27.05.2015 ЄУН № 389/1292/15-ц
Провадження № 2/389/270/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Знам'янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Вказала, що в кінці грудня 2014 року дала в борг відповідачу 3500 грн. строком до 14.01.2015 року. У визначений строк відповідач борг не повернула. Після цього, на підтвердження факту отримання відповідачем в борг коштів в сумі 3500 грн. останньою було надано розписку від 02.03.2015 року, згідно якої гроші вона зобов'язувалась повернути до 10.03.2015 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання досі не виконала. Просила суд стягнути з відповідача 3500 грн. в рахунок погашення боргу.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги зменшила на 300 грн., з огляду на часткове погашення боргу на вказану суму вже після пред'явлення даного позову.

Відповідач позов визнала частково. Вказала, що брала у позивача кошти в сумі 1500 грн. для особистих потреб, а також 2000 грн. для передачі знайомому, який повинен був виконувати сільськогосподарські роботи для ОСОБА_1 У подальшому домовленість між ОСОБА_1 та тим знайомим залишилась не реалізованою, а позивач тепер безпідставно вимагає повернути борг саме її. Розписку вона писала під тиском родичок позивача.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 02.03.2015 року ОСОБА_2 зобов'язалась повернути борг в сумі 3500 грн. у строк до 10.03.2015 року позивачу. Водночас відповідач вказує, що текст щодо повернення боргу саме на користь ОСОБА_1 дописаний не нею. Разом з тим, відповідач не заперечує факту власноручного написання розписки, свого підпису в розписці і того, що при складанні розписки дійсно малось на увазі, що борг має бути повернуто ОСОБА_1 При цьому, відповідач стверджує, що вказана розписка нею написана під тиском дочок позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13.

Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ч. 1 ст. 231 ЦК України).

Відповідачем, в свою чергу, факт укладення договору під впливом тиску у судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, договір позики укладений між сторонами відповідачем не оспорювався, його недійсність рішенням суду не встановлена.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Водночас кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Той факт, що свідки, які підписали розписку, безпосередньо при її складанні не були присутні, не має значення при вирішенні даного спору, оскільки складання розписки саме в присутності свідків законом і не передбачено, а факт того, що розписка складена відповідачем нею і не заперечується.

Судом встановлено, що відповідач особисто склала розписку, зобов'язання щодо своєчасного повернення коштів належним чином не виконала. Її заперечення з приводу того, що в борг вона безпосередньо брала лише 1500 грн., з яких 300 грн. повернуто, а 2000 грн. брала у позивача для передачі іншій особі, суд не приймає до уваги з огляду на те, що такі твердження спростовуються текстом розписки, в якій зазначено, що остання взяла в борг саме 3500 грн. без будь-яких зауважень і приміток. З урахуванням часткової сплати боргу в сумі 300 грн., залишок боргу наразі складає 3200 грн.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у строк встановлений для його виконання.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 борг у розмірі 3200 грн.

На підставі ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 1047-1050 ЦК України, ст.ст. 88 ч. 1, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 3200 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова