Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення безпідставно набутих коштів

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти в сумі 11850 грн., вартість безпідставно набутого майна на суму 3755 грн., понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 18 березня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено письмовий попередній договір, відповідно до якого, ОСОБА_3 зобовязалась після оформлення документів на приватизацію земельної ділянки, продати ОСОБА_1 частину належного їй будинку, розміром 8 х 4,25 м., підвал та підвальне приміщення, а також 300 кв.м. земельної ділянки за 10000 доларів США із розстрочкою оплати на 3 роки. 18 березня 2014 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 8000 грн., як еквівалент 1000 доларів США, як оплату першої частини за придбання ним будинку, про що відповідач дала письмову розписку. За згодою ОСОБА_3 в березні 2014 року, як майбутні власники, він разом із дружиною вселились до тієї частини домоволодіння, яку мали намір придбати, та почали в ній робити ремонт, на будівельні матеріали витратив 3755 грн. Однак, 24 липня 2014 року відповідач відключила світло та воду у тій частині будинку, де він проживав із сімєю та стала вимагати щоб вони покинули будинок. У звязку з такою поведінкою відповідача та членів її сімї, він попросив повернути грошові кошти, отримані нею як попередню часткову плату за частину житлового будинку та кошти, які були витрачені на будівельні матеріали, необхідні для ремонту, але відповідач відмовила.

Тому, вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити у повному обсязі. Позивач пояснив, що ОСОБА_3 дозволила вселитись у належне їй домоволодіння тимчасово, до моменту придбання ним частини будинку. 20 вересня 2014 року він разом з сімєю звільнив частину домоволодіння через поведінку відповідача та її родини. Зазначив, що не мав можливості укласти договір у нотаріальній формі через те, що ОСОБА_3 не мала необхідних правовстановлюючих документів на землю для його посвідчення. З березня по червень 2014 року він робив ремонт у кімнаті, в якій проживав зі своєю сімєю та в кухні, якою вони користувались разом із ОСОБА_3

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на його безпідставність.

Третя особа ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 В 2013 році вона познайомилась із ОСОБА_3, яка є колишньою співробітницею її чоловіка. Коли ОСОБА_3 дізналась про те, що вона вагітна, то сама запропонувала переїхати до неї у домоволодіння, а згодом запропонувала придбати його частину 2 кімнати, підвал, підвальне приміщення та 300 кв.м. земельної ділянки № 2-д по провул. Маяковського у м. Дніпропетровську за 10000 доларів США із розстрочкою на 3 роки. 18 березня 2014 року її чоловік уклав попередній договір купівлі-продажу, і в той же день передав ОСОБА_3 8000,00 грн. В тих кімнатах, куди вона переїхала разом із чоловіком, ремонту не було не було ні дверей, у стелі були дірки. В звязку із чим, з березня по червень 2014 року, вони зробили капітальний ремонт. Щомісяця вона разом із ОСОБА_3 підраховували вартість комунальних послуг за місяць, і грошові кошти за половину їх вартості вона передавала ОСОБА_3 01 липня 2014 року вона народила сина. Коли повернулась із пологового будинку, проживати у домоволодінні стало неможливим. ОСОБА_3 разом із чоловіком з ранку і до пізнього вечора на подвірї гучно вмикали музику, а 24 липня 2014 року їм взагалі вимкнули воду та світло. 23 липня 2014 року ОСОБА_3 попрохала сплатити другу частину вартості домоволодіння у сумі 1000 доларів США, однак вони відмовились та зажадали нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На що ОСОБА_3 сказала, що доки вони не виплатять вартість частини домоволодіння у повному розмірі, вони повинні будуть сплачувати їй щомісячно орендну плату за житло. 16 вересня 2014 року, поки вона із дитиною вийшла до магазину, ОСОБА_3 разом із своїм чоловіком закрила вхідні двері до будинку і з того часу вони в будинку не живуть. 20 вересня 2014 року їх особисті речі були викинуті ОСОБА_3 на дорогу біля будинку. Крім того, ОСОБА_3 викрала у їх сімї багато грошей, які залишились у квартирі, що вони знімали.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків і перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_3, їх земельні ділянки межують між собою. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали у будинку ОСОБА_3 з її згоди, тому як мали бажання придбати частину будинку. ОСОБА_1 разом із дружиною навели порядок на городі та дворі, зробили ремонт у будинку. ОСОБА_3 створила їм нестерпні умови мешкання гучною музикою, відпусканням на двір собак, викинула їх із будинку. А після того, як вони виїхали у вересні із будинку, на дворі знову безлад.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що товаришує із ОСОБА_1, який мав намір придбати частину будинку № 2-д по провул. Маяковського у м. Дніпропетровську під викуп у ОСОБА_3 З березня 2014 року він та інші друзі ОСОБА_1 допомагали йому робити ремонт у тих приміщеннях, де жила сімя ОСОБА_8 Щодо здійснення такого ремонту ОСОБА_3 та її чоловік не заперечували. Він дізнався від ОСОБА_1, що його з маленькою дитиною та жінкою ОСОБА_3 вигнала на вулицю.

Судом встановлено, що відповідач є власником домоволодіння № 2-д по провул. Маяковського у м. Дніпропетровську.

18 березня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підписали документ, який назвали «попередній договір купівлі-продажу частини домоволодіння», відповідно до якого, ОСОБА_3 зобовязалась після оформлення документів на приватизацію земельної ділянки, продати ОСОБА_1 частину належного їй будинку, розміром 8 х 4,25 м., підвал та підвальне приміщення, а також 300 кв.м. земельної ділянки за 10000 доларів США із розстрочкою оплати на 3 роки.

18 березня 2014 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 8000,00 гривень як оплату першої частини за придбання ним будинку, про що позивач дала письмову розписку.

За згодою ОСОБА_3 в березні 2014 року, як майбутні власники, ОСОБА_1 разом із дружиною вселились до тієї частини домоволодіння, яку мали намір придбати, та почали в ній робити ремонт. Загальна вартість будівельних матеріалів, придбаних ОСОБА_1, складає 3755 гривень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності, а власник може звернутися до суду з вимогою про захоронення вчинення іншою особою дій, які порушують його право власності та з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з вимогами ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.626, ч.1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст.655, ч.1 ст.656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як убачається з вище викладеного сторонами не було укладено договору купівлі-продажу вказаного домоволодіння та земельної ділянки.

Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка є обовязковою для всіх судів, якщо сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Судом встановлено та визнано сторонами, що 18.03.2014 року позивач передав відповідачу 8000 грн. в рахунок вартості частини будинку за адресою: м.Дніпропетровськ, пер.Маковського 2д.

Аналізуючи наведені норми права,суд приходить до висновку, що кошти, сплачені ОСОБА_1 ОСОБА_3 18.03.2014 року у сумі 8000 грн., згідно розписки, є авансом, та підлягають поверненню позивачу.

За таких обставин сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8000 грн.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартість безпідставно набутого нею майна на суму 3755 грн., не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як встановлено судом, позивач разом з дружиною в березні 2014 року вселилися до тієї частини домоволодіння, яку мали намір придбати та почали робити в ній ремонт, оскільки вона була не придатна для житла. Вселилися вони за згодою власника ОСОБА_3 Ремонт робили за власним бажанням, власними силами, на будівельні матеріали витратили 3755 грн. На підтвердження сплачених коштів на будівельні матеріали до матеріалів справи додані копії чеків.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати, відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 8243 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова