСА_3» вирішено оформити право загальнодержавної власності за державою в особі Верховної Ради України на житлові будинки по АДРЕСА_3.

Будинок складається з приміщень житлового будинку, позначеного на технічному плані літерою «А», загальною площею 426,0 кв.м., а також житлового будинку, позначеного на плані літерою «Б», загальною площею 167, 6 кв.м.

30.06.2004 року свідоцтвом № 115 про право власності на житлові будинки виконком ВМР посвідчив, що об»єкт в цілому, який розташований в АДРЕСА_3 дійсно належить державі в особі ВРУ у повному господарському віданні Вінницького ДП «Виробниче об'єднання «Хімпром» на праві загальнодержавної власності і в цілому складається з приміщень, серед яких і квартира №2- загальною площею-30,8 кв.м. (т.1 а.с.93).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1479 від 22.06.2006 року затверджено акти приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці житлового фонду, який перебуває на балансі ДП « ВО « Хімпром». Пунктом 1.93 вказаного рішення затверджено акт приймання-передачі 6-ти квартирного житлового будинку, загальною площею 426 кв.м, розташованого у АДРЕСА_5. Пунктом 1.94 цього рішення затверджено акт приймання-передачі трьохквартирного житлового будинку, загальною площею 167,6 кв.м., розташованого у АДРЕСА_6. (рішення суду від 25.02.2013 року т. 2 а. с. 45).

Дослідивши матеріали інвентарної справи № 882, судом було встановлено, що будівля по АДРЕСА_1, в якій містяться спірна квартира, спочатку була під номером 3 (аркуші інвентарної справи 2,3,5,6).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.06.1987 року № 200 «Про наслідки перенумерації будинковолодінь» в нумерацію будинків по АДРЕСА_1 були внесені зміни за якими, існуючі номера будинків 5 та 7 змінено відповідно на 7 та 9 ( т.1 а. с. 111-112).

В матеріалах цієї інвентарної справи на будинок № 9 (5-7, 9-11) міститься Довідка належності на будинковолодіння АДРЕСА_3, в якій повинно бути зазначено частина будинковолодіння, найменування власника, правоустановлючий документ та примітки.

В зазначеній довідці вказаний ОСОБА_2, як власник квартири № 2 (в буд. під літ. «Б» з приміткою - договір купівлі-продажу від 13.04.2006 року.

В цій же довідці зазначено про ОСОБА_3, як власника АДРЕСА_1 з приміткою - свідоцтво про право власності виданого виконкомом 08.02.2007 року за № 177.

Відповідно до Генерального плану будівлі по АДРЕСА_1 (власник суперфосфатний завод), який міститься в даній інвентарній справі (арк. інв. спр. 4) житловий будинок № 9 складається з жилого будинку під літ. «А» та житлового будинку під літ «Б».

Це також підтверджується оціночним актом № 1 на будівлю під літ. «А» будинку АДРЕСА_2 та оціночним актом № 2 на будівлю під літ. «В» в цьому ж будинку, який міститься в даній інвентарній справі.

В матеріалах вказаної інвентарної справи починаючи з 2003 року з'явились документи, які розмежовують будівлю по АДРЕСА_1 на два будинки, кожен з яких має свій номер.

Наприклад, в оціночному акті № 1 від 20.10.2003 року вказується будинок під літерою «А» по АДРЕСА_1 в будинку № 9 (рік забудови 1900) (а.інв.спр. 39).

В оціночному Акті № 2 цього ж числа вказується буд. під літерою «Б» по АДРЕСА_1.

Як вбачається з документів інвентарної справи, зокрема журнал внутрішніх обмірів (арк.інвент.справи 14,15) в будинку під літ. «А» містяться квартири в підвалі з відповідними номерами та квартири на першому поверсі.

В будинку під літ. «Б» теж розташовані п'ять квартир з відповідними номерами (арк. інв. спр. 16).

На плані поверху в буд. № 9 під. Літ. «А» складеного 22.10.2003 року (арк. інв. спр.42 ) відображено план чотирьох квартир, з відповідною нумерацією.

Згідно плану поверху в буд. № 11 під літ «Б» складеного 22.10.2003 року (арк. інв. спр. 43) в цьому будинку знаходиться шість квартир з відповідною нумерацією.

В матеріалах інвентарної справи мітиться Експлікація внутрішніх площ житлового будинку літера «А» по АДРЕСА_1, та Експлікація внутрішніх площ житлового будинку літера «Б» по АДРЕСА_1.

Проаналізувавши вказані матеріали інвентарної справи колегія суддів прийшла до висновку, що за ВО «Хімпромом» була зареєстрована будівля під номером АДРЕСА_1, яка складалась з будинку під літерою «А» та будинку під літерою «В». В подальшому, з невідомих суду причин (які встановити неможливо), відповідно до документації інвентарної справи, працівники БТІ надали номера будинку під літерою «А» - № 9, будинку під номером «В» - №11.

Відповідно до Абриса заміру і зв'язки будівель на земельній ділянці, зробленого техніком БТІ, (арк. інв. спр. 47) будинок під літерою «А» стоїть окремо від будинку під літерою «В».

Таке розташування будинків підтверджується Генеральним планом (схема) (арк. інв. спр. 4).

Також, відповідно до протоколу виїзного судового засідання від 11.06.2014 року, при огляді встановлено, наявність двох окремих житлових будинків: № 9 та № 11.

В подальшому, в окремих випадках, почали використовувати подвійну нумерацію - № 9-11.

Так, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1255 від 24.06.2004 року « Про оформлення права власності за державою в особі Верховної Ради України на житлові будинки по АДРЕСА_3» вирішено оформити право загальнодержавної власності за державою в особі Верховної Ради України на житлові будинки по АДРЕСА_3, що складаються з приміщень житлового будинку, позначеного на технічному плані літерою «А», загальною площею 426,0 кв.м., а також житлового будинку, позначеного на плані літерою «Б», загальною площею 167, 6 кв.м.

30.06.2004 року свідоцтвом № 115 про право власності на житлові будинки виконком Вінницької міської ради посвідчив, що об'єкт в цілому, який розташований в м. Вінниці по АДРЕСА_2 дійсно належить державі в особі ВРУ у повному господарському віданні Вінницького ДП « Виробниче об'єднання « Хімпром» на праві загальнодержавної власності (т.1 а. с. 93).

В довідці-характеристиці КП «ВМ БТІ» від 05.08.2005 року спірний будинок зазначений під номером 9-11 (арк. інв. спр. 91).

Відповідно до договору купівлі - продажу від 20 жовтня 2005 року, ДП «ВО Хімпром» продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3. Будинок під літерою « Б».

В подальшому ОСОБА_5, відповідно до договору купівлі-продажу від 13 квітня 2006 року, продав вказану квартиру ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 лютого 2007 року ОСОБА_3 є власником квартири № 15 в будинку № 11.

Колегія суддів проаналізувавши вищевказані матеріали інвентарної справи прийшли до висновку, що і ОСОБА_2, і ОСОБА_3 документально стали власниками квартири в одному і тому ж будинку по АДРЕСА_1, основною ознакою якого є те, що він відображений на документах під літерою «Б», і який мав різну нумерацію - № 3, № 11, №9-11.

Однією із підстав скасування рішень судів першої інстанції та ухвал Апеляційного суду України у даній справі, було те, що суди не ідентифікували, тобто не встановили факт, що квартира, № 2, яку придбав ОСОБА_2 та квартира № 15, яку приватизував Лендя, це одна і таж квартира.

Твердження представника ОСОБА_3 про те, що у ОСОБА_2 на відміну від ОСОБА_3 не має технічного паспорту на квартиру суд не бере до уваги, оскільки дані твердження не несуть в собі юридичної нагрузки, а відсутність чи наявність технічного паспорту не може свідчити про законність чи незаконність придбання квартири, а також не може бути єдиним доказом для ідентифікації вказаних квартир.

Так, відповідно до характеристик вказаних у договорі купівлі-продажу, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_3 під. Літерою «Б».

Житлова площа цієї квартири складає 20.6 кв.м. Загальна площа - 30,8 кв.м.

Дана квартира складається з житлової кімнати 2-1, коридору 2-2, житлової кімнати 2-3, веранди 1.

ОСОБА_3 приватизував квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до технічного паспорту виписаного на ім'я ОСОБА_3, паспорт виписаний на квартиру АДРЕСА_4.

Згідно даного техпаспорту, житлова площа даної квартири становить 20,6 кв.м., а загальна - 30,8 кв.м.. Складається з кімнати площею 13,4 кв.м., кімнати - площею 7,2 кв.м., кухні 5,5 кв.м. та веранди 4,7 кв.м.

Встановлено, що квартира № 2 в будинку під літерою «Б» належала ДП «ВО Хімпрм», який в подальшому розпорядився нею, продавши ОСОБА_5, який в свою чергу продав цю квартиру ОСОБА_2

Відповідно до плану поверху на будівлю під літерою «Б», складеного на замовлення ВО «Хімпром» техніком БТІ 20.10.2003 року, наявна квартира № 2, яка складається з приміщень: 2-1 площею 13,4 кв.м., 2-2 - площею 5,5 кв.м.. 2-3 площею 7,2 кв.м та 2-I площею 4,7 кв.м.

Відповідно до Експлікації внутрішніх площ житлового будинку «Б» під номером 11, складеного 20.10.2003 року наявна квартира № 2, яка складається з приміщень: кімнати - 1 площею 13,4 кв.м, кімната - 3 площею 7,2 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., веранди площею 4,7 кв.м. Загальна площа квартири 30,8 кв.м., житлова площа 20,6 кв.м.

У вищезазначеному свідоцтві № 115 про право власності на житлові будинки № 9-11 на праві загальнодержавної власності, крім інших, зазначена квартира № 2 в будинку під літерою «Б» - загальною площею - 30,8 кв.м. (т.1 а. с. 93).

В матеріалах інвентарної справи (а. с. 69) є реєстраційне посвідчення на будинок АДРЕСА_2 із зазначенням квартири № 2 загальною площею 30,8 кв.м. На звороті цього реєстраційного посвідчення є помітки, одна з яких, про те, що квартира № 2 в буд. під літерою «Б» загальною площею 30,8, жилою площею 20,6 кв.м продана (договір купівлі-продажу).

Проаналізувавши зазначені документи колегією суддів встановлено, що квартира, яку придбав ОСОБА_2 та квартира, яку приватизував ОСОБА_3 мають однакову кількість кімнат та їх однакові розміри і відповідно однакові площі.

Слід зазначити, що в будівлі по АДРЕСА_1 є ще одна квартира під № 2 в будинку під літерою «А», який відповідно до вищезазначених матеріалів інвентарної справи має номер 9.

Відповідно до Експлікації внутрішніх площ житлового будинку «А» під номером 9 квартира №2 складається з інших приміщень, ніж квартира № 2 в будинку під літерою «Б». В даній квартирі більша кількість кімнат, в яких інші розміри, а від так і площа.

Крім цього, квартира № 2 в будинку під літерою «А», є у власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (по ?), яка була ними приватизована15.09.2005 року (свідоцтво про право власності на житло 9арк.інвент.спр. 106) . Загальна площа цієї квартири 48,3 кв.м.

Спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 чи ОСОБА_9 не має, як і не має спору ОСОБА_3 з останніми.

Виключаючи із спору квартиру № 2 в будинку під літерою «А», суд прийшов до висновку, що квартира № 2 в будинку під літерою «А» не може бути квартирою, яку придбав ОСОБА_2, і яку приватизував ОСОБА_3. А відтак, спірною в даній справі є квартира № 2 в будинку під літерою «Б» під номером 11.

На підтвердження того, що в будинку під літерою «Б» існує лише квартира № 2, в матеріалах інвентарної справи є вищезгаданий план поверху на будівлю під літерою «Б». На даному плані зображені квартири з відповідними номерами, позначені червоним кольором.

Як вбачається з плану, номер квартири 2 викреслений і в кружечку зеленим кольором зазначено інший номер - №15. Цим же кольором є відмітка, зроблена техніком БТІ ОСОБА_6 зеленим кольором, що «… в дужках вказаний № 2 квартири згідно інвентарної справи; № 15 квартири вказаний згідно прописки».

Будучи допитаною в суді першої інстанції технік БТІ - ОСОБА_6 підтвердила зміст даної примітки, і пояснила, що по матеріалам інвентарної справи спірна квартира знаходиться в будинку під літерою «Б» з номером «2». Інший номер - це номер по прописці.

Як пояснив представник виконкому Вінницької міської ради надаючи оясненн в суді першої інстанції, що у шестиквартирному одноповерховому будинку квартира № 15 з'явилась внаслідок того, що технік БТІ самостійно здійснює нумерацію квартир, і оскільки на вхідних дверях квартири знаходилась табличка із написом 15 такі відомості і були внесені в технічну документацію.

На підставі оглянутих в ході розгляду справи матеріалів інвентаризаційної справи № 882 на будинок АДРЕСА_3 у м. Вінниці та доказів зібраних у даній справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що квартира АДРЕСА_3 в м. Вінниці, яку придбав ОСОБА_2 та квартира АДРЕСА_1 , яку приватизував відповідач ОСОБА_3 є однією і тією ж самою квартирою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1479 від 22.06.2006 року затверджено акти приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці житлового фонду, який перебуває на балансі ДП « ВО « Хімпром».

Даним рішенням відбулась передача спірної квартири, яка на момент передачі була продана ОСОБА_2

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2013 року, яка набула законної сили на підставі ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.06.2013 року скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1479 від 22.06.2006 року «Про затвердження актів приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці житлового фонду, який перебуває на балансі ДП ВО « Хімпром» в частині затвердження акту приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці квартири АДРЕСА_3.

Скасовуючи рішення виконкому адміністративний суд виходив з того, що затвердивши акт приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці в цілому шестиквартирний будинок АДРЕСА_1 виконавчий комітет одночасно передав у власність комунальної громади і квартиру №2, загальною площею 30,8 кв.м, яка на той час на законних підставах вже належала ОСОБА_2, тобто фактично було порушено право власності особи, що суперечить вимогам ст.321 ЦК України (т.2 а. с. 49-52, 60-63).

Відповідно ч.1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування , який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Підставою для скасування рішення виконавчого комітету №177 від 08.02.2007 року в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 є протиріччя його Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Постанові КМУ від 08.10.1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( в редакції , що діяли на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до положень яких об'єктом приватизації є квартири (будинки), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.), що віднесені до державного житлового фонду. Оскільки спірна квартира на час ухвалення рішення «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» від 08.02.2007 року № 177 належала на праві приватної власності ОСОБА_2, вона не могла бути об'єктом приватизації.

В результаті прийняття вищезазначеного рішення виконкомом Вінницької міської ради було порушено право власності позивача.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Оскільки свідоцтво про право власності не є актом ненормативного характеру, так як він самостійно не породжує певні правові наслідки, а є лише похідним документом від рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради рішення «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» від 08.02.2007 року № 177 про оформлення права власності на будівлю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення даної позовної вимоги.

Так само, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимого про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру № 15, оскільки за змістом виконання дана вимога є зобов'язального характеру, а орган державної реєстрації залучений до участі в справі, як третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном, що являється об'єктом його власності, в даному випадку - житлом. Право власності є непорушним тому ніхто не може протиправно позбавити власника цього права чи обмежити його (ст. 321 ЦК України).

Одним із важливих показників охорони прав та законних інтересів громадян на житло є гарантованість захисту прав і законних інтересів наймачів та власників житла.

Колегія суддів, зогляду на обставини справи, вважає, що порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту у спосіб, визначений п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України, а саме передбачений ст. 391 ЦК України, на яку і посилається суд у своєму рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність застосування строків позовної давності.

Суттю вимог за негаторним позовом є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Тому на негаторний позов не поширюється вимога щодо строків позовної давності, оскільки з даним позовом можна звернутись до суду в будь-який час, поки існує правопорушення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313,316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника виконавчого комітету Вінницької міської ради - Кріпак Олени Миколаївни відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: