Справа № 583/4178/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Соколової Н.О.,

з участю секретаря Шаміладзе В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, Охтирської міської ради Сумської області, третя особа - приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про встановлення факту набуття, належності та володіння на праві власності померлій квартири як складової ? частини будинковолодіння, визнання права власності на квартиру, що складає ? частину будинковолодіння внаслідок придбання майна за договором купівлі - продажу, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні воротами, огорожею та зобов'язання прибрати самовільно встановлений паркан,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що він на підставі договору купівлі - продажу від 15.11.2013 року серії ВТМ № 614775, набув у власність АДРЕСА_1, з заг. площею 53,5 кв. м., житловою площею 31.0 кв. м., кількість кімнат - 3.

Продавцю ОСОБА_6, відповідачу у справі, вказана квартира належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.06.2011 року.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 не приватизована, будинковолодіння знаходиться на балансі УЖКГ Охтирської міської ради.

Кв. № 1 і 2 ізольовані, мають окремі входи.

Кв. № 2 належить відповідачам у справі ОСОБА_5, ОСОБА_3 Сусідка ОСОБА_3 документацію із землеустрою узгоджувати не бажає, самовільно визначила порядок користування земельною ділянкою, самовільно встановила паркан, який розмежовує подвір'я з внутрішнього боку будинковолодіння.

Позивач ОСОБА_1 купував, а відповідач ОСОБА_6 продавала квартиру зі всіма приналежними до квартири об'єктами нерухомості, в тому числі у квартирі: коридором 1-1, кухнею 1-2, їдальнею 1-3, тамбуром І, тамбуром а, тамбуром (прибудовою) а1, погребом а3, 1/2 частиною сараю Б, гаражем Д, 1/2 частиною воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3, які чомусь до складових квартири за договором купівлі- продажу не включені.

У технічному паспорті попереднього власника ОСОБА_8 була зазначена ідеальна частка квартири АДРЕСА_1 як 1/2 частина з переліком об'єктів нерухомості: житловий будинок А-1Ж(на даний час значиться як А), тамбур а, прибудова а1, прибудова а 2, погріб а3, погріб а4, сарай Б (який належить співвласникам по 1/2 частині), уборна (вбиральня) В (на 2003 р. гараж Г, на даний час відсутній), гараж Д, гараж-літня кухня Ж з прибудовою ж, ворота № 1, хвіртка № 2, огорожа № 3, що є спільним майном власників та повинні визначатися у рівних частках по 1/2 ідеальній частині.

При оформленні договору купівлі-продажу, частина об'єктів будинковолодіння не були внесені у зміст правочину, нотаріус у внесенні змін до договору чи укладенні додаткового договору відмовив.

Крім цього, позивач зазначає, що попередній власник квартири ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, при своєму житті не привела зміст правовстановлюючих документів до відповідних технічних параметрів та характеристик квартири, хоча при житті набула право власності на квартиру № 1, що складає 1/2 частину будинковолодіння зі складовими квартири: коридор, кухня, їдальня, 3 житлові кімнати, погріб, тамбур з господарськими спорудами та надвірними будівлями: тамбур, прибудова, гараж, 1/2 частина сараю, 1/2 частина воріт, хвіртки, огорожі.

Тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт набуття, належності та володіння на праві власності ОСОБА_8, смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_1, при її житті, на підставі свідоцтва про право власності від 27.05.1994 за рішенням виконкому Охтирської міської ради від 19.05.1994 р. № 248 та свідоцтва про право на спадщину від 11.12.2003 р., реєстр № 1-1612, квартири АДРЕСА_1, як складової 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1, загальною площею квартири 53,5 кв.м., житловою площею квартири 31,0 кв.м., зі складовими квартири коридор 1-1 площею 6.4 кв. м., кухні 1-2 площею 5.5 кв.м, їдальні 1-3 площею 6.6 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 8.6 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 7.2 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 15.2 кв. м., погребу а3, площею 9.0 кв.м., тамбур І площею 4.0 кв.м., з господарчими спорудами та надвірними будівлями у вигляді тамбуру а, площею 5.9 кв.м., 1/2 частини воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, що складає 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1, загальною площею квартири 53.5 кв.м., житловою площею квартири 31,0 кв.м., зі складовими квартири коридор 1-1 площею 6.4 кв. м., кухні 1-2 площею 5.5 кв.м, їдальні 1-3 площею 6.6 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 8.6 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 7.2 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 15.2 кв. м., погребу а3, площею 9.0 кв.м., тамбур І площею 4.0 кв.м., з господарчими спорудами та надвірними будівлями у вигляді тамбуру а, площею 5.9 кв.м., 1/2 частини воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3, внаслідок придбання даного майна за правочином у вигляді купівлі-продажу; зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_5 не перешкоджати у вільному володінні, користуванні воротами № 1 та огорожею № 3 по периметру його розташування за адресою АДРЕСА_1, прибравши з території подвір'я самовільно влаштований паркан, яким самочинно проведений поділ земельної ділянки на території подвір'я.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім цього зазначив, що з ОСОБА_6 у нього була домовленість про те, що він купує 1/2 частину будинку з прибудинковою територією та розміщеними на ній спорудами. ОСОБА_6 також зазначала, що позивач має право користуватися воротами № 1, щоб потрапити у свій гараж. Після оформлення договору, позивач мав намір проводити будівельні роботи, проте зробити цього не може, так як земельна ділянка не приватизована. Відповідач ОСОБА_3 не бажає приватизовувати земельну ділянку, крім цього поставила на території подвір'я паркан, через який позивач не може потрапити у свій гараж. Як пояснювала ОСОБА_6 паркан ОСОБА_3 встановила через те, що у кв. № 1 тривалий час ніхто не проживав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім цього пояснив, що у договорі купівлі-продажу зазначено, щ позивач придбав квартиру, яка складається з 3 кімнат, проте у договорі не зазначено про те, що він також придбав коридор, тамбур, ванну. ОСОБА_6 погодилась піти до нотаріуса, щоб укласти додатковий договір, проте нотаріусом було відмовлено. ОСОБА_6 після смерті своєї матері ОСОБА_8 повинна була поставити питання про узаконення всього майна, але вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на квартиру з трьох кімнат. Тому позивач звертається з позовом до ОСОБА_6 в частині визнання права власності на квартиру, як на 1/2 частину домоволодіння. Також ця вимога звернута і до Охтирської міської ради, оскільки спірні об'єкти знаходяться на земельній ділянці, що належить міській раді. Вимога щодо усунення перешкод у користуванні воротами, огорожею та знесення паркану звернена до співвласників квартири № 2 ОСОБА_5, ОСОБА_3 Власники обох квартир мають рівні права. Ворота є приналежною річчю будинку, вони потрібні позивачу, щоб заїхати у гараж. Також ОСОБА_3 влаштувала паркан, який перешкоджає це зробити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував. Крім цього зазначив, що ніякого спору щодо визнання чи то невизнання права власності позивача між сторонами немає. Двоквартирний будинок по АДРЕСА_1 перебуває на балансі УЖКГ Охтирської міської ради. У будинку існували і існують на даний час 2 окремо виділені квартири № 1 і № 2, вхід до квартир здійснюється через тамбури а та а2, які були збудовані ще Охтирською міською радою, коли вона була власником вказаних квартир. Вхід до квартир здійснювався через окремі огорожі із хвіртками, які були встановлені для кожної квартири окремо: хвіртка № 2 - до кв. 1, ворота № 1 - до кв. 2. Між колишніми власниками була досягнута згода у визначенні порядку користування земельною ділянкою, загальний двір та город був поділений та відповідачкою за власний кошт був встановлений паркан. Всі господарські споруди та прибудови на території залишаються у тому ж користуванні між власниками квартир, яке існувало до їх приватизації та після. Огорожі № 3 і № 2 і так завжди перебували у користуванні кв. № 1, оскільки знаходиться з лівої сторони будинку і користування нею власницею кв. № 2 є неможливим і непотрібним. Огорожа № 1 завжди перебувала у користуванні кв. № 2 .

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила розглядати справу у її відсутності.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи мається її заява про те, що позовні вимоги вона не визнає, так як не оспорює права власності позивача. Не перешкоджає йому користуватися його майном. (а.с. 39).

Представник відповідача- Охтирської міської ради в судове засідання не з'явився.

Приватний нотаріус ОСОБА_7 в в судове засідання не з'явилась.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що він купував половину будинку, який складається з : 3 житлових кімнат, коридора, кухні, ванної кімнати, крильця, гаража, половини сараю в городі. Раніше на подвір'я був 1 вхід, але попередні власники пересварилися і зробили окремий вхід. Заїхати в гараж Д можна тільки через ворота № 1. Всіма об'єктами ОСОБА_1 користується, але документально це не підтверджено. Паркан, встановлений ОСОБА_3, зміщеним у сторону ОСОБА_1, таким чином земельні ділянки не рівні. Коли свідок вперше прийшов оглядати квартиру, то спірний паркан стояв, але ОСОБА_6 пояснила, що він встановлений самовільно, без її погодження.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивача. Вона займалась відшуканням будинку для свого сина, знайшла оголошення, домовилася із власницею ОСОБА_6 Вона пояснювала, що це загальний двір, загальний в'їзд. Після укладення договору купівлі-продажу, син виявив бажання здійснити приватизацію земельної ділянки, проте сусідка відмовляється робити приватизацію.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою свідка ОСОБА_9 Вони разом оглядали господарство. ОСОБА_6 тоді говорила, що сарай треба відремонтувати, також говорила, що потрібно домовиться із сусідкою ОСОБА_3, щоб та розгородила паркан і дозволила заїжджати через їх ворота, або домовитися з сусідкою в буд. АДРЕСА_14, щоб та виділила свою земельну ділянку для влаштування окремого заїзду для АДРЕСА_1.

Заслухавши учасників процесу, які з'явились в судове засідання, свідків, дослідивши наявні у справі докази та матеріали інвентарної справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Стаття 392 ЦК України, передбачає те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів які посвідчують право власності.

Відповідно до загальних вимог цивільного законодавства із смертю фізичної особи втрачається її правоздатність, за нею не може бути визнаним право власності, може бути встановлений факт права власності за померлим та визнаним право власності за живою особою в порядку успадкування.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_6 передала квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1, загальною площею 53.5 кв.м., житлова площа 31.0 кв.м. кількість кімнат 3, у власність ОСОБА_1./а.с. 6/

Відповідно до експлікації приміщень до плану кв.№ 1 в житловому АДРЕСА_1 складається з : коридора 1-1, кухні 1-2, їдальні 1-3, трьох житлових кімнат 1-4, 1-5, 1-6, тамбура І, всього площею 53,5 кв.м., житловою площею 31.0 кв. м, допоміжною площею 18,6 кв.м, площею літніх приміщень 4 кв.м. /а.с. 13/.

Відповідно до звіту про оцінку майна (скорочений) від 21.10.2013 року, об'єктом оцінки була квартира за адресою АДРЕСА_1, яка складається із житлової площі 31,0 кв.м., загальної площі 49,5 кв.м. ринкова вартість об'єкту для відчуження встановлена в розмірі 85600 грн. 00 копійок./а.с. 82-83/.

Відповідно до заяви ОСОБА_11 до приватного нотаріусу Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_11 повідомила, що дає свою згоду на придбання подружжям квартири за адресою АДРЕСА_1 /а.с.65/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12893818 від 15.11.2013 року ОСОБА_1 набув у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 53.5 кв.м., житлова площа 31.0 кв.м. кількість кімнат 3./а.с. 7/.

13.10.2014 року ОСОБА_1 на своє ім'я було виготовлено технічний паспорт на АДРЕСА_1, /а.с. 10/.

Попередньою власницею квартири була відповідач у справі ОСОБА_6

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого КП «Охтирське МБТІ» ОСОБА_6 станом на 14.07.2011 року, є власником квартири за адресою АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину ВРІ № 983288 від 03.06.2011 року виданого Охтирською міською державною нотаріальною конторою № реєстру 2-860./а.с. 69/.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 561/2008 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 / а.с. 101-125/ ОСОБА_6 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з квартири житловою площею 31 кв.м., загальна площа 53.5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1./а.с. 66/, видачу свідоцтва про право на спадщину було зареєстровано у Спадковому реєстрі /а.с. 67/.

Відповідно до заповіту від 11 грудня 2003 року ОСОБА_8 зробила розпорядження, на випадок її смерті, все її майно, яке на день її смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, на яке вона за законом буде мати право, ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_6./а.с. 119/.

Квартира померлій належала на підставі свідоцтва про право власності на житло /а.с. 113/ та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. /а.с. 114/.

АДРЕСА_1 була приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_8, ОСОБА_12

Рішенням Конституційного Суду України N 4-рп/2004 від 02.03.2004 вирішено: в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Таким чином, одночасно з приватизацією квартир у спільну власність громадян було передано і допоміжні приміщення.

Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира.

Згідно з приписами ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поняття домоволодіння міститься в Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженій наказом Державного комітету статистики України N 491 від 08.12.2010 р., п. 1.4 домоволодіння - житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями.

У відповідності до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Отже статус об"єкту нерухомого майна, що на даний час належить позивачу - квартира. Спірні допоміжні приміщення належать на праві спільної сумісної власності власникам кв. № 1 та кв. № 2.

Відповідно до довідки управління житлово - комунального господарства Охтирської міської ради № К/126 від 23.12.2014 р., житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста та обліковується на балансі в управлінні житлово-комунального господарства Охтирської міської ради /а.с. 89/.

Відповідно до довідки Управління Держземагентсва в Охтирському районі № 9-28-0.1-3272/2-14 від 24.12.2014 року, право власності та право користування на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1 не зареєстровано. /а.с. 128/.

Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині встановлення набуття, належності та володіння на праві власності померлій ОСОБА_8, квартири як складової 1/2 частини будинковолодіння та визнання права власності за позивачем на квартиру, що складає 1/2 частину будинковолодіння, оскільки відповідач отримав майно у власність саме у вигляді квартири, такий же статус майна був і у попередніх власників.

Позовні вимоги в цій частині фактично спрямовані на переведення квартири у статус будинку садибного типу (домоволодіння). Виходячи з вимог Закону України «Про основи містобудування» ці повноваження віднесені до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування і не є компетенцією суду.

Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні воротами № 1, огорожею № 3 та знесення паркану, судом встановлено наступне.

Квартира АДРЕСА_12 належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (аркуш 75, 78 інвентарної справи).

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють, користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З системного аналізу інвентарної справи № 6433 вбачається, що між власниками квартири № 1 та квартири № 2 встановлено порядок користування допоміжними спорудами.

У витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.12.2003р. (аркуш 62 інвентарної справи), в примітках зазначено про те, що до квартири № 1 належить 1/2 частина сараю «Б», сарай «Г», гараж «Д», огорожа № 2,3, погріб «а3».

З розрахунку вартості АДРЕСА_1 вбачається, що при оцінці квартири, до її вартості також включено вартість тамбура а, прибудови а1, погреба а 3, 1/2 сараю Б, сараю Г, гаражу Д, хвіртки № 2, забору № 3.

До кв. № 2 належали тамбур а 2, погріб а 4, 1/2 сараю Б, уборна В, л.кухня-гараж Ж, пристройка ж, ворота № 1 (аркуші інвентарної справи 48, 68)

Таким чином, хвірткою 2, огорожею 3 завжди користувалися власники кв. № 1, власники кв. № 2 на користування цими об'єктами ніколи не посягали, таким чином права позивача в цій частині не порушували, тому вимога щодо усунення перешкод в користуванні огорожею № 3 задоволенню не підлягає. Ворота № 1 завжди перебували у користуванні кв. № 2, у користуванні кв. № 1 ці ворота ніколи не були, таким чином вимога про усунення перешкод у користуванні воротами № 1, задоволенню не підлягає.

У разі непогодження позивача з встановленим порядком користування вищевказаними об'єктами, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування спільним майном.

Що стосується знесення паркану (а.с. фото 187-190), яким проведено поділ земельної ділянки на території подвір'я по АДРЕСА_1, то ця вимога підлягає задоволенню, оскільки цей паркан був встановлений самовільно власниками кв. № 2, без узгодження з власниками кв. № 1.

Крім того суд вважає за необхідне у відповідності до ст.. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частково задоволена вимога до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні воротами № 1, огорожею № 3 та знесення паркану, сплачено за цю вимогу 243,60 грн. (а.с. 21), 243,60*50%=121,80 грн. Тому саме таку суму слід стягнути з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь позивача. Інших документів щодо понесення судових витрат, сторонами в судовому засіданні надано не було.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_5 прибрати з території подвір'я по АДРЕСА_1, самовільно встановлений паркан, яким самовільно проведений поділ земельної ділянки на території подвір'я.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 121,80 грн., в дольовому порядку по 60,90 грн. з кожної.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.О. Соколова

Примітка: повне рішення виготовлено 21.01.2015 року.