Справа № 362/154/15-ц
Провадження № 2/362/684/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2013 року, яке набрало законної сили, на його користь стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за укладеним між ними договором поставки від 04.06.2011 року в сумі 73 755 гривень 52 копійки.

Посилаючись на те, що вказане рішення суду не виконується та відповідач не сплатив присуджені позивачу грошові кошти, позивач, на підставі статей 509, 526, 598, 599 і 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційних витрат і трьох процентів річних за період з дати постановлення вказаного судового рішення, тобто з 07.03.2013 року по дату отримання судом даної позовної заяви в загальному розмірі 20 148 гривень 22 копійки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заяви в повному обсязі та просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Пояснив, що на виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2013 року видано виконавчий листа та відкрито виконавче провадження. Однак, ні добровільно, ні у примусовому порядку, вказане рішення суду не виконано, грошові кошти відповідачем на користь позивача не сплачено, а тому позивач також має право на відшкодування інфляційних витрат та суми трьох процентів річних по заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо заявлених вимог та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що стороною позивача не надано доказів того, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2013 року не виконується та відповідач має заборгованість перед позивачем в тому чи іншому розмірі. Також, пояснив, що сума заборгованості обрахована у спосіб, який унеможливлює перевірку дійсного розміру заборгованості та суми вимог позивача.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за укладеним між ними договором поставки від 04.06.2011 року на загальну суму 73 755 гривень 52 копійки, з яких 65 000 гривень основна сума боргу (а.с. 5 - 6).

На виконання вказаного рішення суду, 02.04.2013 року судом було видано виконавчий лист № 2/362/240 про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми боргу, та постановою від 10.07.2014 року відкрито виконавче провадження № 43939057 (а.с. 7).

Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

До позовної заяви не додано будь-яких фактичних доказів, які б вказували на ту обставину, що станом на час звернення позивача до суду із даним позовом, рішення суду від 07.03.2013 року не виконується відповідачем як добровільно, так і в примусовому порядку.

Головуючим в судовому засіданні, серед інших також було роз'яснено представникам сторін передбачене частиною першою статті 27 ЦПК України їх право подавати докази та їх зобов'язок для підтвердження своїх вимог або заперечень подати усі наявні у них докази до початку розгляду справи по суті, закріплений у частині другій статті 27 ЦПК України.

До початку розгляду справи по суті, представником позивача не надано суду жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що в ході здійснення виконавчого провадження № 43939057 з боржника в примусовому порядку або добровільно, не стягнуто грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 07.03.2013 року.

На запитання головуючого в судовому засіданні, представник позивача відповів, що він не вважав за потрібне подати до початку розгляду справи по суті докази невиконання відповідачем рішення суду від 07.03.2013 року, оскільки, на його думку, для підтвердження факту невиконання вказаного рішення суду достатньо доданої до позовної заяви копії постанови від 10.07.2014 року про відкриття виконавчого провадження.

Натомість, копія постанови від 10.07.2014 року про відкриття виконавчого провадження № 43939057, на переконання суду, не свідчить про те, чи було з дати відкриття виконавчого провадження, стягнуто з боржника суму заборгованості або її частину, а також, не відображає подальшого ходу примусового виконання рішення суду від 07.03.2013 року.

Під час розгляду справи стороною позивача, не виконано, передбаченого частиною другою статті 27 ЦПК України обов'язку для підтвердження своїх вимог подати усі наявні у них докази до початку розгляду справи по суті.

При цьому, представник позивача заявив клопотання про витребування матеріалів виконавчого провадження для огляду в судовому засіданні вже після дослідження судом письмових доказів, а не до початку розгляду справи по суті, що є порушенням вимог частини другої статті 27 ЦПК України.

До того ж, причини з яких представник позивача не заявив таке клопотання є неповажними, оскільки він просто не вважав це за потрібне.

Отже, з урахуванням відкриття виконавчого провадження № 43939057 та відсутністю у суду будь-яких фактичних доказів щодо його подальшого здійснення, суд позбавлений можливості об'єктивно перевірити дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, що було стягнуто з нього на користь останнього за рішенням суду від 07.03.2013 року.

Тобто, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем на дату звернення позивачем до суду із даною заявою, саме у розмірі 73 755 гривень 52 копійки, з яких 65 000 гривень основна сума боргу, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог, - під час розгляду справи судом не встановлено.

Таким чином, підстав стверджувати, що суму інфляційних витрат і трьох процентів річних за період з дати постановлення судового рішення від 07.03.2013 року необхідно нараховувати саме на встановлену вказаним рішенням суду суму основного боргу в розмірі 65 000 гривень - немає.

Крім того, наведений у позовній заяві спосіб розрахунку суми заборгованості, яку просить стягнути з відповідача позивач, викладено таким чином, що суд позбавлений можливості його перевірити, через неповноту данних та числових показників за допомогою яких було обраховано загальну суму інфляційних витрат.

Оскільки, під час розгляду справи судом не встановлено дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату звернення останнього до суду із даним позовом, за грошовими зобов'язаннями, що виникли на підставі судового рішення від 07.03.2013 року, з урахуванням відкриття по його стягненню виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних витрат і трьох процентів річних, саме в розмірі 20 148 гривень 22 копійки - відсутні.

З наведених підстав, вирішити питання про часткове задоволення позовних вимог, також неможливо, оскільки заявлені позивачем нарахування суми інфляційних витрат і трьох процентів річних необхідно здійснювати саме з існуючої суми основного боргу, однак з урахуванням не надання суду фактичних даних щодо стягнень або їх відсутність по виконавчому провадженню № 43939057, її розмір стороною позивача не доведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1 - 11, 57 - 62, 64, 88, 169, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий