АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/62/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретарі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_5 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Укоопгарант» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Укоопгарант», Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_6, Золотоніського РАЙСТ про стягнення суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди, визнання рішень та дій страховиків неправомірними, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Укоопгарант», ТОВ «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_6, Золотоніського РАЙСТ про стягнення суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди, визнання рішень та дій страховиків неправомірними.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 25 грудня 2013 року о 16

год. 40 хв. він керуючи своїм транспортним засобом Nissan Navara д/н НОМЕР_1 в м. Черкаси на перехресті вул. Смілянська та вул. Леніна зупинився, щоб пропустити пішохода. У цей час, ОСОБА_6, керуючи автомобілем ГA3-3307 д/н НОМЕР_2 (належить Золотоніському РАЙСТ), не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7, що зупинився попереду, внаслідок чого автомобіль ВАЗ-21093 скоїв зіткнення з його автомобілем. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні пошкодження, зокрема декоративна накладка та задній бампер на загальну суму 8317 грн. 85 коп., згідно рахунку ТОВ «МЕТКА» від 26 грудня 2013 року.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

26 лютого 2014 року він звернувся із заявою до ТОВ «СК «Кредо» про виплату страхового відшкодування згідно з подіями які відбулись 25 грудня 2013 року.

Листом від 03 березня 2014 року №Э.37.7.0.0/305 від ТДВ «СК «Кредо» йому було відмовлено у виплаті передбаченого страхового відшкодування, рекомендуючи звернутись в страхову компанію, яка застрахувала автомобіль під керуванням ОСОБА_6

Вважає, що ТОВ «СК «Кредо» протиправно відмовила йому у виплаті страхового відшкодування, тому за період з 13 серпня 2013 року по 11 червня 2014 року, повинна сплатити йому пеню в розмірі 376,95 грн.

13 березня 2014 року він звернувся до ТДВ СК «Укоопгарант» із заявою про виплату страхового шкодування. Після подання якої, звертався в телефонному режимі з метою одержання інформації, проте постійно повідомляли, що питання не вирішено. Таким чином ТДВ СК «Укоопгарант» свідомо ухиляється від здійснення страхових виплат, чим порушує його права.

Зазначав, що внаслідок ДТП переніс сильні психологічні переживання, погіршився душевний стан, змінився спосіб життя. В момент ДТП переніс страх не лише за своє здоров'я, а й за здоров'я сина, який знаходився поруч в автомобілі. Під час водіння автомобіля з'явилось почуття страху та переживання, нервові стреси. В зв'язку з цим, йому було завдано моральних страждань.

Просив: солідарно стягнути з ТДВ «СК «Укоопгарант», ТОВ «СК «Кредо», ОСОБА_6, Золотоніського РАЙСТ страхове відшкодування у розмірі 8 317 грн. 85 коп.;

стягнути з ТОВ «СК «Кредо» пеню в розмірі 376 грн. 95 коп.;

визнати дії та рішення ТОВ «СК «Кредо» щодо відмови йому у виплаті страхового відшкодування неправомірними;

визнати бездіяльність ТДВ «СК «Укоопгарант» щодо не розгляду його заяви про здійснення страхового відшкодування неправомірними;

стягнути з ТОВ «СК «Кредо» моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.;

стягнути з ТДВ «СК «Укоопгарант» моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.;

стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.;

судові витрати стягнути з ТДВ «СК «Укоопгарант», ТОВ «СК «Кредо», ОСОБА_6, Золотоніського РАЙСТ солідарно.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СК «Укоопгарант» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8317,85 грн. та судові витрати в сумі 243,60, а всього 8561,45 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов повністю.

ТДВ «СК «Укоопгарант» також подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, яке винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ТДВ «СК «Укоопгарант» відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає до відхилення, а апеляційна скарга ТДВ «СК «Укоопгарант» підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що автомобіль позивача отримав механічні пошкодження на загальну суму 8 317 грн. 85 коп., а відшкодування даної шкоди необхідно стягнути із страхової компанії, в якій застрахований автомобіль ОСОБА_6, тобто з особи, винної в даному ДТП.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не є можливим.

Як вбачається з матеріалів справи, що 25 грудня 2013 року о 16 год. 40 хв. позивач ОСОБА_5 керуючи автомобілем Nissan Navara д/н НОМЕР_1 в м. на перехресті вул. Смілянська та вул. Леніна зупинився, щоб пропустити пішохода. У цей час, ОСОБА_6, керуючи автомобілем ГA3-3307 д/н СА6511 АК, який належить Золотоніському РАЙСТ, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-21093 д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7, що зупинився попереду, внаслідок чого автомобіль ВАЗ-21093 скоїв зіткнення з автомобілем позивача.

Згідно копії довідки, виданої Відділенням ДАІ Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області, транспортний засіб ОСОБА_5 25 грудня 2013 року о 16 год. 40 хв. На перехресті вул. Леніна та Смілянської у м. Черкаси, отримав механічні пошкодження, а саме заднього бампера та причіпного (а.с.12).

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2014 року у справі №712/187/14-п, ОСОБА_6 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з п.4, 6 роз'яснення пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використанні, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки винним у вчинені даного адміністративного правопорушення визнано ОСОБА_6, то ТДВ «Страхова компанія «Кредо», листом від 03 березня 2014 року №Э.37.7.0.0/305, правомірно відмовила ОСОБА_5 у виплаті передбаченого страхового відшкодування, рекомендуючи звернутись в страхову компанію, яка застрахувала автомобіль під керуванням ОСОБА_6.(а.с.11).

Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 вищевказаного закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

13 березня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до ТДВ СК «Укоопгарант» із заявою про виплату страхового шкодування. (а.с. 14-15).

На підтвердження заподіяної шкоди позивач надав копію рахунка ТОВ «Метка» № від 26 грудня 2013 року на суму 8 317 грн. 85 коп. (а.с.13).

В судовому засіданні позивач також надав рахунок від 25 червня 2014 року та накладну від 25 червня 2014 року на загальну суму 8 325 грн.

Проте, ОСОБА_5 не надав будь-яких фінансових документів, які б підтверджували сплату зазначених сум, а саме: чеки, квитанції, акти виконаних робіт та інші докази сплати рахунку СТО.

Також з наданих рахунків вбачається, що вони суперечать одне одному, оскільки виписані на виконання ідентичних робіт, але зазначені різні виконавці, суми та дати виконання.

Тому, судова колегія приходить до висновку, що надані позивачем докази, щодо підтвердження сум матеріальної шкоди належними не являються.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди з ТДВ СК «Укоопгарант» в сумі 8 317 грн. 85 коп. підлягає до скасування та відмовлення позивачу в цій частині позовних вимог.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. В тому числі тієї, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"»визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував зазначені норми та роз'яснення, та враховуючи обставини справи і досліджені докази, дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завданої моральної шкоди.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та вважав доведеними обставини, що мають значення для справи при фактичній їх відсутності, судова колегія уважає, що апеляційна скарга ТДВ «СК «Укоопгарант» підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга ОСОБА_5підлягає відхиленню, як необґрунтована та така, що не містить підстав для зміни чи скасування рішення з наведених в ній обставин.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Укоопгарант» - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Укоопгарант», Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_6, Золотоніського РАЙСТ про стягнення суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди, визнання рішень та дій страховиків неправомірними - скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Укоопгарант», Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_6, Золотоніського РАЙСТ про стягнення суми страхового відшкодування, пені та моральної шкоди, визнання рішень та дій страховиків неправомірними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :