Номер провадження: 22-ц/785/1581/15
Головуючий у першій інстанції Борисова С.П.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Арцизької районної прокуратури Одеської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Арцизької міської ради Одеської області на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 28 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на нерухоме майно: об'єкт малої архітектурної форми-торговий кіоск (далі - торговий кіоск), розташований на АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що власник вказаного торгового кіоску ОСОБА_4 у липні 2004 року передав їй вказаний об'єкт за 115000 грн., що підтверджено розпискою.

Після проведення нею реконструкції вартість торгівельного павільйону становить 141500 грн.

Посилаючись на користування вказаним нерухомим майном протягом 10 років, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦПК України.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 28 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на торгівельний павільйон, розташований на АДРЕСА_1.

В апеляційні скарзі прокурор просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представників прокуратури Одеської області та Арцизької міської ради, які підтримали доводи апеляційної скарги, та представника ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Однак оскаржуване рішення вказаним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна - торгівельного павільйону, який вона у липні 2004 року купила у відповідача ОСОБА_4

Оскільки останній ухиляється від обов'язкового нотаріального оформлення договору, її порушені права мають бути захищені на підставі ст. 344 ЦК України - шляхом визнання права власності за набувальною давністю на торговельний павільйон.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинні довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Установлено, що ОСОБА_3 звернулась з позовом до суду як фізична особа, а не фізична особа - підприємець.

Відповідач ОСОБА_4 є сином позивача ОСОБА_3 (а.с.160).

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 7 липня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, останній став власником рухомого майна: об'єкта малої архітектурної форми - торгового кіоску, розташованого на АДРЕСА_1, розміром 3,0 м х 6,0 м, загальною площею 17, 33 кв. м. (а.с.41).

Згідно змісту боргової розписки від 7 липня 2004 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 115 000 грн., які зобов'язався повернути до 7 червня 2011 року (а.с.93).

Представник позивача в суді апеляційної інстанції показав, що за своєю правовою природою вказана розписка є підтвердженням укладення договору купівлі-продажу торгового кіоску між сторонами.

Аналогічні пояснення надали позивач і відповідач в суді першої інстанції.

Дійшовши висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу торгівельного павільйону та позивач є його власником, суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 344 ЦК України та помилково визнав за ОСОБА_3 право власності на нього за набувальною давністю, оскільки власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Для задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на позивача покладається обов'язок, зокрема, доведення факту, що предметом спору є саме нерухоме майно.

Проте, представник позивача в апеляційному суді не зміг пояснити:

- чим керувалася ОСОБА_3, зазначаючи в позовній заяві, що спірний об'єкт є нерухомим майном;

- в якій період та на підставі яких доказів торговий кіоск, визначений у наведеному вище договорі дарування від 7 липня 2004 року як рухоме майно, перетворився на нерухоме майно;

- чому для укладення договору купівлі-продажу рухомого майна (торгового кіоску) необхідно обов'язкове нотаріальне оформлення договору.

Безпідставність визначення позивачем спірного майна як об'єкта нерухомості, підтверджується також наступним.

Рішенням Арцизської міської ради № 430-VI від 6 грудня 2011 року фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на розміщення малої архітектурної форми - торгівельного павільйону на строк три роки по АДРЕСА_1 (а.с. 4 ).

На підставі цього рішення Арцизською міською радою та ФОП ОСОБА_3 укладено договір особистого страхового сервітуту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 30 кв.м. для розміщення малої архітектурної форми (далі - МАФ) - торгівельного павільйону (з продажу продуктових товарів).

Згідно з умовами договору особистий строковий сервітут встановлено до 28 грудня 2014 року після якого, ФОП ОСОБА_3 зобов'язалась звільнити земельну ділянку в попередньому стані якості.

Крім того, у випадках, визначених п. 4.5 договору, ФОП ОСОБА_3 зобов'язувалась перенести МАФ на інше місце.

Доказів, що проведена у 2014 році реконструкція торгового кіоску потягла за собою зміну статусу цього об'єкта - з рухомого майна на нерухоме, позивачем не надано.

За таких обставин, за відсутності доказів, що торговий кіоск є об'єктом нерухомості, підстав для задоволення позову відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України у суду першої інстанції не було.

При розгляді справи Арцизький районний суд Одеської області вирішив питання про права та обов'язки Арцизької міської ради, яка не була залучена до участі у справі.

Тому рішення суду не може залишатися в силі й цієї підстави.

Оскільки порушення норм матеріального і процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, оскільки одночасно містить два взаємовиключних прохання у разі скасування рішення: про закриття провадження у справі з підстав п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Арцизької районної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Арцизької міської ради Одеської області задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 28 липня 2014 року скасувати.

Відмовити в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення колегії суддів набирає чинності з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков