Справа № 316/1005/15-ц
Провадження № 2/316/516/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

в складі головуючого судді : Курач І.В.,

при секретарі : Черкашиній О.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, Комунальне підприємство « Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що їй та відповідачці на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 запорізької області.

На даний час в квартирі зареєстрована вона, її син, третя особа по справі ОСОБА_3та відповідачка по справі ОСОБА_2, але фактично в квартирі проживає вона та ОСОБА_3. Відповідачка в 2008 році поїхала на заробітки в ОСОБА_4. З того часу вона в квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі немає, квартироє не користується. Комунальні платежі не сплачує, інтересу до житла не проявляє.

Через тяжке матеріальне становище з відповідачкою вона фактично не спілкується, але їй відомо, що відповідачка є громадянкою ОСОБА_4, не має бажання повертатись додому, але добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим чинить зайві витрати по сплаті комунальних послуг.

Вона є особою похилого віку, отримує мізерну пенсію, син також отримує невелику пенсію. Небажання відповідачки в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку позбавляють їх можливості отримувати житлову субсидію.

Просить суд: - розглядати позовні вимоги відповідно до норм ст. 110 ЦПК України за останнім відомим місцем проживання відповідача в Україні; - визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою № 16 в будинку № 2 по вул.. Скіфській в м. Енергодар запорізької області та зняти її з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення відповідно до тексту позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно, зі слів позивача проживає в ОСОБА_4, точної адреси вона не знає.

Треті особи надали заяви про слухання справи в їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують ( а.с. 22-23).

Суд, з метою запобігання тяганини при розгляді справи ухвалив слухати справу в порядку заочного провадження.

Вислухавши доводи позивача, пояснення свідків, дослідив матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло № 3 760 від 17.05.2006 року, виданого Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить позивачу та відповідачу по справі на 1/ 2 частці кожному ( а.с. 11). 26. 05.2006 року право власності на вищеназвану квартиру за сторонами по справі було зареєстровано в державному комунальному підприємстві «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради ( а.с. 12).

Згідно з довідкою № 530 від 27.04.2015 року, виданою посадовими особами ЖЕС в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 - позивач по справі, ОСОБА_2 відповідач по справі, третя особа по справі - ОСОБА_3.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні показали, що знають позивачку, товаришують. Їм відомо, що донька позивачки з 2008 року не проживає в спірній квартирі, її речей в квартирі немає. Зі слів позивачки їм відомо, що відповідачка мешкає в ОСОБА_4 постійно та повертатись не бажає.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством .

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно до Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 р. реєстрація - це внесення відомостей до паспортного столу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно до ст.3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року за № 35 місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником спірної квартири і порушити її права володіння, користування, і розпорядження даною квартирою не можливо. Тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ч.2 ст. 64 ЖК України, ст. ст. 319, 321, 387, 391, 398, 405 ЦК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 р., ст. 3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року за № 35, ст..ст. 10,57-60,209,212-215, 224, 226-228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, Комунальне підприємство « Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І. В. Курач