АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц/791/684/ 2015 Головуючий в І інстанції: Гаврилов Д.В.
Категорія: 27 Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Стародубця М.П.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 10 серпня 2012 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 88000 грн. у визначений договором строк ОСОБА_3 грошові кошти не повернула.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.06.2013 року стягнуто з ОСОБА_3 основний борг в розмірі 84000 грн., що еквівалентно 10 500 доларів США, відсотки за користування коштами в розмірі 3675 грн., пеню в розмірі 65680 грн., що вирахувана станом на 13.03.2013 року.

Виконавчий лист був своєчасно пред'явлений до виконання до державної виконавчої служби, однак виконаний лише 12.02.2014 року.

Позивач зазначаючи про те, що відповідно до п.5 договору передбачено, що у разі девальвації протягом строку дії договору гривні позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 11000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу, а рішення суду виконано лише 09.02.2014 року просив суд стягнути з відповідачки курсові збитки в розмірі 7434 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 5775 грн., пеню в сумі 278880 грн., що визначені на день подачі позову.

В ході розгляду справи ухвалою суду від 21.01.2015 року позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування грошовими коштами залишені без розгляду, у зв'язку з поданою позивачем заявою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21.01.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, зазначаючи, що висновки суду у спірних правовідносинах не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Зокрема, помилковим є висновок суду відносно строку дії договору та пропуску строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору позики грошових коштів від 10.08.2012 року, укладеного між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_3 позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 88000 грн., що на час укладення договору еквівалентно 11000 доларів США, зі строком повернення, протягом одного місяця після письмової вимоги про повернення коштів, але не пізніше 10.08.2013 року.

Пунктом 5 договору визначено, що у разі девальвації протягом дії цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 11000 доларам США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу.

Відповідно до п.9 укладеного договору за прострочення виконання зобов'язань позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від простроченої суми та виплачує пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 22.03.2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17.06.2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 152 355 грн., в т.ч. суми основного боргу 84000 грн., відсотків за користування коштами 3765 грн., пені - 64680 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів державною виконавчою службою за початковою ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час реалізації предмету іпотеки.

Розпорядженням за №39042813/1 від 12.02.2014 року Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Херсонській області грошові кошти, які надійшли на депозитний рахунок відділу в сумі 152355 грн. перераховані на користь ОСОБА_2 (а.с. 10).

Враховуючи умови укладеного сторонами договору, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновку суду відносно того, що закінчення строку дії договору позбавляє права позивача на отримання курсових збитків, оскільки пунктом п'ятим, умов укладеного сторонами договору визначено врахування девальвації грошової одиниці України на день платежу за договором, яким є виконання рішення суду 09.02.2014 року, а тому рішення суду в частині відмови у стягненні курсових збитків підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 7454 грн.

Разом із тим, колегія суддів вважає правильним висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення неустойки за порушення умов договору, яка вирахувана позивачем з 13.03.2013 року по 09.02.2014 року, тобто за період, що передував подачі позову до суду та ухвалення в березні 2013 року судового рішення і до часу його виконання до 09.02.2014 року, оскільки за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Посилання апелянта на переривання строку позовної давності, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки згідно до вимог ст. 266, ч.2 ст.258 ЦК України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Умовами укладеного сторонами договору визначено, строк його повернення протягом одного місяця після отримання повідомлення вимоги про повернення коштів, але у будь - якому разі до закінчення строку позики до десятого серпня 2013 року, а тому колегія суддів вважає, що право на отримання пені позивач реалізував у грудні 2012 року звернувшись з позовом до суду про стягнення боргу.

Окрім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, проте звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовував свої позовні вимоги не положеннями ст. 625 ЦК України, а умовами укладеного договору (пункт 9 договору).

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені, відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до роз'яснень наданих в п.36 постанови №10 від 17.10.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога про пропорційні присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою визначеною Законом №3674-VI).

В пункті 37 вказаної постанови передбачено, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК.

За матеріалами справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 4352,46грн. (2920,89+1431,57=4352,46грн.), враховуючи часткове задоволення позовних вимог у сумі 7434 грн., з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в сумі 113,16грн. (7434грн.*100:86314=2.6%, 4352,46грн.* 2.6:100=113,16грн.).

На підставі викладеного, ст.1046 ЦК України, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 січня 2015 року в частині відмови у стягненні інфляційних збитків скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки в сумі 7434 грн. та судові витрати в сумі 113,16 грн.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: