Ухвала

іменем україни

21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Державної податкової інспекції у м. Чернігові про зняття арешту з майна та заборони здійснювати відчуження майна за касаційними скаргами заступника прокурора Чернігівської області, діючого в інтересах Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міністерства доходів у Чернігівській області та Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міністерства доходів у Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від

25 вересня 2014 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зняти арешт з транспортного засобу: напівпричепу бортового - Е, марка: SCHMITZ, модель SPR27, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить заставодавцю - ОСОБА_4 на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 10 жовтня

2006 року Міжрайонним реєстраційно-екзаменаційним відділом м. Чернігів (далі - МРЕВ м. Чернігова), накладеного постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Лещенко Ю.В. від 19 серпня 2011 року у межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа

№ 2а/2570/2517/11, виданого 18 липня 2011 року Чернігівським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави

92 299 грн, та заборони здійснювати відчуження даного майна, накладену тією ж постановою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 вересня 2014 року, позов задоволено.

Знято арешт з напівпричепа бортового - Е, марка: SCHMITZ, модель SPR27, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить заставодавцю - ОСОБА_4 на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРЕВ Чернігів 10 жовтня

2006 року, що накладений постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Лещенко Ю.В. від 19 серпня 2011 року та заборону здійснювати відчуження вказаного майна.

У касаційних скаргах заступник прокурора Чернігівської області, який діє в інтересах Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міністерства доходів у Чернігівській області та Державна податкова інспекція у м. Чернігові Головного управління Міністерства доходів у Чернігівській області просять скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про зняття арешту з майна та заборони здійснювати відчуження майна, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що згідно ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. ч. 1, 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з вказаним позовом, а у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що відповідно до договору позики від 25 червня

2011 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 гроші в сумі 20 000 грн, з остаточним розрахунком не пізніше 23 червня 2021 року.

Виконання умов указаного договору забезпечено договором застави, укладеним між цими сторонами, предметом якого є транспортний засіб: напівпричеп бортовий - Е, марка: SCHMITZ, модель SPR27, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРЕВ м. Чернігова 10 жовтня 2006 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

На виконанні в Деснянському відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (далі - Деснянський ВДВС Чернігівського МУЮ) знаходиться виконавчий лист № 2а/2570/2517/11, виданий 18 липня 2011 року Чернігівським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 92 299 грн боргу.

Постановою старшого державного виконавця Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ Лещенко Ю.В. від 19 серпня 2011 року в межах виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_4 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором.

Задовольняючи позов, суд посилався на те, що право застави у

ОСОБА_3 виникло з 25 червня 2011 року, а арешт на спірне майно був накладений пізніше - 19 серпня 2011 року.

Однак у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 315 ЦПК України суди не з'ясували наявність у ОСОБА_4 заборгованості за вказаним договором позики та не встановили її розмір.

Поза увагою суду залишилося те, що на момент звернення з позовом, ОСОБА_3 не був власником спірного майна, а тому не наділений правом на пред'явлення позову про звільнення майна з-під арешту, а також, що рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 92 299 грн боргу ухвалено 15 червня 2011 року, тобто до укладення договору позики та застави.

Разом із тим, залишено поза увагою те, що ОСОБА_3 має непогашену заборгованість перед державою. Дана обставина судами досліджена не була, що свідчить про неповне встановлення фактичних обставин справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України щодо оцінки доказів та законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора Чернігівської області, діючого в інтересах Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міністерства доходів у Чернігівській області та Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міністерства доходів у Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 вересня

2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська