Справа № 382/2535/14 Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/793/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов
Категорія 18 02.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Фінагєєва В.О.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Автопостач» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Автопостач» про стягнення суми на яку зростає борг у зв'язку з інфляцією та трьох процентів річних від суми боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 02 серпня 2013 року з приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Автопостач» (далі - ПП «ВКФ «Автопостач») на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 29 232 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 30 232 грн., яке набрало законної сили 02 жовтня 2013 року. На виконання вказаного рішення суду 18 жовтня 2013 року суд видав виконавчий лист, на підставі якого 31 жовтня 2013 року виконавчою службою Подільського районного управління юстиції у м.Києві було відкрито виконавче провадження та відповідачу надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду. Однак відповідачем рішення суду в повному обсязі не виконане. Зазначав, що 24 листопада 2014 року ПП «ВКФ «Автопостач» перерахувало йому 24 629 грн. 75 коп., після чого виплати припинились.

Посилаючись на вказані обставини, позивач з урахуванням уточнення розміру позовних вимог, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України просив суд стягнути з ПП «ВКФ «Автопостач» на свою користь інфляційні за весь час прострочення у розмірі 5025 грн. 34 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1 154 грн. 35 коп.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПП «ВКФ «Автопостач» на користь ОСОБА_1 4 875 грн. 44 коп. у рахунок відшкодування суми інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних на суму заборгованості у розмірі 1087 грн. 03 коп.

В апеляційній скарзі ПП «ВКФ «Автопостач» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ПП «ВКФ «Автопостач» виникли грошові зобов'язання, однак відповідач з 01 листопада 2013 року по 17 листопада 2014 року належним чином не виконував свої боргові зобов'язання, що тягне за собою відповідальність, передбачену ст.625 ЦК України.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 02 серпня 2013 року стягнуто із ПП «ВКФ «Автопостач» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 29 232 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. (а.с.5).

На виконання вказаного рішення 18 жовтня 2013 року суд видав виконавчий лист №382/1356/13.

31 жовтня 2013 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа №382/1356/13 (а.с.6).

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження ПП «ВКФ «Автопостач» виконало рішення суду та перерахувало грошові кошти з урахуванням виконавчого збору на рахунок відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві району, а саме, 27 жовтня 2014 року - 27 578 грн. та 17 листопада 2014 року - 5 775 грн. 31 коп., а всього 33 353 31 грн. (а.с.45-46).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що цивільно-правова відповідальність застосовується тільки за порушення грошового зобов'язання між кредитором і боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання за договором.

По справі встановлено, що між ОСОБА_1 та ПП «ВКФ «Автопостач» виникли відносини щодо виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, а тому положення ст.625 ЦК України на дані правовідносини не поширюються.

У трудових правовідносинах такі поняття, як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.

Суд першої інстанції при вирішенні спору в порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України не вказані обставини уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про задоволення позову частково з підстав, передбачених ст.625 ЦК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Автопостач» задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Автопостач» про стягнення суми на яку зростає борг у зв'язку з інфляцією та трьох процентів річних від суми боргу - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді