Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1199/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

15.06.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Франко В.А.,

при секретареві: Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Селянської спілки приватних власників «Зоря України» про визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Селянської спілки приватних власників «Зоря України» (далі по тексту ССПВ «Зоря України»), обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що їй на праві користування належить квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру від 30.09.2000 року. Рішенням Знамянського міськрайонного суду від 26.04.2007 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2. За її апеляційною скаргою зазначене рішення було скасовано ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24.02.2009 року, а справа повернута на новий судовий розгляд. У період між зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_3 08.06.2007 року продав цю квартиру ПП «Ареал». Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 11.12.2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 08.06.2007 року між ОСОБА_3 і ПП «Ареал», скасувавши його державну реєстрацію права власності. Також зазначила, що рішенням Знамянського міськрайонного суду від 2.12.2010 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову до ССПВ «Зоря України» про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеним та про визнання права власності на неї. Не втративши право користування спірною квартирою та як член сільськогосподарського підприємства, маючи оригінал свідоцтва на право власності на майновий пай (майновий сертифікат) серії КД №084989, в якому зазначено що її частка у майні пайового фонду станом на 18 серпня 2007 року склала 6323 грн., бажала б отримати спірну квартиру у власність в рахунок частки у майні відповідача. З цією метою звернулася до відповідача з заявою про передачу спірної квартири у її власність. Проте, листом від 04.02.2015 року їй в цьому було відмовлено. Окремою підставою для набуття права власності на квартиру вважає отримання її у власність за набувальною давністю, оскільки відкрито, безперервно володіє нею протягом понад 10 років, і за весь час ні відповідач, ні ОСОБА_3, ні ПП «Ареал» не намагалися вселитися чи зареєструватися у спірній квартирі. Просила визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та норми права, якими вони регулюються.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу голови ССПВ «Зоря України» від 30.09.2000 року №47 позивачці було видано ордер на право користування однокімнатною квартирою №13 у будинку №4 по вул. Колгоспній у с. Суботці Знамянського району площею 14,7 кв. м на сімю із двох осіб за умови, що усі працездатні члени сімї зобовязані працювати у ССПВ, а у разі вибуття чи виключення її з членів ССПВ «Зоря України» квартира має бути повернута її власнику - ССПВ «Зоря України».

На підставі рішення Знамянського міськрайонного суду від 26.04.2007 року, яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ССПВ «Зоря України» і ОСОБА_3, останній набув право власності на спірну квартиру та 08.06.2007 року продав її ПП Ареал.

Відповідно до довідки Суботцівської сільської ради квартира АДРЕСА_3 не перебуває на балансі сільської ради, правонаступником колишнього балансоутримувача є ССПВ «Зоря України» (а.с.7).

Як убачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 28 січня 2015 року, квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано на праві приватної власності за ПП «Ареал» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:559, виданого 08 червня 2007 року приватним нотаріусом Знамянського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_4 (а.с.9).

У подальшому ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.02.2009 року рішення Знамянського міськрайонного суду від 26.04.2007 року було скасовано, а справа за позовом ОСОБА_3 до ССПВ Зоря України про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та про визнання права власності на квартиру повернута на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи рішенням Знамянського міськрайонного суду від 02.12.2010 року, що набрало законної сили, ОСОБА_3 у задоволенні позову до ССПВ «Зоря України» про визнання договору купівлі-продажу кв. №13 дійсним та про визнання права власності на цю квартиру відмовлено.

У період між зазначеними рішеннями судів ОСОБА_3 8 червня 2007 року спірну квартиру продав ПП «Ареал» .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, сформованого 28 січня 2015 року, право власності ПП «Ареал» на квартиру АДРЕСА_4, скасовано на підставі рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року, яким договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ССПВ «Зоря України» і ОСОБА_3, визнано недійсним (а.с.8). Станом на 02.03.2016 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на вказану квартиру відсутні.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснила, що квартира знаходиться у її фактичному користуванні. Вона була туди вселена на підставі ордеру, у подальшому у квартирі проживала її дочка з сімєю. На даний час у звязку з розглядом справи у суді, у спірній квартирі ніхто не проживає.

Судом також встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії КД №084989, виданого Суботцівською сільською радою 18 травня 2007 року, ОСОБА_2 має право на пайовий фонд майна ССПВ «Зоря України» в розмірі 6323 грн., або 0,069 відсотків (а.с.10).

20 січня 2015 року позивач звернулася до ССПВ «Зоря України» з заявою про передачу їй у власність спірної квартири (а.с.12).

З відповіді голови правління ССПВ «Зоря України» від 04.02.2015 року №01/02-юр на вказану заяву убачається, що вирішення питання про передачу квартири у власність належить до компетенції лише уповноваженого на те органу, а саме загальних зборів співвласників майна ССПВ «Зоря України». Адміністрація ССПВ «Зоря України», до якої безпосередньо подано заяву, не уповноважена вирішувати дане питання (а.с.13).

Відповідно до акту приймання-передачі майна від 21 грудня 2002 року головою СП «Суботці» ОСОБА_5 передано майно від СП «Суботці» уповноваженій особі співвласників ОСОБА_6 справедливою вартістю 2457094 грн. (а.с.58-64). Передача вказаного майна проводилася згідно з рішенням загальних зборів колишніх членів СП «Суботці» від 11 грудня 2002 року, що підтверджується протоколом від 11.12.2002 №2 (а.с.48-57). З вказаного протоколу співвласників майнових паїв колишнього КСП «Леніна» убачається, що СП «Суботці» вирішено ліквідувати, майно розпаювати та створити пять майнових комплексів. Згідно зі списком пайщиків майнового комплексу №1 ОСОБА_2 належить 0,069 відсотків майнового паю на суму 6323 грн.

Відповідно до ст.ст.5,7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості, як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства частка майна члена колективного підприємства є частиною майна колективного підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження).

Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов'язків членів колективного сільськогосподарського підприємства щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правомочності членів підприємств є похідними від правового статусу, завдань і функцій цих підприємств та правомочностей останніх як юридичних осіб, то й право громадянина вимагати своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини члена колективного підприємства з КСП щодо передачі - отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення також повинні ґрунтуватись на принципі рівності прав і обов'язків зазначених сторін.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.

Відповідно до п.9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року №62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 р. за N 305/5496, виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів власників.

Підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

Таким чином, законодавство України, що регулює дані правовідносини, передбачає, що виділення майна в натурі власників майнових паїв є виключною компетенцією загальних зборів співвласників. Судом першої інстанції встановлено, що рішення зборів співвласників про виділення паю позивачеві не приймалося, що не оспорювалося позивачем у судовому засіданні. Проте, позов пред'явлено лише до ССПВ «Зоря України».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки зборами співвласників майна рішення про передачу позивачеві у власність квартири АДРЕСА_5 не приймалося, тому і правові підстави для предявлення даного позову лише до одного із співвласників, а саме ССПВ «Зоря України», відсутні. Члени селянської спілки приватних власників мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників майнових паїв або у порядку виділу своєї частки зі спільного майна шляхом пред'явлення позову до всіх інших співвласників.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Щодо посилання позивача на ще одну підставу набуття права власності на спірну квартиру, а саме за набувальною давністю, колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність застосування до вказаних правовідносин ст.344 ЦК України.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.9, 10 постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Оскільки судовими рішеннями було встановлено, що позивач користувалася спірною квартирою правомірно, на підставі виданого їй ордеру, визнання права власності за набувальною давністю не є вірним способом захисту порушеного права позивача, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про безпідставність застосування до вказаних правовідносин ст.344 ЦК України.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає письмовим доказам по справі, підстав для його скасування не убачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.І.Чельник

Судді: І.М.Белінська

ОСОБА_7