АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальна житлово-експлуатаційна організація «Перемога-Сервіс», про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальна житлово-експлуатаційна організація «Перемога-Сервіс», про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання осіби такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку(а.с.4-8).

Позивачка зазначала, що вона, ОСОБА_2, проживає та зареєстрована за адресою: м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_3, в якій також зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Квартира не є приватизованою, відповідно до ордеру №2375 від 12.08.1983 року була надана батькові ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 виїхав із зазначеного житла, в квартирі не проживає більше чотирьох років, що підтверджується актом та письмовими поясненнями сусідів, про причини відсутності не повідомляв.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що тільки вона проводить оплату житлово-комунальних послуг, позивачка просила на підставі ст.ст.71,72,107 ЖК України, ст.405 ЦК України усунути перешкоди їй, ОСОБА_2, з боку ОСОБА_3 в користуванні житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_3; визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_3; зобов'язати Головне управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 в приміщенні за адресою: м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_3.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.23-26).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.31-34).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.71, ст.72 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.107 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В пунктах 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами, роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаною позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України. Змінювати підстави позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Згідно ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» питання про зняття з реєстрації місця проживання особи залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

По справі встановлено, що згідно обмінного ордеру №2375 від 12.08.1983 року ОСОБА_3 надана квартира АДРЕСА_2, адреса якої на даний час значиться: м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_3(а.с.11,12).

Згідно даних довідки про склад сім'ї та місце реєстрації №20500 від 31.10.2014 року за адресою: м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_3 значаться зареєстрованими: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, брат; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька(а.с.12).

Із справи вбачається, що вказана квартира не приватизована, особовий рахунок щодо сплати комунальних послуг відкритий на ім'я відповідача ОСОБА_3, що підтверджується муніципальною карткою №274925(а.с.16).

Як видно із справи, на підтвердження доводів заявлених вимог та факту відсутності ОСОБА_3 в спірній квартирі, позивачка посилалась на акти від 13 листопада 2014 року та від 11 грудня 2014 року, що складені мешканцями квартир по АДРЕСА_3 в м.Дніпропетровську(а.с.9,10), за змістом яких ОСОБА_3 не проживає в квартирі №135 з 2010 року.

Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про непроживання ОСОБА_3 в спірній квартирі без поважних причин чи про факт його вибуття на інше постійне місце проживання(ст.71, 107 ЖК України), позивачка не надала, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання ОСОБА_2 в обгрунтування вимог на ст.405 ЦК України є безпідставними, оскільки положення останньої регулюють права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом і не поширюється на правовідносини між членами сім'ї наймача житлового приміщення.

Отже, встановивши відсутність доказів в підтвердження заявленого позову, суд прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_2 в його задоволенні.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин справи не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не спростовані.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини, доказам у справі, у тому числі зазначеним актам, суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-