№ 308/3637/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29.09.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі Вайда Я.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 16.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за № 634 їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Окрім неї за даною адресою зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2, який за твердженням позивача вже понад рік за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає , а відтак його реєстрація носить формальний характер. З посиланням на викладене, а також на те, що шлюб між нею та відповідачем по справі розірвано, вони не проживають однією сімєю, відповідач ОСОБА_2 в даній квартирі не проживає, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово комунальних послуг, перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також з посиланням на норми ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71,72,177 Житлового кодексу України, ст.ст.317-322,391, 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач уточнивши в ході судового розгляду справи позовні вимоги остаточно просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою №13 в будинку №1 по вул. Гарайди в м. Ужгороді, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку проживання у вказаній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідані уточнені позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що вона є власником вказаної квартири, шлюб між нею та відповідачем розірвано, відповідач ОСОБА_2 фактично проживає у квартирі за іншою адресою з листопада 2013 року, що підтверджується позовною заявою про розірвання шлюбу від 22.11.2013 року з якою звернувся до суду ОСОБА_2 і в якій зазначив адресу фактичного місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки за даною адресою відповідач не проживає протягом тривалого часу , виникає необхідність сплачувати надмірну суму комунальних послуг, також можуть виникнути проблемні аспекти у разі відчуження (продажу, обміну тощо) даної квартири третім особам, тому просила суд уточнені позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надіслав, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явилися, надіслали на адресу суду заяву у якій просять розглянути справу без їх участі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 16.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за № 634 /а.с.8-9/.

Згідно з даними витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2013 року за №10967548, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності./а.с.10-11/

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.04.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. /а.с. 12/

Згідно з даними актів обстеження та встановлення факту не проживання особи у ІНФОРМАЦІЯ_2, від 17.03.2015 року за №49 та 08.07.2015 року за №56 затверджених головою ОСББ «Гарайди-1», зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, але фактично останній не проживає за адресою реєстрації більше одного року, що підтверджується поясненнями сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5І./а.с.30,49/

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання не проживає, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово комунальних послуг, дана обставина перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі .

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦК України визначає житло об'єктом права власності.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідач поселився на спірну житлову площу як член сім`ї позивачки,але понад один рік не проживає в даній квартирі ,а мешкає за іншою адресою.

Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік , а отже на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у звязку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобовязаний зняти відповідача з реєстрації, а тому виходячи з правового аналізу норм закону, суд вважає , що дана позовна вимога заявлена передчасно.

З урахуванням всіх обставин справи, зважаючи на те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, реєстрація відповідача ОСОБА_2 порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідача у вказаній квартирі ( понад один рік) суд приходить до висновку, що позовна вимога про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довела ті обставини на які посилалася, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 150, 156, ч.2 ст. 405 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_2

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового збору в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6