АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 630/212/14-ц Головуючий 1 інстанції: Малихін О.О.
Провадження №22ц/790/1856/15 Доповідач: Коровін С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коровіна С.Г.

суддів - Коваленко І.П., Довгаль А.П.

при секретарі - Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Люботинської міської ради Харківської області, третя особа Друга Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про встановлення факту будівництва та визнання права власності на частину будинку, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2014 року Позивач, ОСОБА_3, в особі свого представника ОСОБА_4, звернувся 24 березня 2014 року до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову від 16 жовтня 2014 року, просив: встановити юридичний факт, а саме факт володіння 1/2 частиною житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1) ОСОБА_6, як спільною сумісною власністю подружжя; встановити юридичний факт, а саме факт проживання ОСОБА_7 в житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1) з часу народження по день смерті; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом від 7 жовтня 1997 року, яке було видане нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстроване в спадковому реєстрі за № 2-1955, спадкова справа № 229/94, на ім'я ОСОБА_8, після смерті ОСОБА_9, на 10/13 часток в будинку та зазначити частку в спадковому майні 67/104 часток без урахування прибудов; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 6/26 частин будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, яке було посвідчене нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 29 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-998, спадкова справа № 494/2006, та виключити зі свідоцтва відомості про примітку щодо прибудови літ, «А1-1»; ,визнати за ОСОБА_3, право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, яка не була включена в свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом, посвідченого нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 29 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-998, спадкова справа N° 494/2006.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_4 вказував, що дід та баба позивача, ОСОБА_10 і ОСОБА_6, які перебували у шлюбі, збудували за адресою: АДРЕСА_1, в період з 1947 по 1950 роки спірний житловий будинок літ. «А-1», але своє право власності на нього по завершенню будівництва не оформили. Спірний будинок мав належати на праві власності ОСОБА_10 і ОСОБА_6 як подружжю, в рівних частках. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 1/2 частина будинку успадкували в рівних частках, по 1/4 частині, її чоловік, ОСОБА_10 та її син, ОСОБА_7, Тобто дідові позивача, ОСОБА_10, як власнику мали належати лише 3/4 частини житлового будинку. Після смерті дружини, ОСОБА_10 одружився вдруге з ОСОБА_9, На початку 1961 року ОСОБА_10 оформив документи про право власності на житловий будинок в цілому на своє ім'я, після чого, в травні того ж року, подарував на користь ОСОБА_9 7/13 частин будинку, В 1976 році частина житлового будинку, а саме площею 14,1 кв.м, була зруйнована та на її місці була зведена прибудова літ. «А1-1», право власності на яку по завершенню будівництва ніхто не оформив. Таким чином, обсяг житлового будинку в його основній частині зменшився. Після смерті ОСОБА_10 у 1983 році його спадкоємцями були син, ОСОБА_7, який є батьком позивача, та дружина, ОСОБА_9, які мали успадкувати лише 11/52 часток житлового будинку, які залишилися після ОСОБА_10 Після прийняття спадщини спадкоємцям ОСОБА_7, мали б належати 37/104 часток житлового будинку, а ОСОБА_9 - 67/104 часток. Після смерті у 1994 році ОСОБА_9 спадщину прийняла за заповітом ОСОБА_1, відповідач у справі, а після смерті у 2006 році ОСОБА_7, спадщину прийняв ОСОБА_3, які й отримали відповідні свідоцтва про право власності на спадщину. Але в обох свідоцтвах в обсяг спадкового майна була включена прибудова до житлового будинку, яка ні за ким не була зареєстрована на праві власності. Отже, до складу спадщини мала б увійти лише основна частина житлового будинку, через що відомості про прибудову слід виключити зі свідоцтв про право на спадщину.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. В доповнення до обставин, викладених в позові, ОСОБА_4 пояснив, що на час смерті ОСОБА_6 житловий будинок вже було збудовано, а тому він є таким, що належав подружжю як спільна власність. ОСОБА_10 та його друга дружина ОСОБА_9 проживали в старій частині будинку, які на теперішній час визначені в технічному паспорті як приміщення 1-3 і 1-4, а батько позивача, ОСОБА_7, з сім'єю проживав в іншій частині, яку пізніше знесли. Тобто ОСОБА_7 володів частиною будинку, виходячи з того, що він прийняв спадщину після смерті матері у виді 1/4 частини будинку, хоча й не оформив про це відповідні документи.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, пояснивши, що будівництво старого будинку фактично завершили ОСОБА_10 та його друга дружина, ОСОБА_9, а тому акт введення будинку в експлуатацію є неправильним. Інший акт про введення в експлуатацію прибудови до житлового будинку вона, ОСОБА_8, подала на затвердження у 1994 році, вже після смерті ОСОБА_9, коли оформляла документи на спадщину за заповітом. Щодо батька позивача, ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_8 підтвердила, що той проживав в іншій половині будинку разом з сім'єю та був прописаний в будинку до часу смерті. За життя той ніколи не оспорював своє частки у будинку.

ОСОБА_2 - представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції проти позову заперечував, посилаючись на подані ним письмові заперечення, в яких вказував наступне. ОСОБА_6 померла в 1951 році, тому вона не набула ніяких прав на будинок, будівництво якого було завершено лише в 1955 році. Єдиними власниками житлового будинку були ОСОБА_10 та ОСОБА_9, які й розпочали в 1959 році будівництво прибудови до житлового будинку, яке тривало до 1970 року. Після смерті співвласників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розподіл часток у житловому будинку між спадкоємцями ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зроблений правильно, а тому підстав для скасування виданих свідоцтв про право власності на спадщину немає. Також ОСОБА_2, вказував на відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/8 частину житлового будинку, через що його вимоги не підлягають задоволенню, До того ж, ОСОБА_3, на думку представника відповідача пропустив строк позовної давності на звернення з такими вимогами, оскільки будівництво прибудови до житлового будинку було завершено у 1979 році, а ОСОБА_8 отримала свідоцтво про право на спадщину у 1997 році.

Відповідач - Люботинська міська рада Харківської області, згідно з поданою заявою просили розглядати справу за відсутності їх представника.

Третя особа Друга Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області направила до суду першої інстанції заяву про відсутність заперечень проти позову та про розгляд справи за відсутності їх представника.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт того, що 1/2 частина житлового будинку літ. «А-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (колишній № 20) належав ОСОБА_6 як спільна власність подружжя.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом від 7 жовтня 1997 року, яке було видане нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстроване в спадковому реєстрі за № 2-1955, спадкова справа № 229/94, на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9, на 10/13 часток в житловому будинку літ. «А-1» та зазначити частку в спадковому майні 67/104 часток без урахування прибудов.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 6/26 частин житлового будинку літ. «А-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, яке було посвідчене нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 29 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-998, спадкова справа № 494/2006, та виключити зі свідоцтва відомості про примітку щодо прибудови літ. «А1-1»;

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину будинку літ. «А-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, яка не була включена в свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом, посвідченого нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 29 серпня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за №2-998, спадкова справа № 494/2006.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 подали до суду апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25.12.2014 року та ухвалити нове рішення, яким задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що позивачем пропущено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, крім того позовні вимоги ОСОБА_3 раніше розглядались Люботинським міським судом Харківської області та Апеляційним судом Харківської області та в їх задоволенні було відмовлено. Суд першої інстанції на це уваги не звернув. Апелянт стверджує, що ОСОБА_6 - перша дружина ОСОБА_10, яка померла у 1951 році не приймала участі у будівництві спірного будинку, який було побудовано після її смерті, коли ОСОБА_10 вдруге уклав шлюб з ОСОБА_9 з якою фактично і побудував будинок. У ОСОБА_6 не виникло право власності на частину спірного будинку і право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_10

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення сторони та представника, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог і ухваленню в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідност.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

Задовольняючи позовні вимоги, встановлюючи факт, що спірний будинок побудовано під час шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і відповідно ? частина спірного будинку є власністю ОСОБА_6, а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її майно успадкував син ОСОБА_7, а після його смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина на його частину будинку, яку успадкував позивач. Оскільки при вирішенні питання про розмір спадкового мана раніше не враховувалося те, що забудовником спірного будинку була і ОСОБА_6, та долі інших співвласників та спадкоємців після їх смерті повинні змінитися.

З таким висновком суду погодитися неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у шлюбі з 02 березня 1921 року. Від шлюбу мали сина ОСОБА_7ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті дружини ОСОБА_6 ОСОБА_10 одружився повторно з ОСОБА_9 і за нотаріально посвідченим договором подарував 22 травня 1961 року своїй дружині 7/13 частин спірного будинку.

17 квітня 1957 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_12 і від шлюбу у них народився син ОСОБА_13 - позивач у справі.

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Після його смерті відкрилася спадщина на належавши йому 6/13 частин будинку, які в рівних частах успадкували його син ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_14 (по 6/26 частин кожний).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9, на підставі нотаріально посвідченого заповіту її майно (20/26) успадкувала ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина на належавши йому 6/26 частин будинку. Цю спадщину успадкував його син позивач у справі ОСОБА_3 і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом , видане Другою Державною нотаріальною конторою Харкіського району Харківської області 29 серпня 2008 року.

З матеріалів справи не вбачається, що будь хто з попередніх спадкоємців оспорював право власності ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_9 на спірний будинок.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 07 жовтня 2010 року, залишеним без змін апеляційним судом Харківської області від 10 грудня 2010 року встановлено наступне. Позивач у справі ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження права власності його баби ОСОБА_6 на спірне домоволодіння, яке було зведено та пийнято в експлуатацію і тамим чином стало предметом цивільного права вже після смерті ОСОБА_6. Судом встановлено, що прибудови А1-1, веранда літ «а-2», ганок «а3» були результатом спільної діяльності батьків позивача, ОСОБА_7, ОСОБА_12 з одного боку та ОСОБА_10 з іншого. Суд визнав, що позовні вимоги ОСОБА_3 були недоведені.

При повторному розгляді судом фактично тих самих обставин позивачем також не доведено, спірний будинок було побудовано під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_10 На час смерті ОСОБА_6 спірний будинок не був прийнятий в експлуатацію, Згідно акту про завершення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03.07.1959 року (т.1 а.с.36) вбачається, що спірний будинок розпочато будівництвом у 1947 році, а закінчено у липні 1959 ороку. Згідно рішення виконкому Люботинської міськради від 24 вересня 1959 року затверджено акт прийомки будинку. (т.1 а.с.37).

Таким чином підтверджено, що предметом цивільного права спірний будинок став з 1959 року тобто після смерті ОСОБА_6 На час її смерті спірний будинок їй не належав і її спадкоємці не могли успадкувати будь яку частину спірного будинку. Оскільки після смерті ОСОБА_6 не відкрилася спадщина, а на час її смерті вона не могла бути власником майна, яке юридично не існувало, то підстав змінювати долі спадкоємців після смерті колишніх власників спірного будинку не було.

Посилання суду першої інстанції на те, що при вчиненні нотаріальних дій при видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину нотаріус не пересвідчився у наявності правовстановлюючих документів про належність спадкодавцям прибудови літ.«А1-1» до житлового будинку літ. «А-1» не відповідають обставинам справ. Позивачем не доведено, що зазначені прибудови належать йому. Крім того рішенням Люботинського міського суду від 07 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківськоїобласті від 10 грудня 2010троку відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на зазначені приміщення.

З матеріалів справи також вбачається і проти цього не заперечують сторони, що будівництво будинку було завершено у 1979 році., остання дії щодо змін власників проведені у 1997 році, коли ОСОБА_1 отримала свідоцтво про спадщину. Батько позивача - ОСОБА_7 був присутній у нотаріальній конторі при оформленні ОСОБА_1 свідоцтва на спадщину. За життя ОСОБА_7 не оспорював права ОСОБА_15 на її частку спадщини, але і своє право на спадщину за життя не оформив. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 серпня 2008 року ОСОБА_3 отримав право на спадщину в розмірі 6/26 частин спірного будинку які фактично успадкував його батько ОСОБА_7 після смерті свого батька ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.28). За життя батько позивача не оспорював долі співвласників у праві власності на спірний будинок

Враховуючи викладене колегія вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги. Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_15, Люботинської міської ради Харківської області, третя особа Друга Державна нотаріальна контра Харківського району Харківської області про встановлення факту будівництва та визнання права власності на частину будинку - відмовити.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути, оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: