Справа № 307/266/15-ц
Провадження № 2/307/515/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Дубівської селищної ради, Тячівської райдержнотконтори про визнання права власності на спадкове майно.

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Дубівської селищної ради, Тячівської райдержнотконтори про визнання права власності на майно, посилаючись на те, що ОСОБА_6, який проживав за адресою АДРЕСА_1 був власником даного дворогосподарства згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 14.01.1974 року, виданого на підставі рішення виконкому Дубівської селищної ради № 79 від 05.12.1973 року. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Згідно заповіту від 24.01.1996 року все своє майно він заповів своєму сину ОСОБА_2 Після смерті батька ОСОБА_2 в установлений законом строк звернувся до Тячівської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини. Однак, коли ОСОБА_2 звернувся до Тячівської нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, то виявилось, що отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі є неможливим так як, право особистої власності на жилий будинок від 14.01.1974 року, згідно якого власником дворогосподарства був ОСОБА_6 не зареєстровано в реєстраційній службі, а тому інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій не дозволяє видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вважає, що незважаючи на відсутність державної реєстрації нерухомого майна, яке належало батькові, факт володіння майном на праві приватної власності покійним батьком стверджується свідоцтвом і згідно якого майно зареєстровано в реєстровій книзі, а тому після його смерті він є спадковим майном. Однак, зразу після смерті батька вони почали жити разом в будинку, який належав батькові. Як видно з свідоцтва про право власності будинок збудовано давно, ще до 1974 року та потребував ремонту. І вже разом вони в період з 2009 року зробили ремонт будинку, замінили дах, тобто вартість будинку збільшилася більше ніж в два рази. Тому просять суд визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Дубівської селищної ради в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Представник відповідача Тячівської райдержнотконтори в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Заслухавши представника позивачів та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що батько ОСОБА_6 позивача ОСОБА_2 був власником жилого будинку та надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 14.01.1974 року, виданого на підставі рішення виконкому Дубівської селищної ради № 79 від 05.12.1973 року.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 16.09.2009 р.

Згідно заповіту від 24.01.1996 року все своє майно він заповів своєму сину ОСОБА_2

Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла , інших осіб.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Після смерті батька позивач ОСОБА_2 звернувся в Тячівську держнотконтору із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що стверджується заявою на прийняття спадщини за заповітом від 15.09.2009 року.

Після цього позивачі ОСОБА_2, та ОСОБА_1, які є в шлюбі, розпочали ремонт спадкового будинку за адресою АДРЕСА_1., і вартість будинку збільшилась більше ніж в два рази, і про це ніхто з сторін не заперечує.

Згідно ст.62 Сімейного Кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 10, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1216 ,1223Цивільного кодексу України, ст. 62 Сімейного Кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Чопик