Номер провадження: 22-ц/785/2080/15
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М., Короткова В.Д.

з участю секретаря - Козак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договору кредиту недійсним, визнання правовідносин за кредитним та іпотечним договорами припиненими, зобов'язання приватного нотаріуса вчинити певні дії, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_4, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2012 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 26 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступник ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_2, був укладений кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту в сумі 90000 доларів США, шляхом сплати по 890 доларів США за графіком сплати ануїтетних платежів, зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 26 вересня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором кредиту № 0 , 26 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки за № 144924.

Через невиконання відповідачами своїх зобов'язань по погашенню кредиту ,станом на 25.09.2012 року утворилася заборгованість у розмірі 127335,92 дол.США ,що еквівалентно 1017 796 грн.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором кредиту № 0 від 26.09.2007 року у розмірі 127335,92 дол.США , що еквівалентно 1017 796 грн. та судові витрати (т.2 а.с.32).

У березні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки № 144924 від 26 вересня 2007 року припиненим, і в обґрунтування позовних вимог посилався на те , що на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором кредиту № 0 , 26 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки за № 144924.

В договорі поруки термін дії не вказаний, тому діє положення чинного законодавства України щодо виникнення права вимоги про стягнення заборгованості з поручителя протягом півроку з дня настання зобов'язань.

Оскільки ПАТ "УкрСиббанк" звернувся з вимогою до ОСОБА_3 24 квітня 2009 року, про дострокове виконання погашення кредиту ,чим встановив нові строки зобов'язання, проте до суду з позовними вимогами звернувся лише 31 жовтня 2012 року, тобто поза межами шестимісячного строку , тому відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України договір поруки є припиненим.

Крім того, ОСОБА_3 посилався на те , що через укладення ПАТ "УкрСиббанк" з ОСОБА_2 додаткової угоди № 1 від 26 вересня 2007 року ,про умови якої він не був сповіщений ,внаслідок чого збільшилася його відповідальність за договором поруки ,що не передбачено законодавством .

ОСОБА_3 просив визнати договір поруки № 144924 від 26 вересня 2007 року припиненим та стягнути судові витрати ( т.2 а.с.103).

У квітні 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання договору кредиту недійсним, визнання правовідносин за кредитним та іпотечним договорами припиненими, зобов'язання приватного нотаріуса вчинити певні дії, і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що кредит у розмірі 90 000 дол. США вона не отримувала ,а квартиру ,що є предметом іпотеки придбала за власні кошти , під час укладення договору кредиту її було введено в оману та вона вважала ,що мала погашати кредит у розмірі 15000 дол. США.

ОСОБА_2 посилалася на те, що 25 березня 2009 року вона отримала вимогу банку про дострокове погашення кредиту ,проте з позовом до суду Банк звернувся по за межами строку позовної давності лише 31.10.2012 р.

ОСОБА_2 просила :

визнати договір кредиту № 0 від 26 вересня 2007 року не дійсним;

визнати правовідносини за договором кредиту № 0 від 26 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк" припиненими;

визнати правовідносини між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 за іпотечним договором від 26.09.2007 р. припиненими;

Зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинити дії щодо виключення запису про обтяження нерухомого майна -квартири АДРЕСА_1 з Державного реєстру іпотек обтяжень нерухомого майна (т.2 а.с.125-134).

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2, ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 26 вересня 2007 року у розмірі 127335 доларів 92 цента США, що за курсом НБУ станом на 25 вересня 2012 року еквівалентно 1017796 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 88363 долара 84 цента США, що за курсом НБУ еквівалентно 706292 грн. 17 коп.; заборгованості за відсотками - 34612 доларів 28 центів США, що за курсом НБУ еквівалентно 276655 грн. 95 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом - 34847 грн. 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", судовий збір у розмірі 1609 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", судовий збір у розмірі 1609 грн. 50 коп.

У задоволені зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційних скаргах представника ОСОБА_4, діючого в інтересах відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подані через представника ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи первісний позов ПАТ "УкрСиббанк" виходив з того,що Банк набув право вимоги стягнення заборгованості з відповідачів , оскільки свої зобов'язання ОСОБА_2 за договором кредиту № 0 від 26 вересня 2007 року та ОСОБА_3 за договором поруки № 144924 від 26 вересня 2007 року не виконали ,внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 127335,92 дол.США ,що еквівалентно 1017 796 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору кредиту не сплинув , Банк звернувся до суду в межах строку основного зобов'язання ,а несплата чергового платежу не є початком виникнення основного зобов'язання за договором кредиту.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог .

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися повністю не можна.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається , що 26 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" , правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, яка у подальшому змінила прізвище на "ОСОБА_2" , був укладений кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту в сумі 90000 доларів США, шляхом сплати по 890 доларів США за графіком сплати ануїтетних платежів, зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 26 вересня 2008 року (т.1 а.с.16-23).

В той же день на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором кредиту № 0 від 26 вересня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки за № 144924 (т.1 а.с.37-38).

В той же день на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором кредиту № 0 від 26.09.2007 року , між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки , відповідно до якого , ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру ,розташовану за адресою ,АДРЕСА_1 (т.1 а.с.76-79).

Крім того, 26.09.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" , правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, була укладена додаткова угода № 1 до договору кредиту № 0 від 26.09.2007 року , відповідно до якої зокрема сторони п.10.2 виклали в новій редакції ,за яким у випадках настання обставин передбачених підпунктами "а" , "б" пункту 10.2 договору кредиту -процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної ставки,що діє відповідно до п.1.3.1 Договору ( т.1 а.с.23).

Відповідно до п.1.1. договору кредиту Банк зобов'язався надати позичальнику ,а позичальник зобов'язався прийняти ,належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в розмірі 90000 дол. США та сплатити проценти ,комісії в порядку ,визначених цим Договором .

Відповідно до п.1.2. сторони передбачили строк кредитування 252 дня та повернення коштів не пізніше 26.09.2028 р.

Відповідно до п.1.5 договору кредиту сторони передбачили те ,що кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_2 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Виходячи з пояснень представника відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_4, наданих ним в суді першої інстанції та колегії суддів апеляційного суду Одеської області ,вбачається ,що отримання кредиту відповідачу ОСОБА_2 необхідно було для придбання квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2007 року , посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 4508 , ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 за 454 500 грн., що еквівалентно 90000 дол. США квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 (т.2 а.с.135).

Через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором кредиту № 0 від 26.09.2007 року, станом на 16.03.2009 року утворилася заборгованість у розмірі 88 363,84 дол. США .

25.03.2009 року АКІБ "УкрСиббанк" звернулося до ОСОБА_2 , на підставі п.5.5., п.11.1 договору кредиту з вимогою про дострокове погашення кредиту ,процентів за користування кредитом (т.1 а.с.42).

Письмову вимогу Банку про дострокове погашення кредиту , відповідач ОСОБА_2 отримала особисто ,що підтвердив колегії суддів представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_4

Після отримання відповідачем ОСОБА_2 письмової вимоги Банку про дострокове повернення кредиту , ОСОБА_2 ніяких платежів по погашенню кредиту не здійснювала.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Відповідно до п.5.5. договору кредиту сторони передбачили , у випадку не сплати Позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим Договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць та / або порушення інших умов Договору право дострокової вимоги повернення кредиту ,нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору.

Пунктом 12.1 кредитного договору від 26.09.2007 року передбачено, що сторони домовилися , що у випадку настання обставин визначених у п.п.2.3,4.9,5.3,5.5,5.6,5.8,5.10,8.4,10.2,10.14 цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушення умов цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги ) від Банку ,вважати термін повернення кредиту таким ,що настав на 32 календарний день з дня одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Банк обґрунтовано , на підставі п. 5.5. ,п. 11.1 ,12.1 та ч.2 ст.1050 ЦК України звернувся до відповідача ОСОБА_2 з письмовою вимогою про дострокове погашення кредиту ,оскільки сторони при укладенні договору кредиту в п.5.5., п.11.1 передбачили право вимоги Банку на дострокове повернення кредиту.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК Українидля окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою статті 259 ЦК Українизакріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК Українипозовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із заявою про застосування позовної давності відповідач до суду першої інстанції звертався, та посилався у зустрічному позові ( т.2 а.с.125-134).

Вручивши відповідачу ОСОБА_2 письмову вимогу про дострокове погашення кредиту ,Банк змінив строк настання виконання основного зобов'язання .

Виходячи з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості та пояснень представника відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_4 з часу отримання письмової вимоги про дострокове погашення кредиту ,ОСОБА_2 погашення кредиту не здійснювала та наступні чергові платежі не вносила.

За таких підстав , права Банку були порушені та початок перебігу позовної давності ,відповідно до п.12.1 договору кредиту № 0 від 26.09.2007 року, є 31 день з дня отримання відповідачем ОСОБА_2 письмової вимоги про дострокове погашення кредиту , тобто 26.04.2009 р.

Про застосування строку позовної давності ,в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 заявляла неодноразово та додатково в апеляційній скарзі ,посилалася як на довід для скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з матеріалів справи вбачається , що ПАТ "УкрСиббанк" з позовною заявою до суду звернулося 31.10.2012 року .

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України ,сплив позовної давності ,про застосування якої заявлено стороною у спору ,є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивачем не наведені ,а матеріали справи не містять докази пропуску строку позовної давності з поважних причин ,або перебігу строку та позивачем не заявлено клопотань про поновлення строку позовної давності.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов та стягнув заборгованість за договором кредиту на користь банку з ОСОБА_2

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.214,215 ЦПК України не вмотивував відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

ОСОБА_2 як на підставу визнання договору кредиту не дійсним посилалася на те ,що працівники Банку її ввели в оману , оскільки вона отримала 15000 дол. США ,хоча в договорі кредиту ,підписаним нею оговорена сума у розмірі 90000 дол. США.

Колегія суддів вважає,що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору кредиту № 0 від 26.09.2007 року не дійсним є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступного.

За змістом частини першої статті 203 , частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу і , зокрема ,коли зміст правочину суперечить ЦК України ,іншим актам цивільного законодавства.

Отже , підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів , які впливають на укладення правочину.

ОСОБА_2 всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані ,а матеріали справи не містять доказів підписання ОСОБА_2 договору кредиту під впливом омани зі сторони Банку.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) ,визначені на розсуд сторін і погоджені ними ,та умови ,які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Позивач погодився з умовами укладеного договору кредиту , підписав договір кредиту ,отримав від банку кошти , здійснював платежі по погашенню кредиту на умовах та в порядку визначеному договором кредиту.

Ствердження ОСОБА_2 та доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 щодо неотримання відповідачем ОСОБА_2 кредиту у розмірі 90000 дол. США з посиланням на наявний в матеріалах справи меморіальний ордер в якому відсутній підпис ОСОБА_2 не заслуговує на увагу , оскільки ОСОБА_2 підписала договір кредиту ,погодилася з умовами кредиту та вносила чергові платежі , у розмірі та в порядку передбачених умовами договору кредиту. Відсутність на меморіальному ордеру № від 26.09.2007 р. підпису відповідача ОСОБА_2 не є підставою для ствердження про не отримання відповідачем ОСОБА_2 кредиту , оскільки відповідно до п.1.5 договору кредиту , сторони передбачили те ,що кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_2 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Цільове призначення кредиту ,сторони визначили -придбання квартири АДРЕСА_1 . Кошти були перераховані та відповідачем ОСОБА_2 була придбана квартира ,що не спростовується сторонами та підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.09.2007 р. ( т.2 а.с.135).

Оскільки договір кредиту № 0 від 26.09.2007 року є дійсним , договір іпотеки сторонами не оскаржений та не дійсним не визнаний ,тому позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання правовідносин за договором кредиту та договору іпотеки від 26.09.2007 року припиненими ,також не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зобов'язання нотаріуса ОСОБА_6 вчинити певні дії щодо виключення запису про обтяження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 з Державного реєстру іпотек обтяжень нерухомого майна , також не підлягають задоволенню, оскільки позов до нотаріуса не пред'явлений ,а зобов'язати вчинити певні дії особу , до якої позов не пред'явлений чинним законодавством не передбачено.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки за № 144924 від 26 вересня 2007 року, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли за кредитним договором за № 0 від 26 вересня 2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як наявних у теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно з п. 1.3 та п. 1.4 договору поруки від 26 вересня 2007 поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі ,що і Боржник ,за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором ,включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів 10,5 % комісій . Відповідальність Поручителя та Боржника є солідарною.

Згідно з п. 1.5 договору поруки за № 144924 від 26 вересня 2007 року, причини невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за договором.

Відповідно до п.3.1. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за основним договором.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК Українистроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК Українипро те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК Українита пунктом 5.5., п.12 договору кредиту право на односторонню зміну умов кредитного договору, надавши особисто відповідачу ОСОБА_2 письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше 26.04.2009 року.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК Українистроку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячнийстрок підлягає обрахуванню з цієї дати.

Матеріали справи не містять виконання відповідачами своїх зобов'язань та сплати кредиту після отримання повідомлення Банку.

Позивач з позовом до суду звернувся жовтні 2010 року тобто поза межами шестимісячного строку.

Таким чином ,відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України , договір поруки укладений 26 вересня 2007 між ПАТ "УкрСіббанк" та ОСОБА_3 припинив свою дію.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та задовольнив позовні вимоги Банку ,стягнув солідарно з ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту № 0 від 26.09.2007 року.

Зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, оскільки ОСОБА_3 просив визнати договір поруки припиненим ,проте у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12- 15, 20 ЦК, статті 3- 5, 11, 15, 31 ЦПК).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Аналогічний висновок міститься також у постановах: від 5 грудня 2012 р. у справі № 6-147цс12, від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11, від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12.

Проте слід мати на увазі, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11).

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поданих через представника ОСОБА_4, підлягають частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судовий збір сплачений при зверненні до суду з зустрічним позовом у розмірі 243 грн. 60 коп. та у розмірі 1827 грн. сплаченого при принесенні апеляційної скарги та на користь ОСОБА_2 у розмірі 1827 грн. при принесенні нею апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309,314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання договору поруки припиненим задовольнити частково.

Визнати поруку за договором поруки № 144924 від 26 вересня 2007 року такою що припинена.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договору кредиту недійсним, визнання правовідносин за кредитним та іпотечним договорами припиненими, зобов'язання приватного нотаріуса вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ПАТ "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2070,6 грн.

Стягнути з ПАТ "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1827 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д. Коротков

В.Д. Гончаренко