Номер провадження: 22-ц/785/1653/15
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності на ? частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014р. ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2014р. встановлено факт її проживання разом із ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання однією сімєю ОСОБА_7, останній за договором дарування від 09.10.2004р. отримав від ОСОБА_4 у дар житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 помер, спадкоємцями після його смерті є його сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які звернулися до нотаріуса із заявою при прийняття спадщини.

Позивач вважає, що зазначений договір дарування є удаваним, оскільки між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 фактично було укладено договір купівлі-продажу зазначеного майна, за яким ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила суд визнати договір дарування житлового будинку від 09.10.2004р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 удаванним й встановити, що фактично 09.10.2004р. між цими особами був укладений договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку та визнати за нею права власності на ? частину цього майна.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 позов не визнали, а ОСОБА_9 в судове засідання не з'явився.

Рішенням суду від 24.11.2014р. у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду скасувати та

ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та на порушення норм процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції відповідачі не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою розглядові справи у іх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено ознак удаваності договору дарування житлового будинку, укладеного 09.10.2004р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, а усі інші вимоги позивачки є похідними від вимоги про визнання договору дарування удаванним, що також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Судом встановлено, що 09.10.2004р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 договору ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_7 прийняв в дар зазначений житловий будинок.

У п.6 договору дарування зазначено, що даруваньник та обдарований підтверджують, що договір цей не носить характеру фіктивності та удаваності угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилами ст. 235 ЦК України для визнання правочину удаваним позивачу необхідно надати докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

За положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як видно з матеріалів справи позивачка на підтвердження своїх вимог посилалася лише на визнання відповідачем ОСОБА_4 позову та на покази свідка ОСОБА_10

Матеріалами справи встановлено, що позивачка не була стороною нотаріально посвідченого договору дарування.

За правилом, передбаченим ч.1 ст. 61 ЦПК України, визнання відповідачем ОСОБА_4 позову, не звільняє позивачку від доказування своїх вимог, оскільки інші відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечувати проти задоволення позову ОСОБА_2

Згідно ст. 3 ЦПК України особа може звернутися до суду в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосудья, суд захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законами України, і лише - порушене конкретними суб'єктами оспорене або невизнане право позивача.

ОСОБА_2 не довела допустимими доказами те, що оспорюваний правочин є удаваним та що її права або охоронювані законом інтереси порушені іншими особами.

Відповідачами у справі права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2 не порушувались і не оспорювались.

Вирішуючи позов, суд першої інстанції врахував і той факт, що з моменту придбання будинку до смерті ОСОБА_7 позивачка не зверталася до суду з позовом за захистом свого права власності на будинок з урахуванням тієї обставини, що право власності на спірний будинок було оформлено за договором дарування лише на ОСОБА_7 про що їй було відомо.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

М.М.Драгомерецький