Справа № 569/2112/15-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2015 року
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі судді Долі В.А.,
при секретарі Глотовій П.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму позики у розмірі 50 000 грн., 152,05 грн. - 3 % річних, 709,59 грн. - проценти за користування коштами, 5 000 грн. моральної шкоди та 558,63 грн. судового збору.
В обґрунтування позову зазначається, що 26 червня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику 50 000 грн., які зобов'язався повернути до 31 грудня 2014 року. На підтвердження отримання позики, відповідачем була надана розписка. Станом на 06 лютого 2015 року відповідач борг не повернув. Покликаючись на наведене, у відповідності до ст.ст. 526, 536, 625 ЦК України, позивач вказує про необхідність стягнення з відповідача: суми позики у розмірі 50 000 грн.; 152,05 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 709,59 грн. - проценти за користування коштами. Також зазначає, що своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яку оцінює у 5 000 грн. та яка полягає у перенесені переживань, душевних та психічних стражданнях через можливість втрати коштів.
В судове засідання позивач не з'явився. До початку судового засідання подав суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що позов підтримує у повному обсязі, просить його задоволити, у випадку неявки відповідача, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив . Заперечень проти позову, заяв про відкладення розгляду справи з причин що унеможливлюють прибуття за викликом суду, чи про розгляд справи без його участі не надіслав.
Суд, зі згоди позивача, про що зазначено у заяві, вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Судом встановлено, що 26 червня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику 50 000 грн., які зобов'язався повернути до 31 грудня 2014 року.
Наведене стверджується, розпискою ОСОБА_2 від 26 червня 2014 року. Також, зі змісту розписки слідує, що останній отримав від ОСОБА_1 вказану суму в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4
У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно ст. 1049 ЦК України -позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За положенням ст. 1050 цього ж кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, частиною другою якої визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідач, взяте на себе зобов'язання по поверненню коштів у визначений строк не виконав, а тому кошти у розмірі 50 000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Обґрунтованою також суд вважає і вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь належних йому процентів за користування відповідачем позиченими у нього коштами.
Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача процентів за користування його коштами на рівні облікової ставки НБУ за період з моменту отримання коштів до 06 лютого 2014 року (як того вимагає позивач).
Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2014 року N 719 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» встановлено з 13 листопада 2014 року облікову ставку в розмірі 14,0 % річних.
За розрахунком позивача проценти за користування відповідачем його коштами за період з моменту отримання відповідачем в позику коштів до 06 лютого 2015 року становить 709,59 грн. (50 000 х 14% : 365 х 37 (кількість прострочених днів з 01 січня 2015 року по 06 лютого 2015 року).
Є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми, у відповідності до ст. 625 ЦК України, згідно ч.2, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За розрахунком позивача розрахунок 3 % річних становить 152,05 грн. (50 000 х 3 % : 365 х 37 (кількість прострочених днів з 01 січня 2015 року по 06 лютого 2015 року).
Виходячи з наведеного підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сума заборгованості, а саме сума позики у розмірі 50 000 грн.; 152,05 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 709,59 грн. - проценти за користування коштами.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач, всупереч ст. 60 ЦПК України, не надав суду заперечень та доказів того, що вимоги позивача суперечать чинному законодавству або не відповідають дійсності чи порушують його права, правильність розрахунку відповідачем також не оспорюється, а тому суд приймає його як достовірний.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виражається у перенесені переживань, душевних та психічних стражданнях через можливість втрати коштів, суд вважає доведеним. За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні. Проте розмір, визначений позивачем у 5 000 грн., суд вважає явно завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди.
Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування, що належить до стягнення на користь позивача в сумі 1 000 грн.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача 558,63 грн. сплаченого судового збору.
На підставі ст. ст. 23, 526, 536, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049,1050, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 225, 226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 50 861 (п'ятдесят тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 64 копійки, з яких: 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень сума позики; 152 (сто п'ятдесят дві) гривні 05 копійок - 3 % річних від простроченої суми; 709 (сімсот дев'ять) гривень 59 копійок - проценти за користування коштами,
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу ) гривень моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 558 (п'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 63 копійок судового збору.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.А. Доля