АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Макаренко І.О.
№ 22-ц/796/1766 /2015 Доповідач - Борисова О.В.
Справа № 761/1529/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання привести приміщення у попередній стан та за зустрічним позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання привести приміщення у попередній стан відмовлено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності на квартиру задоволено в повному обсязі.

Виділено в натурі ОСОБА_3 42/100 частини квартири АДРЕСА_1, що складає площу 226,8 кв. м з загальної площі квартири 539,9 кв.м, наступні приміщення (згідно Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, виданого 11 грудня 2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна): №12 площею 35,1 кв.м, №13 площею 11,9 кв.м, №11 площею 7,5 кв.м, №2 площею 12,4 кв.м, №3 площею 2,6 кв.м, №9 площею 12,0 кв.м, № 10 площею 6,0 кв.м, № 4 площею 7,8 кв.м, №7 площею 10,0 кв.м, №8 площею 31,8 кв.м, №5 площею 43,2 кв.м, №6 площею 38,8 кв.м, терасу площею 3,6 кв.м, терасу площею 4,1 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов про усунення перешкод у користуванні власністю і зобов'язання привести приміщення у попередній стан та відмовити в задоволені зустрічного позову про виділ в натурі частки із спільної часткової власності на квартиру.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_3 неправомірно та без згоди співвласників здійснено перепланування квартири АДРЕСА_1 та обладнання другого самостійного виходу з квартири №9, монтажу капітальної стіни, яка розділила квартиру №9 на дві частини, що підтверджується фотографіями квартири №9, технічним паспортом на квартиру №9, актом огляду квартири №9, зверненням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 щодо виявлених змін у квартирі №9, висновком експерта №SE/01/1408-12, складеним за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2014 року.

Крім того, апелянт зазначає, що суд неправомірно задовольнив зустрічний позов, не з'ясувавши, чи наявна можливість виділу частки в квартирі №9 в натурі із дотриманням визначених ст.152 ЖК УРСР вимог, за відсутності дотримання яких задоволення зустрічного позову було передчасним. Крім того, квартира №9 не могла бути предметом поділу (виділу частки) в натурі до знесення самочинно збудованих стін та дверних проходів у зовнішніх стінах квартири №9 з урахуванням висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-130цс13.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення або створення реальної небезпеки порушення права власності ОСОБА_1 чи законного володіння вказаною квартирою.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що варіант поділу квартири №9 за варіантом 1, запропонованим в додатку 2 висновку експерта №SE/01/1408-12 від 30 вересня 2014 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та обраним ОСОБА_3 в заяві про зміну предмету позову від 06 листопада 2014 року, найбільше відповідає інтересам співвласників та належним сторонам ідеальним часткам квартири. При запропонованому варіанті існує можливість забезпечення ізольованих квартир автономною системою електропостачання та слабких струмів; автономною системою газопостачання; автономною системою опалення; автономною системою водопостачання; автономною системою водовідведення.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки таких висновків суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази технічної можливості улаштування необхідних інженерних комунікацій у ізольованих квартирах, які утворюються в результаті виділу в натурі частки квартири №9.

Зазначені порушення є підставою відповідно до ст.309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на момент пред'явлення первісного позову були співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26 травня 2010 року серії САЕ № 052660, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до договору дарування 16/100 частин квартири від 11 квітня 2014 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 16/100 квартири №9, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 квітня 2014 року.

Позивачу ОСОБА_1 належить 58/100 частин квартири АДРЕСА_1, відповідачу ОСОБА_3 належить 42/100 частин вищезазначеної квартири.

Вирішуючи спір між сторонами у справі за первісним позовом, суд виходив з того, що надані позивачами 22 зображення спірної квартири не дають можливості встановити існування обставин здійснення ОСОБА_3 суттєвих перепланувань спірної квартири, монтажу капітальної стіни, яка розділила квартиру на дві частини, обладнання другого самостійного виходу, а тому вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статтей 10, 11 ЦПК України повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

Проте суд, в порушення вищевказаних норм відхилив клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення наявності чи відсутності факту переобладнання чи перепланування у спірній квартирі, а також відхилив клопотання про допит свідків на підтвердження факту перешкоджання відповідачем позивачу в користуванні спільним майном, при цьому зазначивши в рішенні про недоведеність позивачем заявлених ним позовних вимог.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновком експерта є докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Як вбачається з матеріалів справи за клопотанням представника відповідача по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза для вирішення питання щодо наявності технічної можливості розділити квартиру та для визначення варіантів розподілу (виділення частки) квартири АДРЕСА_1.

У висновку експерта №SE/01/1408-12 Київського бюро судових експертиз та досліджень «Константа» від 30 вересня 2014 року встановлено, що за фактом квартира №9 розділена на дві відокремлені частини, влаштовано два вхідних дверних отвори, що не відповідає Технічному паспорту на квартиру №9. В матеріалах справи відсутня дозвільна документація на здійснення перепланування квартири АДРЕСА_1.

Крім того, як вбачається з наданих позивачем здійснених в присутності відповідача фотографій спірної квартири, відповідачем здійснено перепланування квартири, а саме влаштування капітальної стіни, яка розділяє квартиру на дві окремі частини, обладнання другого самостійного входу. Разом з тим, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування вказаних обставин.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач перешкоджав позивачу у здійсненні права користування квартирою, а саме в можливості доступу до спірної квартири, що підтверджується копіями матеріалів досудового розслідування.

Розділення квартири АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності, на дві частини із самостійними виходами дає підстави колегії суддів вважати, що право користування спірною квартирою у співвласника квартири, який не надавав згоди на її перепланування, порушене.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути, в тому числі, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку (п. 4).

Визначення термінів «переобладнання» і «перепланування» міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207. Вищевказаними Правиламивстановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства (1.4.1).

Згідно з ст.152 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Суди не повинні заміняти органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо здійснення ними повноважень, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_3 до інших співвласників для отримання згоди на перепланування квартири АДРЕСА_1, як і докази отримання дозволу на проведення переобладнань і перепланувань у вищевказаній квартирі.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про порушення права законного володіння ОСОБА_1, що є підставою для задоволення первісного позову. Позовні вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 привести квартиру в попередній стан, наведений в технічному паспорті та передати позивачу ключі від замків спірної квартири є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що існує технічна можливість виділу в натурі ОСОБА_3 42/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Проте, такий висновок суду є помилковим з огляду на таке.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Так, відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику, що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Виходячи з положень ст.ст.183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Разом із тим, з огляду на положення статтей 379, 382, 383 ЦК України щодо поняття житла, переобладнання приміщення в ізольовані квартири, як правило, супроводжується необхідністю улаштування інженерних комунікацій, зокрема мереж газо-, електропостачання, водопостачання та водовідведення, і такі роботи проводяться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил за погодженням компетентних органів.

На порушення зазначених вимог закону суд першої інстанції не вирішив питання про наявність технічної можливості улаштування необхідних інженерних комунікацій виділеної в натурі частини спірної квартири (а фактично двох ізольованих квартир, оскільки після виділення в натурі із спільної часткової власності частки, яка належить відповідачу, право спільної часткової власності припиняється), не визначив вартість робіт з їх улаштування з покладенням на сторін певних витрат і розподілу в переобладнанні квартири.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція №55).

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову судом не застосовано положення Інструкції № 55 щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції №55 поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3. розділу 2 Інструкції №55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Як встановлено апеляційним судом, квартира АДРЕСА_1 за фактом розділена на дві відокремлені частини, влаштовано два вхідних дверних отвори. В матеріалах справи відсутня дозвільна документація на здійснення перепланування квартири №9, з чого колегія суддів приходить до висновку, що перепланування квартири №9 було здійснено відповідачем незаконно.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК УРСР).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув. Не врахував, що при поділі квартири в натурі у разі необхідності її переобладнання та перепланування, необхідний дозвіл виконкому місцевої ради, який має бути отриманий до винесення судом рішення, що є обов'язковою умовою згідно з вимогами ст.152 ЖК УРСР.

Крім того, відповідно до висновку експерта №SE/01/1408-12 від 30 вересня 2014 року поділ квартири №9 на дві ізольовані вимагає перепланування квартири, що потребує отримання та розроблення відповідної проектно-дозвільної документації, на підставі якої визначається вартість робіт з перепланування. Крім того, як зазначено в експертному дослідженні, при вирішенні можливості поділу квартири експерт враховував наявні вхідні дверні отвори.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи на день прийняття рішення по справі, проектно-дозвільна документація на існуючі перепланування в квартирі АДРЕСА_1 (в тому числі і на влаштування другого входу), дозвіл районної адміністрації на проведення переобладнань і перепланувань у квартирі, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки вищевказаної квартири та докази технічної можливості улаштування необхідних інженерних комунікацій у ізольованих квартирах, які утворюються в результаті виділу в натурі частки квартири №9 в матеріалах справи відсутні.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 судом першої інстанції було задоволено передчасно.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Згідно з ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 229,41 грн.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання привести приміщення у попередній стан - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, усунути перешкоди у здійснені ОСОБА_1 права користування належною йому часткою у праві власності у квартирі АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 у десятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили надати ОСОБА_1 ключі від замків в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 привести квартиру АДРЕСА_1 у попередній стан, що існував до початку незаконного перепланування та відповідає плану квартири, визначеному в технічному паспорті від 11 грудня 2009 року шляхом знесення неправомірно зведеної капітальної стіни в приміщеннях (кімнатах) №1 та №12 квартири, демонтажу дверного блоку та закладення неправомірно облаштованого дверного прорізу в стіні між сходовою клітиною та приміщеннями (кімнатами) в квартирі відповідно до плану квартири, наведеному в технічному паспорті від 11 грудня 2009 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 229 грн. 41 коп.

В задоволенні зустрічного позову позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: