АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1703/15 Справа № 194/507/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Пономаренко І. П. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих Валентина Василівна про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року позивач звернулась до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування. Третя особа у справі - приватний нотаріус Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих Валентина Василівна. Сплативши судові витрати, відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_2 21 березня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції є вірним та таким, що ґрунтується на встановлених судом обставинах та доказах.

Судом першої інстанції було встановлено, що 21 березня 2013 року позивач уклала з відповідачем договір дарування належної їй квартири АДРЕСА_1, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих В.В., зареєстровано в реєстрі за №444. Тобто, позивачка, передала відповідачці безоплатно у власність (подарувала) належну їй квартиру.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Статтею 233 ЦК України не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин чи договору дарування зокрема.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи, їй встановлено 70% втрати працездатності на безстроково, потребує стороннього догляду та допомоги, страждає рядом важких хвороб, крім того, після огляду її на дому 28.12.2012 року та 04.03.2014 року лікарем-психіатром встановлено діагноз: цереброатеросклероз та психоорганичний синдром; єдиним її доходом є пенсія, що свідчить про несприятливе матеріальне становище; квартира є єдиним житлом, де вона зареєстрована та проживає.

Після укладення спірного договору вона залишилась проживати у квартирі і сплачувати комунальні послуги, що свідчить про відсутність у неї намірів дарувати квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив із того, що збіг тяжких обставин, а саме: похилий вік, наявність у позивачки інвалідності, погіршення здоров"я та загального фізичного стану, одинокість і безпомічність, потреба в сторонній допомозі, страх померти одиноко у квартирі, а також страх втратити єдине житло через неможливість його самостійно утримувати та доглядати, спонукали позивачку укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах - безоплатно, позбавивши себе цим єдиного наявного житла.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

В.А.Ремез