Справа № 346/5766/14-ц
Провадження № 22-ц/779/669/2015
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про реальний поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення в рахунок компенсації за спільними майновими обов'язками, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

23.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що в період з 03.03.2000 року по 26.09.2011 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4. За час шлюбу набули майно, яке було поділене в судовому порядку. Однак, згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 06.03.2014 року з нього стягнуто на користь матері відповідачки - ОСОБА_5, борг за договором позики в сумі 108 049 грн. 37 коп. Під час судового розгляду справи про стягнення з нього боргу за договором позики, представник кредитора заявила, що договір позики та передачі йому грошей відбувся 24.08.2006 року, тобто у період перебування їх з відповідачкою ОСОБА_4 у шлюбі. Гроші були використані для потреб сім'ї. Отже, частка майнових зобов'язань відповідачки є рівною з ним.

2

Просив здійснити реальний поділ спільного сумісного майна подружжя - майнових зобов'язань шляхом стягнення на його користь з ОСОБА_4 54 024 грн. 69 коп. грошової компенсації.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12.02.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказав, що в оскаржуваному рішенні судом зазначено, що позивач не надав доказів того, що спірні кошти були витрачені для потреб та в інтересах сім'ї. Однак, як до одержання позики від ОСОБА_5, так і після цього, за період спільного проживання з ОСОБА_4 до травня 2011 року ні він, ні відповідачка не працювали, заощаджень не мали, а його пенсії в розмірі 800 грн. не вистачало для придбання автомобіля, лікування, проживання та забезпечення сім'ї. Та обставина, що гроші були надані ОСОБА_5 (колишньою тещею), виключає можливість витрачання їх поза контролем відповідачки та в супереч інтересам сім'ї.

Зазначив, що суд зробив неправильний висновок, що він при розгляді двох цивільних справ за позовом ОСОБА_4 про поділ майна не ставив вимог щодо врахування будь-яких боргових зобов'язань, тому що не вважав, що спірне боргове зобов'язання виникло в інтересах сім'ї.

Також судом порушено норми матеріального права, оскільки суд застосував закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Просив скасувати заочне рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 березня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26.09.2011 року на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29.07.2014 року присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 18 526 грн. грошової компенсації вартості ? частки в спільній сумісній власності подружжя - автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1.

3

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17.10.2014 року суд виділив відповідачці у власність автомашину ВАЗ 21074, номерний знак НОМЕР_2, а позивачу - скутер МХ 150, номерний знак НОМЕР_3. Дане рішення вступило в законну силу 28.10.2014 року.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06.03.2014 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, стягнуто на її користь 108 049 грн. 37 коп. Цим же рішенням відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічного позову про визнання угоди про надання йому спірних коштів недійсною, як укладеною шляхом обману. Рішення вступило в законну силу 07.04.2014 року.

Із заначеного рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 надав розписку за раніше взятими на себе зобов'язаннями за договором позики, укладеній в усній формі, та оформленим розпискою тільки 30 серпня 2013 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_4

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на

4

ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідач ОСОБА_2 письмово оформив спірне зобов'язання 30 серпня 2013 року, а шлюб між сторонами розірвано 26 вересня 2011 року.

При розгляді судом справ про поділ майна подружжя сторін, яке набуте у шлюбі, суд вправі був вирішити питання і щодо боргових зобов'язань сторін, якщо вони виникли в інтересах сім'ї. Однак, як видно із рішень, ОСОБА_2 при розгляді справ про поділ майна подружжя не ставив вимог щодо врахування будь-яких боргових зобов'язань. Отже, тоді позивач не вважав, що спірне боргове зобов'язання виникло в інтересах сім'ї.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

5

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко