Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/671/15 Головуючий у 1-й інстанції: Черков В.Г.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з Ворошиловської районної в м. Донецьку ради нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Ворошиловської районної ради в м. Донецьку нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року відмовлено у прийнятті заяви.

На вказану ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її необґрунтованість, порушення суддею норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та видати судовий наказ про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівнику суми заробітної плати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу, суддя послався на те, що із заяви та поданих документів вбачається спір про право. Проте, з яких саме поданих документів видно, що між заявником та боржником мається спір про право суддя не зазначив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Як слідує із змісту заяви, ОСОБА_3 з 20.06.2011р. і до теперішнього часу працює у вказаному ним органі місцевого самоврядування - Ворошиловській районній в м. Донецьку раді, про що до заяви була додана довідка з місяця роботи.

З 2014 року ОСОБА_3 заробітна плата виплачувалася нерегулярно, у зв'язку з чим станом на 31.10.2014р. утворилась заборгованість у розмірі 5 558,81 грн., про що до заяви була додана довідка про нараховану, але не виплачену зарплату.

Отже, з поданих ОСОБА_3 заяви та додатків до неї не вбачається спір про право.

Зі змісту ухвали судді видно, що висновок про наявність спору про право ним зроблено на підставі тих обставин, що в якості боржника заявником зазначено Ворошиловську районну в м. Донецьку раду, яка є бюджетною установою та знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють своїх повноважень.

Проте, вказані обставини не свідчать про існування спору про право між працівником ОСОБА_3 та органом місцевого самоврядування, в якому він працює, за наявності довідок з місця роботи та про заборгованість по заробітній платі, а лише вказують на визначену Тимчасовим порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. № 595, процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям, здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей, що не впливає на трудові правовідносини сторін.

Про вказане свідчить також заява Ворошиловської районної у м. Донецьку ради, спрямована до апеляційного суду Запорізької області, в який боржник визнає вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та не заперечує проти задоволення його заяви.

Таким чином, суддя безпідставно вважав, що між заявником і боржником існує спір про право, тому оскаржувана ухвала у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направлення матеріалів за заявою ОСОБА_3 на новий розгляд питання.

При цьому, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно видати судовий наказ, як просить апелянт, оскільки предметом перевірки є лише законність ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, так як заява про видачу судового наказу по суті судом першої інстанції не розглядалась.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу скасувати. Матеріали за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд питання про відкриття наказного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: