22-ц/775/170/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Степанова С.В.
Категорія 50 Доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В АЛ А

І м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі - Одинцові Е.В,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та непрацездатної дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

13 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів доходів відповідача до повноліття дитини. З відповідачем перебувала у шлюбі 31.07.2010 року, з жовтня 2012 року сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо. Дитина проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, під час шлюбу позивач стала інвалідом 2 групи, у зв'язку із чим просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання на час інвалідності, з урахуванням уточнень позовних вимог, в розмірі 1/6 частині заробітку відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 13 серпня 2014 року, на весь період встановлення інвалідності, а саме до 26.11.2015 року, а у разі продовження інвалідності, на період її продовження. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Рішення в частині стягнення аліментів піддано негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині стягнення аліментів на користь непрацездатної дружини, ухвалити нове рішення про відмову в цій частині позову або стягнення з нього аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі, що дорівнює різниці між розміром пенсії ОСОБА_1 та прожитковим мінімумом, урахувавши обставини, що не досліджувалися судом. В скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи.

У відповідності до положень ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як роз'яснено п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Зі справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. В частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини рішення суду ніким не оскаржується. Тому, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах апеляційного оскарження, колегія суддів перевіряє законність рішення суду лише в оскаржуваній частині.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача, повідомленого телефонограмою про час та місце розгляду справи, зареєстрованої в журналі телефонограм апеляційного суду за № 1032, і який заяв про відкладення справи не надавав.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1, її представника ОСОБА_4, які просили апеляційну скаргу відхилити, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов і стягуючи з відповідача на користь позивача, крім аліментів на утримання дитини, також аліменти в розмірі 1/6 частини на її утримання, суд виходив з того, що відповідач має можливість і зобов'язаний матеріально утримувати непрацездатну дружину на час її непрацездатності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 31.07.2010 року перебувають у шлюбі (а.с.6). Сторони є батьками сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Довідками до актів оглядів медико-соціальної експертної комісії від 08.11.2012 року та від 26.11.2013 року підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання з 07.11.2012 року, інвалідность встановлена до 01.12.2015 року (а.с.8,46).

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що добровільно відповідач на утримання непрацездатної дружини матеріальної допомоги не надає.

Частиною 2 статті 75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з частиною 3 цієї ж норми, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1,2 чи 3 групи.

Відповідач є чоловіком позивача і, з урахуванням його матеріального стану, має можливість надавати утримання непрацездатній дружині.

Зі справи вбачається, що позивач проживає разом із батьками та неповнолітнім сином (а.с.9), на утримання якого оскаржуваним рішенням стягнуто аліменти в розмірі ? частині з усіх видів заробітку відповідача.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що його середньомісячна заробітна плата складає 7549 грн. (а.с.25).. Погоджуючись зі стягненням з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку, що складає суму 1887 грн, він вказує на те, що змушений у зв'язку із працевлаштуванням в іншому місці орендувати житло, на що витрачає ще 3000 грн за оренду і 170 грн за комунальні послуги в неопалювальний сезон і в опалювальний не менш 350 грн щомісячно. Крім того, має кредитні зобов'язання по щомісячному зниженню ліміту овердрафту на 1000 грн, що зменшує розмір доходу, і має сплачувати відсоток за користування овердрафтом, на що витрачає не менш 500 грн щомісячно. Тому сума, що залишається на його власне прожиття, складає приблизно 812,25 грн, що менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с.20-21).

З договору оренди житла, наданого відповідачем у підтвердження його доводів, вбачається, що він уклав договір оренди житла в м.Бориспіль від 15.08.2014 року, визначивши оплату за користування житлом в розмірі 3000 грн щомісячно, і окремо обумовивши оплату комунальних послуг, що не включаються в вартість оренди (а.с.22).

З копії договору про внесення змін від 11.09.2014 року до Договору приєднання до Умов надання банківських кредитних продуктів від 24.04.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно погашати ПАТ Банку «Київська Русь», де він працює заступником начальника відділу кредитування клієнтів, по 1000 грн до 22 квітня 2015 року (а.с.26)

З розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту вбачається, що кредит був отриманий відповідачем на споживчі потреби, але щодо обставин необхідності отримання кредиту відповідач суду доводів не надав (а.с.23).

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення є неправильним, оскільки судом не прийняті до уваги доводи відповідача щодо його матеріального стану, не є слушними.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень відповідача в апеляційній скарзі про наявність його витрат на оренду житла в розмірі 3000 грн, оскільки договір оренди укладений відповідачем з своєю матір'ю ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про склад сім»ї відповідача від 14.06.2012 року, і тому викликає сумнів у виконанні умов договору щодо його оплати, крім того, договір не зареєстрований у відповідності до вимог закону у відповідному органі виконавчої влади.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивач пояснила, що її дохід складається з 2500 грн соціальної допомоги. Вона проживає з батьками: її матір ОСОБА_4, також є інвалідом 2 групи, отримує пенсію в розмірі 1600 грн, батько працює, заробляє близько 5 000 грн на місяць.

Враховуючи тяжкий стан здоров'я позивача, яка постійно потребує лікування і тривалих реабілітаційних заходів, матеріальний стан позивача, який має можливість надавати таке утримання, неможливо також погодитись із доводами апеляційної скарги про необхідність змінити рішення, визначивши аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі, що дорівнює різниці між розміром пенсії ОСОБА_1 та прожитковим мінімумом.

Таким чином, приймаючи до уваги всі обставини, встановлені судом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції суд обґрунтовано задовольнив позов.

Даних, які б спростували висновок суду, відповідачем апеляційному суду не наведено.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовною підставою для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування або зміни рішення, у зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :