АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/912/14-ц Номер провадження 22-ц/786/321/15Головуючий у 1-й інстанції Лисенко В. М. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 9 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", Филенківської сільської ради Чутівського району Полтавської області, за участю третіх осіб: органу опіки та піклування Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області, Приватного нотаріуса Чутівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом, у якому просили визнати недійсним договір іпотеки від 31 березня 2008 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що за умовами вказаного договору іпотеки, ОСОБА_2 в іпотеку банку було передано житловий будинок із господарськими спорудами АДРЕСА_1.

На момент укладення цього договору ОСОБА_2 мала двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 й ОСОБА_5

Як стало відомо позивачам у вересні 2014 року, виконавчий комітет Филенківської сільської ради Чутівської р-ну, Полтавської області, як орган опіки та піклування, не давав згоди на укладення договору іпотеки, та з цих підстав просили визнати недійсним договір іпотеки.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 9 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, площею 0,4774 га, розташованих по АДРЕСА_1

Пред'являючи позов про визнання договору недійсним, ОСОБА_2 посилалась на те, що в момент вчинення нею вказаного правочину в будинку проживали її неповнолітні ОСОБА_3 й ОСОБА_5, у зв'язку з чим, для укладення оспорюваного договору іпотеки потребувалось отримання згоди у органу опіки та піклування, що у даному випадку не було дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що оспорюваний договір іпотеки укладено відповідно до вимог чинного законодавства і при його укладенні не були порушені права неповнолітньої дитини, а тому підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 17 закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, що житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка по АДРЕСА_1 (предмет іпотеки), належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Чутівського районного нотаріального округу Полтавської області, та державних актів на право власності на земельну ділянку №645276, серії ЯЕ №645277, виданих Филенківською сільською радою Чутівського району 17 березня 2008 року.

При укладенні вищезазначеного договору іпотеки приватному нотаріусу надалася довідка виконавчого комітету Филенківської сільської ради від 31 березня 2008 року про склад зареєстрованих членів сім'ї, у відповідності до якої на момент укладення договору іпотеки в будинку по АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживає (а.с. 89).

Крім того, ОСОБА_2 було надано до нотаріальної контори заяву, у якій остання підтвердила набуття права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 у особисту власність та не перебування у зареєстрованого шлюбі (а.с. 87).

Тобто, підписуючи договір іпотеки з банком, іпотекодавець підтвердила та надала відповідні документи відносно того, що на момент його підписання у будинку, що є предметом іпотеки, не проживають та не зареєстровані неповнолітні особи та інші особи, які мають право на користування ним.

Під час апеляційного розгляду встановлені судом першої інстанції вище обставини апелянтами залишились не спростовані.

Таким чином, підстав вважати, що у момент вчинення оспорюваного іпотечного договору порушувались права користування неповнолітніх ОСОБА_3 й ОСОБА_5 на житловий будинок не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на момент підписання ОСОБА_2 іпотечного договору у житловому будинку, що передавався в іпотеку, проживали неповнолітні діти ОСОБА_3 й ОСОБА_5, які на рівні з власником мають право користуватися предметом іпотеки.

Між тим, зі світлокопії паспорта громадянина України ОСОБА_2 у графах реєстрації місця проживання вбачається, що в момент вчинення оспорюваного правочину остання була зареєстрована за іншою адресою та лише 5 липня 2008 року зареєструвала своє місце проживання у домоволодінні по АДРЕСА_1.

Доказів того, що позивачка ОСОБА_2 у момент вчинення правочину повідомляла банк та нотаріуса щодо фактичного проживання у належному їй будинку без державної реєстрації неповнолітніх дітей матеріали справи не містять.

Довідка Филенківської сільської ради від 28 серпня 2014 року №347, якою апелянти обґрунтовують свої вимоги скарги, відносно того, що виконавчий комітет сільської ради, як орган опіки та піклування, не давав згоди на укладення договору іпотеки від 31 березня 2008 року в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5, колегією суддів не береться до уваги, оскільки вказана довідка стосується лише відсутності рішення органу опіки та піклування та не підтверджує наявності у неповнолітніх дітей права користування домоволодінням по АДРЕСА_1 станом на 31 березня 2008 року.

Решта доводів апеляційної скарги є несуттєвими та такими, що не спростують вірних висновків місцевого суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення місцевого суду відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль