РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Галінська В.В.

при секретарі Райковській О.К.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" в особі Рівненської філії ПАТ КБ "ПриватБанк" про зобов"язання вчинити дію, утриматись від вчинення дій в подальшому,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов"язати ПАТ КБ "Приватбанк" видалити інформацію з будь-яких Інтернет ресурсів та печатних видань щодо продажу квартири АДРЕСА_1, зобов"язати ПАТ КБ "Приватбанк" утриматись в подальшому від будь-яких дій по примусовому стягненню (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна у вигляді квартири АДРЕСА_2, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" 23 лютого 2007 року був укладений кредитний договір на суму 25 200 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов"язання за кредитним договором між ним та банком 23 лютого 2007 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_3. 28 січня 2013 року рішенням Рівненського міського суду позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3 квартиру №43, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 43,90 м.кв., що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Відінська, 44, для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "Приватбанк" відповідно до кредитного договору від 23.02.2007 року, заборгованість відповідача ОСОБА_3 по якому становить 232972,90 грн. шляхом надання ПАТ КБ "Приватбанк", як іпотекодержателю, права на продаж вищевказаної квартири будь-якій особі-покупцеві з усіма повноваженнями власника квартири ОСОБА_3 та з отриманням будь-яких докуметів необхідних для здійснення продажу. Визначено початкову ціну для подальшої реалізації в розмірі 202 000 грн.. В задоволенні вимоги про виселення відмовлено.

Рішенням Рівненського міського суду від 20.10.2014 року в позові ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення відмовлено, яке залишено в силі ухвалою ВССУ від 25.02.2015 року.

Проте не зважаючи на відмову у виселенні та правову позицію ВССУ викладену в ухвалі від 25.02.2015 року щодо мораторію на дії по стягненню предмета іпотеки, працівниками Банку на сайті щодо реалізації конфіскованого майна PlanetEstate була розміщена інформація щодо реалізації даної квартири, що він розглядає як дію по примусовому стягненню (відчуженню без згоди власника) нерухомого майна всупереч ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив позов задоволити. Додатково пояснив, що протягом дії ЗУ "Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно ст.. 5 ЗУ "Про іпотеку". Просив позов задоволити.

Представник відповідача позов не визнав. Підтримав подані до суду заперечення, згідно яких зазначив, що рішення Рівненського міського суду від 28.01.2013 року по справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки за адресою м.Рівне, вул.Відінська, 44/43, визначена початкова ціна для подальшої реалізації предмету іпотеки. Дане рішення набрало законної сили і є чинним на даний час. Умовами кредитного договору від 23.02.2007 року п.6.1 передбачено право позичальника відповідно до ЗУ "Про організацію формування та обігу кредитних історій" розповсюджувати, передавати інформацію по позичальнику, інформацію по забезпеченню кредиту, тощо. Пунктом 16.11 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право будь-яким способом доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість іпотекодавця, наявність (відсутність) і стан майна, переданого в забезпечення.

Крім того, вказав, що наявність інформації на Інтернет ресурсі не порушує права позивача. На даний час Банк здійснює підшуковування клієнтів і не має наміру здійснювати продаж квартири без згоди власника. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 28 січня 2013 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3 квартиру №43, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 43,90 м.кв., що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Відінська, 44, для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "Приватбанк" відповідно до кредитного договору від 23.02.2007 року, заборгованість відповідача ОСОБА_3 по якому становить 232972,90 грн. шляхом надання ПАТ КБ "Приватбанк", як іпотекодержателю, права на продаж вищевказаної квартири будь-якій особі-покупцеві з усіма повноваженнями власника квартири ОСОБА_3 та з отриманням будь-яких документів необхідних для здійснення продажу. Визначено початкову ціну для подальшої реалізації в розмірі 202 000 грн.. В задоволенні вимоги про виселення відмовлено. Дане рішення набрало законної сили і є чинним на даний час.

Ухвалою ВССУ від 25 лютого 2015 року залишено в силі рішення Рівненського міського суду від 20.10.2014 року про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення.

З оглянутого витягу з Кредитного договору п.6.1 вбачається, що позичальник відповідно до ЗУ "Про організацію формування та обігу кредитних історій" дає банку згоду на збір, зберігання, використання, розповсюдження, передачу та отримання Банком з/від бюро кредитних історій інформації про себе, а саме доступ до своєї кредитної історії, як для укладання даного Договору, так і на період його дії, інформацію по позичальнику, інформацію по забезпеченню кредиту, тощо.

Пунктом 16.11 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право будь-яким способом доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість іпотекодавця, а також наявність (відсутність) і стан майна, переданого в забезпечення виконання зобов"язань, у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого із зобов"язань за Кредитним договором, а у разі виїзду Іпотекодавця за межі території України - з моменту підписання сторонами Кредитного Договору.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України "Про мораторій " мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій" не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в Постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-57цс15), які відповідно до положень ст.360.7 ЦПК України, є обовязковими для виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Враховуючи, що позивачем не доведено існування укладеного окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя (відповідача) з передачею права власності на предмет іпотеки або укладання договору купівлі-продажу, то відсутні обґрунтовані підстави передбачати можливість порушення права власності позивача на предмет іпотеки, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 листопада 2015 року.

Суддя - підпис

згідно з оригіналом:

Суддя Рівненського міського суду В.В.Галінська