Справа № 442/5059/14 Головуючий у 1 інстанції:Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/663/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а:

16 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, поклавши судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2012 року у справі № 1306/4714/2012 р. з відповідача ОСОБА_4 стягнуто в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 458,50 грн. щомісячно з 25.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач хоч і не систематично, однак, сплачує аліменти, при цьому, жодної участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її життям, інтересами, та після розлучення жодного разу не спілкувався із дочкою, вважаючи, що виховання дитини полягає лише у сплаті ним аліментів. У зв'язку із складним матеріальним становищем вона планувала влаштуватись на роботу, однак оформити дочку в дитсадок неможливо, тому вона позбавлена змоги піти на роботу. Жодних інших доходів вона не має, проте відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, має нерегулярний, мінливий дохід, може сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж визначено рішенням суду, а тому просить її позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд помилково прийшов до висновку про те, що вона звернулась із позовом про зміну розміру аліментів у зв'язку із дорослішанням дитини та збільшенням витрат на її утримання, оскільки вона звернулась до суду із зазначеним позовом у зв'язку із погіршенням її матеріального стану. Стверджує, що судом не надано оцінки тому, що розмір її доходів зменшився втричі та вона позбавлена можливості самостійно заробляти кошти. Крім цього, вважає, що відповідач свідомо приховує свої доходи. Також звертає увагу на те, що судом було порушено принцип рівності сторін, оскільки суд взяв до уваги лише довідку про доходи відповідача та не навів мотивів відхилення наданих нею доказів, які слугували підставою для задоволення позовних вимог. Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_4 у своїх запереченнях на скаргу її доводи не визнав, вказавши на безпідставність скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в позові суд першої мотивував свій висновок тим, що позивачка належним чином не обґрунтувала запропонований нею розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на дитину, не довела покращення матеріального стану відповідача, і що останній взмозі сплачувати аліменти в зазначеній нею сумі. Раніше визначені аліменти в розмірі 458,50 грн. щомісячно відповідають інтересам дитини враховуючи її вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, який погоджується на такий розмір аліментів. Крім цього, визначений раніше розмір аліментів відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальнийрозмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, такий висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого 21.02.2012 року у них народилась донька ОСОБА_6, що стверджується копією свідоцтва про її народження - серії НОМЕР_1 (а.с. 2).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2012 року з відповідача ОСОБА_4 в користь позивачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі в розмірі 458,50 грн. починаючи з 25.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно даним рішенням з відповідача ОСОБА_4 стягнуто аліменти в користь ОСОБА_2 в сумі 200 грн. до досягнення дочкою ОСОБА_6 трьохрічного віку (а.с. 29).

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_4 проживає у житловому будинку АДРЕСА_1, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні малолітньої дочки ОСОБА_6, крім сплати аліментів в розмірі 458,50 грн., не приймає, зареєстрований як фізична особа підприємець, отримує нерегулярний, мінливий дохід, 06.09.2014 року уклав шлюб з ОСОБА_9, фізично здоровий, веде активний спосіб життя, займається розведенням та продажем собак елітних порід (а.с. 24, 58, 74-78, 79, 80, 81-82).

Позивачка ОСОБА_2 з неповнолітньою дитиною, без реєстрації проживає у своїх батьків у с. Медвежа Дрогобицького району Львівської області, а також в с. Орів Сколівського району Львівської області, не працює, до 17 лютого 2015 року отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, розмір якої з липня 2014 року становить 156 грн., а також аліменти на своє утримання в розмірі 200 грн. щомісячно (а.с. 29, 38, 46-47, 48, 49).

Вищенаведене свідчить, що матеріальний стан позивачки в порівнянні з 2012 та 2013 роками значно погіршився, а малолітня донька ОСОБА_6 потребує належного матеріального забезпечення, яке відповідачем не надається в добровільному порядку.

Отже, відповідно ч. 1 ст. 192 СК України у позивачки змінився матеріальний стан щодо утримання малолітньої дитини - спільної з відповідачем доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому підлягає зміні розмір аліментів, визначений за попереднім рішенням суду на її утримання.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров?я і матеріальний стан відповідача, дитини та приходить до висновку, що платник аліментів є молодою, працездатною особою, забезпечений житлом і матеріально, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 700,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у нього на утриманні перебуває друга дружина ОСОБА_9 - інвалід третьої групи і є вагітною, тому він не має можливості сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, оскільки ним не подано суду будь-яких належних доказів про її перебування на його утриманні та неможливість утримувати свою дочку шляхом сплати на її утримання 700,00 грн. щомісячно.

Посилання суду першої інстанції як на одну з підстав відмови в позові на те, що визначений раніше розмір аліментів відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальнийрозмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - не стосується способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки протирічить вимогам частини другої ст. 182 СК України, згідно якої: мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про часткове задоволення позову ОСОБА_2

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили - пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Оскільки рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, то стягнення аліментів у розмірі 700,00 грн. необхідно проводити з 16 лютого 2015 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України слід стягнути в з ОСОБА_4 в дохід держави 365,40 коп. (триста шістдесят п?ять гривень 40 копійок) судового збору (243,60 грн. за подання позовної заяви та 121,80 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_4, народженого ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Дрогобич Львівської області, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1, присуджених згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2012 року у твердій грошовій сумі в розмірі 458,50 грн., починаючи з 25 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_4, народженого ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Дрогобич Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. (сімсот гривнів) щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 12 січня 2015 року (дня набрання чинності рішенням суду) і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 700,00 (сімсот) грн. допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 365,40 коп. (триста шістдесят п?ять гривень 40 копійок) судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Савуляк Р.В.