Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/2223/14-ц Головуючий у 1-й інст. Комісарчук О. В.
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Коломієць О.С.

при секретарі Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», ліквідатора ТОВ «Укрпромбанк» Раєвського Костянтина Євгеновича, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним та захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом. В обґрунтування вимог зазначав, що 03.12.2007 року між ним та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір №355/ФКВ-07, за яким він отримав споживчий кредит в сумі 28028,00 дол. США для придбання автомобіля на умовах визначених в договорі строком на 84 місяці з кінцевою датою повернення до 01.12.2014 року. У 2013 році під час отримання юридичної консультації йому стало відомо, що договір є таким, що порушує встановлені вимоги законодавства для споживчих кредитних договорів і порушує його права, як споживача, оскільки кредит надано та одержано в іноземній валюті за відсутності відповідної ліцензії. Уточнивши свої вимоги,посилаючись на вимоги ч.1 ст.227 ЦК України, просив визнати кредитний договір №355/ФКВ-07 від 03.12.2007 року недійсним.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі його позовні вимоги. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом, як докази, прийнято ксерокопії банківської ліцензії, дозволи та додатки до дозволів, які не завірені належним чином і подані особою, яка не є стороною по справі, а тому вважає, що рішення суду в частині доведеності наявності у нього чи відповідача необхідної ліцензії для використання іноземної валюти, як засобу платежу за кредитним договором, є лише припущенням суду. Вказує, що суд не врахував ту обставину, що фактично спір виник не з надання кредиту в іноземній валюті, а з того, що розрахунки за спірним кредитним договором визначені і провадились обома сторонами в іноземній валюті, а умови і порядок розрахунку є суттєвими умовами кредитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.12.2007 між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено договір споживчого кредиту №355/ФКВ-07, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 28028, 00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом/а.с.7-10/.

13 грудня 2001 року ТОВ „Український промисловий банк" отримало банківську ліцензію за №67, видану Національним Банком України на здійснення банківських операцій з валютними цінностями, Дозвіл № 67-5 від 27 червня 2006 року та додаток до нього на право здійснення операцій з валютними цінностями /а.с.134,143-144/.

Відтак, банківську ліцензію та відповідний дозвіл на здійснення банківських операцій з валютними цінностями, ТОВ „Український промисловий банк" отримало до надання кредиту позивачу.

30 червня 2010 року між ПАТ „Дельта Банк", ТОВ „Укрпромбанк" та Національним банком України було підписано договір про передачу Активів та Кредитних зобов"язань ТОВ „Укрпромбанк" на користь ПАТ „Дельта Банк", а тому право вимоги за кредитним договором №355/ФКВ-07 від 3 грудня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ „Український промисловий банк" перейшло до ПАТ „Дельта Банк" /а.с.168-173/.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ . Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями , що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті .

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов"язані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Наведений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року (справа №6-7цс11), який в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх судів України.

Відтак, ТОВ „Український промисловий банк", як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

За таких обставин не ґрунтуються на вимогах матеріального права доводи, наведені в апеляційній скарзі, про те, що за відсутності в ТОВ „Український промисловий банк" індивідуальної ліцензії спірний договір споживчого кредиту не відповідає вимогам закону, а тому є недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував того, що фактично спір виник не з надання кредиту в іноземній валюті, а з того, що розрахунки за спірним кредитним договором визначені і проводяться обома сторонами в іноземній валюті, є безпідставними, оскільки суд розглянув справу в межах вимог позовної заяви, в якій ставилось питання про визнання кредитного договору недійсним з підстав відсутності відповідної індивідуальної ліцензії.

Окрім того, відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року (справа №6-145цс14), вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Оскільки в судовому засіданні встановлено наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, то проведення розрахунків в іноземній валюті є правомірним.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що судом прийнято ксерокопії банківської ліцензії, дозволи та додатки до дозволів, які не завірені належним чином і подані особою, яка не є стороною по справі, а тому є неналежними доказами, не ґрунтуються на нормах цивільно-процесуального законодавства та є безпідставними, оскільки зазначені докази витребувані судом саме за клопотанням представника позивача (апелянта) із Національного Банку України, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.137 ЦПК України, надіслані останнім та завірені належним чином. Суд першої інстанції у своєму рішенні дав належну оцінку цим обставинам, оскільки представник позивача у місцевому суді також висловлював свої заперечення щодо неналежності зазначених доказів.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з"ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді