Справа № 128/3753/13-ц Провадження № 22-ц/772/2670/2015Головуючий в суді першої інстанції Ганкіна І. А.
Категорія 27 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В. , Войтко Ю.Б.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна" на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" в особі представника позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку та додатковим договором до договору банківського рахунку, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про визнання договору банківського рахунку та додаткового договору до договору банківського рахунку неукладеними, -

встановила:

В липні 2013 року ПАТ "Кредобанк" через свого представника - ТДВ "Інтер-Ріск" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку та додатковим договором до договору банківського рахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.12.2009 року між банком та відповідачем укладено додатковий договір до договору банківського рахунку НОМЕР_1 від 15.10.2009 року. Відповідно до вказаного договору - п.1.1 банк зобов'язувався надати у власність позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а позичальник повернути їх і сплатити проценти. Відповідно до п.2.1 даного кредитного договору встановлено ліміт в розмірі 18900 грн. на весь час дії платіжної картки, яка видана на підставі договору банківського рахунку від 15.10.2009 року, але не довше строку перебування клієнта в трудових відносинах з банком.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання станом на 15.02.2013 року виникла заборгованість в розмірі 24625,37 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

ОСОБА_2 в серпні 2013 року звернувся із зустрічним позовом до ПАТ "Кредобанк" про визнання договору банківського рахунку та додаткового договору до договору банківського рахунку неукладеними, посилаючись на те, що ні договір банківського рахунку, ані додатковий договір на підставі яких банк просить стягнути з нього заборгованість ним особисто не підсувались.

Тому просив суд на підставі 202, 203, 207, 215 ЦК України визнати неукладеними договір банківського рахунку НОМЕР_1 від 15.10.2009 року та додатковий договір до договору банківського рахунку від 28.12.2009 року.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2015 року в задоволенні позову ПАТ "Кредобанк" в особі представника - ТДВ "Інтер-Ріск" відмовлено, зустрічний позов задоволено частково, визнано таким, що не є укладеним додатковий договір від 28.12.2009 року між Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк" та ОСОБА_2 до договору банківського рахункуНОМЕР_1 від 15.10.2009 року.

В задоволенні вимог щодо визнання неукладеним договору банківського рахунку НОМЕР_1 від 15.10.2009 року між Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк" та ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись із рішенням ПАТ "Кредобанк" через свого представника - ТДВ "Інтер-Ріск" подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта - позивача ПАТ «Кредобанк» Петров О.Е. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Стьоба Ю.М. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення судом апеляційної інстанції з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що перебуваючи у трудових правовідносинах сторони по справі - Відкрите акціонерне товариство "Кредобанк" (правонаступником якого є ПАТ "Кредобанк") та ОСОБА_2, 15 жовтня 2009 року уклали договір банківського рахунку (карткові рахунки) НОМЕР_1

Відповідно до додаткового договору від 28.12.2009 року до договору банківського рахунку (карткові рахунки) НОМЕР_1 від 15.10.2009 року банк зобов'язався надати клієнту грошові кошти (кредит) для здійснення операцій з використанням платіжних карток у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а клієнт зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти (а.с. 9).

За умовами договору кредитний ліміт встановлено в розмірі 18900 грн., а відсоткова ставка за користування кредитними коштами становить 16% річних, забезпеченням кредитної лінії виступає заробітна плата особи.

Наказом в.о. Голови правління ПАТ "Кредобанк" №2-а від 20.02.2012 року відповідача ОСОБА_2 звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України.

Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу відкриття і користування банківським рахунком, а також кредитом, є договірними та врегульовані ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні вимог банку та ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог позивача за зустрічним позовом - в частині визнання неукладеним додаткового договору від 28 грудня 2009 року суд першої інстанції виходив з того, що кредитне зобов'язання виникло внаслідок порушення умов додаткового договору, в якому відповідно до висновку експертів від 21.04.2015 року № 75/76/15-21 підпис від імені ОСОБА_2 у графі "клієнт ОСОБА_2…підпис" виконаний не самим ОСОБА_2, а іншою особою, а тому прийшов до висновку про те, що такий договір є неукладеним.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як він не відповідає дійсним обставинам справи й зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, що порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав як визнання правочину таким, що не є укладеним, законом не передбачено, а тому відповідна позовна вимога задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частиною 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки відповідно до висновку експертів від 21.04.2015 року №75/76/15-21 досліджуваний підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Клієнт ОСОБА_2 підпис» додаткового договору від 28.12.2009 року до договору банківського рахунку НОМЕР_1 від 15.10.2009 року - виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою, сторонами не додержано вимог закону про письмову форму кредитного договору, а відтак відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України такий договір є нікчемним, що також виключає визнання його таким, що не є укладеним.

Згідно з частиною 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Проте спірні правовідносини залишаються врегульованими договором банківського рахунка НОМЕР_1 від 10 жовтня 2009 року, що укладений між сторонами.

Згідно з ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1069 ЦК України встановлено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Умовами укладеного між сторонами договору банківського рахунка (п. 1.1) встановлено, що його предметом є послуги, що надаються банком клієнту: по відкриттю, веденню карткового рахунку власника, виготовленню БПК, здійсненню операцій із її застосуванням, надання короткострокових кредитів, в межах встановленого банком кредитного ліміту, відповідно до додаткового договору.

Банк за заявою клієнта, встановлює йому кредитний ліміт, в порядку визначеному банком. Розмір кредитного ліміту, умови його обслуговування, повернення визначаються у додатковому договорі, що укладатиметься між банком та клієнтом (п. 3.5).

У випадку здійснення клієнтом та/або держателем банківської платіжної картки операції, внаслідок якої було перевищено ліміт витрат, дія усіх карток, які видані відповідно до умов цього договору, блокується, а сума, на яку сума операції перевищує розмір ліміту витрат, обліковується на картковому рахунку і вважається кредитуванням рахунку (технічний овердрафт). За користування овердрафтом клієнт повинен сплатити банку винагороду в розмірі, визначеному тарифами банку. Клієнт зобов'язаний повернути банку заборгованість (суму овердрафту та процентів за користування ним) протягом 50 днів з дня виникнення дебетового сальдо (п. 3.6).

Рішенням кредитного комітету Другої Львівської філії від 16.12.2009 року (а.с. 177) по картковому рахунку ОСОБА_2 встановлено кредитний ліміт як по зарплатній банківській платіжній карті з сумою 18900 грн., на споживчі цілі, до кінця терміну картки. Порядок погашення кредиту - за рахунок надходжень на картковий рахунок. Відсоткова ставка за користування кредитом склала 16% річних, що підлягають сплаті щомісячно.

Матеріалами справи - виписками руху коштів по рахунку підтверджено та відслідковується факт постійного використання ОСОБА_2 кредитних коштів, внаслідок чого відповідно до призначення платежу відбувалось зменшення або збільшення зобов'язань за овердрафтом, тобто зняття готівки та внесення її на картковий рахунок.

Так, згідно з випискою про рух коштів на рахунку кредитної лінії (т. 1, а.с. 38-41) ОСОБА_2 вперше скористався короткостроковим кредитом (овердрафтом) 23.12.2009 року (тобто після рішення кредитного комітету і до укладення додаткового договору), знявши зі свого карткового рахунку 9400 грн. (запис п.п. №1). В подальшому24 і 25 грудня 2009 року він зменшував свої зобов'язання за овердрафтом на суми 4672,74 грн. і 4100 грн. відповідно (записи п.п. №2 і 3), а 28.12.2012 року, знову взяв короткостроковий кредит на суму 9500 грн. (запис п.п. №4), який погасив 29 і 30 грудня (записи п.п. №5 і 6).

Отже встановлення кредитного ліміту по зарплатній картці ОСОБА_2 вступило в дію до укладення додаткового договору від 28.12.2009 року і недійсність останнього не припиняє зобов'язання відповідача погасити фактично отриманий кредит (овердрафт) і відсотки за користування ним.

Нараховані банком доходи за овердрафтом (відсотки за користування ним) погашалися за рахунок коштів на рахунку для виплати заробітної плати (а.с. 16-25, записи п.п. №37, 47, 49, 55, 62, 71, 78, 81, 86, 92, 95, 105, 109, 116, 135, 143, 146, 154), як і передбачено договором банківського рахунка, рішенням кредитного комітету.

Після реорганізації (закриття) філії ВАТ «Кредобанк» 21.08.2010 року кошти на рахунку було перенесено на інший рахунок, відкритий в ПАТ «Кредобанк» (т. 1, а.с. 26-37). Так само продовжила свою дію і відкрита ОСОБА_2 до договору банківського рахунку короткострокова кредитна лінія і він активно користувався нею (т. 1, а.с. 42-47).

Згідно з п. 3.7 договору банківського рахунка банк щомісячно, до 5 числа наступного за звітним місяцем, складає звіт (виписку) про стан ліміту витрат по картковому рахунку, який надає клієнту. Неотримання виписки не звільняє клієнта від виконання зобов'язань за цим договором. Ліміт витрат в договорі визначається як сума грошових коштів, яку держатель може використовувати за допомогою банківської платіжної картки. Ліміт витрат може складатися із залишку на картрахунку за мінусом суми незнижувального залишку або за плюсом наданого банком кредитного ліміту.

Таким чином, за договором банківського рахунка відповідач користувався платіжною карткою як для отримання заробітної плати, так і для отримання короткострокових кредитів понад залишок коштів на картковому рахунку, і не міг не знати про виникнення і наявність заборгованості, оскільки всі види як надходжень (зарплата, поповнення через касу банку чи термінал, перекази від інших осіб), так і списань (зменшення заборгованості за овердрафтом, погашення доходів за користування ним) чітко визначені у виписках з рахунку.

Свої зобов'язання за договором банківського рахунка від 15 жовтня 2009 року відповідач не виконав, а тому згідно з розрахунками позивача станом на 15.02.2013 року залишилася заборгованість в сумі 20203,49 коп., що складається з неповернених кредитних коштів в сумі 17442,73 грн., а також відсотків за користування ним в сумі 2760,76 грн. (т. 1, а.с. 12-13).

Вимогу про стягнення пені банком заявлено на підставі п. 5.1 додаткового договору від 28.12.2009 року, який є недійсним (нікчемним) з підстав, зазначених вище, а тому зазначена вимога до задоволення не підлягає.

Відповідно до п. 1, 3-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, і ухвалення нового рішення апеляційним судом.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог - 303,05 грн. ((246,25 грн. +123,13 грн.) * 20203,49 грн. /24625,37 грн.).

Керую чись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна" задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" заборгованість за договором банківського рахунку НОМЕР_1, укладеним 15 жовтня 2009 року в сумі 20203 (двадцять тисяч двісті три) гривні 49 коп., яка складається із: неповернутої суми кредиту - 17442 (сімнадцять тисяч чотириста сорок дві) гривні 73 копійки; прострочених відсотків - 2760 (дві тисячі сімсот шістдесят ) гривень 76 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про визнання неукладеними договору банківського рахунку НОМЕР_1 від 15.10.2009 року та додаткового договору від 28.12.2009 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» судові витрати по справі в сумі 303,05 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.