22-ц/775/389/2015(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Хараджа О.О.
Категорія 53 Суддя - доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

18 березня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі :

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Шевченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім.Ілліча»), в якому просив стягнути з відповідача індексацію заробітної плати з урахуванням компенсації за період 01 березня 2003 року по 01 липня 2006 року в сумі 2815,58 грн., середній заробіток за час затримки виплати суми індексації в розмірі 171289,92 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 500 грн. Вказував на те, що з 25 січня 1982 року по 30 червня 2006 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, який при його звільненні з роботи не виплатив суми індексації заробітної плати, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновленні.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «ММК ім.Ілліча» про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на користь ОСОБА_2 індексацію заробітної плати з компенсацією заборгованості за період з березня 2003 року по червень 2006 року включно в сумі 956,87 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2500 грн., з утриманням відповідачем з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, та моральну шкоду у розмірі 200 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_2, посилаючись в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, а саме телефонограмою, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 1409.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача ПАТ «ММК ім.Ілліча» - Новгородської В.В., перевіривши матеріали справи у межах апеляційного оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно частини 6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації.

Згідно ст. 33 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, відповідно до ст.34 Закону № 108/95- ВР провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що розмір заборгованості з індексації та компенсації в ПАТ «ММК імені Ілліча» перед позивачем утворився за період з березня 2003 року по червень 2006 року (включно) та складає 956,87 грн.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходив з того, що останнім заявлено позовні вимоги про стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 171289,92 грн.

Відповідно до довідки головної бухгалтерії відділу обліку заробітної плати № 1/105639 середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 за останні два місяці роботи становить 51,44 грн.

Станом на день винесення рішення - на 19 грудня 2014 року кількість робочих днів складає 2129.

Суд прийшов до висновку, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.07.2006 року по 19.12.2014 року складає (2129 х 51,44 грн.) = 109515 грн. 76 коп.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2500 грн., суд врахував розмір спірної суми, на яку він мав право, частку, яку вона становить у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті та принципи співмірності, розумності і справедливості, а також конкретні обставини справи.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями, і прийшов до висновку, що 200 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

З такими висновками суду колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони випливають з обставин справи, наявних у справі доказів та ґрунтуються на вимогах закону.

При вирішенні справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 25 січня 1982 року по 30 червня 2006 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.4 зворот-7).

При звільненні позивача 30 червня 2006 року, повний розрахунок з ним проведено не було - залишилася невиплаченою сума індексації заробітної плати в сумі 469,01 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з затримкою її виплати в сумі 487,86 грн., нарахованих за період з березня 2003 року по червень 2006 року (а.с.16).

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Зі справи вбачається, що розпорядженням по підприємству № 2645 від 29 червня 2006 року ОСОБА_2 звільнений з роботи з 30 червня 2006 року за ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.6 зворот).

Як вбачається з наданої до матеріалів справи довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 51 грн.44 коп., з розміром якої погодився суд першої інстанції, обчислення середньої заробітної плати проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 за квітень і травень 2006 року (а.с.15).

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно врахував розмір спірної суми по компенсації втрати частини заробітної плати та індексації заробітної плати та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті, та обґрунтовано застосував принцип співмірності, дійшовши висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 2500 грн. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 16 січня 2012 року.

Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів враховує також загальні засади співмірності, розумності та справедливості.

Судом повно та всебічно розглянута справа, дана оцінка всім наданим доказам та наведені відповідні висновки. Свої висновки суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

Наведені в апеляційній скарзі доводи цих висновків не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Будь-яких нових обставин чи нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б апеляційному суду підстави провести переоцінку, зроблену судом першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено та апеляційному суду не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовною підставою для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а також того, що відповідачем дане рішення не оскаржується, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, апеляційних підстав для його скасування чи зміни у справі не вбачається, у зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді В.М.Барков

Є.Є.Мальцева