Справа № 346/4685/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі:

головуючого - судді Веселова В.М.,

секретаря - Максим`юк М.А.

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3,ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

представника третьої особи,що не заявляє самостійних вимог-Коломийська міська рада - Торос В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Коломийська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою в якому зазначили, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 грудня 1993 року Коломийським бюро по приватизації державного житлового фонду. Даний будинок є двохквартирним. Власником квартириНОМЕР_1 даного будинку є ОСОБА_5, інтереси якого в силу рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 березня 2012 року представляє опікун, ОСОБА_6. Співвласниками сусіднього будинку АДРЕСА_2 є відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20.08.1998 року №289 за будинком АДРЕСА_1 була зареєстрована земельна ділянка площею 557,0 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 17.11.1998 року №413 за будинком АДРЕСА_2 була зареєстрована земельна ділянка площею 882,0 кв.м. Квартири в будинках АДРЕСА_2 в свій час належали до державного житлового фонду та були приватизовані мешканцями квартир. В силу даних рішень виконавчого комітету Коломийської міської ради будинки АДРЕСА_2 зняті з балансу Коломийської міської ради. На території земельної ділянки, що була зареєстрована за будинком №4 знаходяться сарай та вбиральня спільного користування мешканців будинків АДРЕСА_2. Даний факт підтверджується план-схемою земельних ділянок АДРЕСА_2 що міститься в інвентарній справі, планом земельної ділянки, погодженим начальником Коломийського міського відділу земельних ресурсів головним архітектором м.Коломия, проектом влаштування спільного дворового туалету та довідкою ЖЕД №4 від 23.07.2002 року №1564. Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення та господарські споруди передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Для підтвердження набутого в такий спосіб права на допоміжні приміщення та господарські будівлі вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій не потребується. Оскільки дані господарські споруди на даний час є спільною сумісною власністю всіх співвласників квартир, розташованих в будинках АДРЕСА_2, в тому числі і позивачів власністю. Вказують, що одночасно нормальне та повноцінне обслуговування житлових будинків та заїзд до господарських споруд і їх використання можливе лише за умови існування земельної ділянки саме спільного користування всіма співвласниками будинків АДРЕСА_2. Тому рішенням Коломийської міської ради №180 від 20.11.2002 року за будинками №4 та АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку спільного користування площею 1439,0 кв.м для забезпечення нормальних умов обслуговування житлових будинків, господарських споруд та заїзду до господарських споруд. Однак, рішенням Коломийської міської ради від 26.01.2011 року №118-2/2011 вищезазначене рішення Коломийської міської ради від 20.11.2002 року №180 було визнано таким, що втратило чинність. Законність даного рішення була предметом спору в Коломийському міськрайонному суді. На підставі постанови Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2012 року, яка залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2013 року, рішення Коломийської міської ради від 26.01.2011 року №118-2/2001 визнано нечинним. Таким чином, на даний час за будинками №2 та АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка площею 1439,0 кв.м., яка є земельною ділянкою спільного користування власників вищезазначених будинків. В 2003 році позивачі звернулися до Інформаційно-кадастрового центру з питанням щодо виготовлення технічної документації по розподілу земельної ділянки, закріпленої за будинками№2 та АДРЕСА_2, між співвласниками будинків. Однак, акт установлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі всіма співвласниками не був погоджений. В липні 2014 року щодо проведення розподілу земельної ділянки між співвласниками житлових будинків позивачі зверталися до Коломийської міської ради. Згідно відповіді міської ради від 21.07.2014 року №Б-420 позивачам рекомендовано з приводу даного питання звернутися до суду. Вказують, що без визначення меж та розмірів земельної ділянки, на якій розташовані частини житлових будинків, що належать позивачам та відповідачам по справі і на які вони мають право користування, вони не можуть у відповідності до ст.118 Земельного Кодексу України реалізувати своє право на безоплатну приватизацію землі, яка знаходиться під належною їм частиною будинку АДРЕСА_2 та яка необхідна їм для обслуговування частини належного їм будинку. Відповідно до ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тобто, вони як співвласники житлового будинку АДРЕСА_1 мають право на виділення їм в користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною їхній частці в житловому будинку. Просять суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 1439,0 кв.м., закріпленою за будинками №2 та АДРЕСА_2 між співвласниками квартир у даних будинках. Виділити їм, позивачам, власникам квартири АДРЕСА_1 в користування частину земельної ділянки закріпленою за будинками АДРЕСА_2 загальною площею 1439,0 кв.м., згідно варіанту розподілу визначеному висновком судової земельної експертизи з урахуванням площі квартири АДРЕСА_1 яка знаходиться у їхній власності та площі земельної ділянки спільного користування, необхідної для використання спільних туалетів та сараю і спільного заїзду. В судовому засіданні вимоги заяви підтримали.

Відповідач , представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в своїх поясненнях в судовому засіданні вказав,що з позовними вимогами не згідний,оскільки в користуванні за будинком,в якому він мешкає закріплено земельну ділянку площею 882 кв.м., про що показав суду відповідну довідку ОБТІ. Також вказав, що жодного туалету на земельній ділянці згідно плану немає, а є окремі входи до кожного будинку, відповідно вантажна машина не зможе заїхати на територію земельної ділянки для обслуговування туалету. Вказує,що є дійсним рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 26.01.2011 року №118-2-2011. Просить в позовних вимогах відмовити.

Відповідачка ОСОБА_10 заперечила позовні вимоги, вказавши ,що в неї є у власності сарай, відповідно її інтереси не враховано при обмірі земельної ділянки. Так само вказала про те, що має на руках відповідний Державний акт на право власності на землю.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог зазначила, що у відповідності до ст.121 ЗК за будинком може бути закріплено земельну ділянку в межах 10 сотих, відповідно не заперечує щодо задоволення позову за умови дотримання законності і рівності прав для всіх сторін. Крім цього, вказала, що жодна з сторін не має на час розгляду справи ні договору користування чи оренди земельної ділянки, ні Державного акту на право власності земельною ділянкою.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, беручи до уваги пояснення відповідачів , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено,що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 грудня 1993 року Коломийським бюро по приватизації державного житлового фонду. Власником квартири №2 даного будинку є відповідач ОСОБА_5, інтереси якого згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 березня 2012 року представляє опікун, ОСОБА_6 Співвласниками сусіднього будинку АДРЕСА_2 є відповідачі - ОСОБА_3, мешканка квартири НОМЕР_2 та ОСОБА_4,мешканець квартири НОМЕР_1 цього будинку

Згідно Рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20.08.1998 року №289 за будинком АДРЕСА_1 була зареєстрована земельна ділянка площею 557,0 кв.м.(а.с.7) .

Будинки №2 та АДРЕСА_2 були зняті з балансу Коломийської міської ради. На території земельної ділянки, що була зареєстрована за будинком №4 знаходяться сарай та вбиральня спільного користування мешканців будинків АДРЕСА_2.

Дані господарські споруди на даний час є спільною сумісною власністю всіх співвласників квартир, розташованих в будинках АДРЕСА_2, в тому числі і позивачів.

Рішенням Коломийської міської ради №180 від 20.11.2002 року (а.с.10,28) за будинками №4 та АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку спільного користування площею 1439,0 кв.м для забезпечення нормальних умов обслуговування житлових будинків, господарських споруд та заїзду до господарських споруд. Однак, рішенням Коломийської міської ради від 26.01.2011 року №118-2/2011 (а.с.12) вищезазначене рішення Коломийської міської ради від 20.11.2002 року №180 було визнано таким, що втратило чинність. На підставі постанови Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2012 року, яка в подальшому була залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2013 року (а.с.14-15), рішення Коломийської міської ради від 26.01.2011 року №118-2/2001 визнано нечинним. Таким чином, на даний час за будинками №2 та АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка площею 1439,0 кв.м., яка є земельною ділянкою спільного користування власників вищезазначених будинків.

Акт установлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі між всіма співвласниками не є погоджений, оскільки між сторонами є неузгодженість з приводу господарських будівель та розмірів земельної ділянок та точаться постійні побутові конфлікти з приводу земельної ділянки.

Згідно вимог ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, а у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки, а якщо таке встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У відповідності до ст.121 ЗК України встановлені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, у відповідності до яких норма безоплатної приватизації земельної ділянки в містах становить 0.10 га.

Як вбачається з документів, які долучені позивачами до справи, на даний час є дійсним рішення Коломийської міської ради №180 від 20.11.2002 року, яким земельною ділянкою спільного користування мешканців по АДРЕСА_2 розміром 1439,0 кв.м., що підтверджено планом земельної ділянки, який є в матеріалах справи (а.с.28-29), а також є акт установлення і узгодження меж землекористування в натурі (а.с.30), що підтверджено постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2012 року (а.с.14) та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 року (а.с.15).

Ст.118 Земельного кодексу України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, а саме рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічної документації та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. При прийнятті такого рішення повинні бути дотримані норми ст.141 ЗК України , оскільки сторони не набули права власності чи права користування на спірну земельну ділянку відповідно до ст.125 ЗК України. У відповідності до ст.198 ЗК України межі земельних ділянок погоджуються з суміжним власником та землекористувачами. У відповідності до ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди.

Рішення Коломийської міської ради №180 від 20.11.2002 року було прийняте в межах її повноважень і на даний час є діючим ,що підтверджено постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2012 року (а.с.14) та ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 року (а.с.15). Як суб'єкт права власності міська рада має право володіти, користуватись і розпоряджатись землями комунальної власності в повному обсязі, встановленому для них нормами публічного права.

У відповідності до п.19 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року: «У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди».

У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України.

Як вбачається з висновку експерта, який було проведено згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду від 8 вересня 2014 року, можна провести реальний виділ часток в натурі позивачам та відповідачам з земельної ділянки площею 1439,09 м кв. по АДРЕСА_2, а саме за будинком №2 (прибудинкова територія) - 557 кв.м.,де власникам квартири НОМЕР_2 - 359.77 кв.м.,власникам квартири НОМЕР_1 - 359,77 кв.м. , за будинком №4 (прибудинкова територія) -557 кв.м.,де власникам квартири НОМЕР_2 - 359.77 кв.м., квартири НОМЕР_1 - 359.77 кв.м. В спільному користуванні залишено 325,09 кв.м. для обслуговування господарських споруд та туалетів будинків №2- №4.

Так, щодо пояснення відповідача ОСОБА_4 , що до будинку по АДРЕСА_2 відноситься 882 кв.м. земельної ділянки, згідно довідки виданої ОБТІ, то суд приходить до наступного висновку. Обміри проводились ОБТІ у відповідності до діючої на той час Інструкції про порядок обміру та обліку земель міст і селищ міського типу Української РСР,затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 9.01.1970р. №8. Обмір та облік земель проводились з метою виявлення наявності земель, розподілу їх по угіддях і землекористувачах, а також з метою їх контролю за правильністю використання земель. Обмір всіх земель та реєстрація документів на право користування ділянками в забудованих кварталах покладалось на бюро технічної інвентаризації, а проведення по суті обміру земель не було фактом підтвердження надання, вилучення, чи припинення права користування земельних ділянок, а метою здійснення державного обліку земель. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ні на той час, ні на даний час не були і не є землекористувачами земельної ділянки по АДРЕСА_2 в м.Коломия, оскільки не представили суду жодного документу на право довгострокового користування земельною ділянкою у відповідності до ст.20 діючого на той час Земельного Кодексу УРСР в редакції 1970 року, який передбачав обов'язковість наявності державного акту на право користування землею, форма якого встановлювалась Радою Міністрів СРСР.

Обгрунтування відповідачем ОСОБА_4 своєї позиції рішенням Коломийської міської ради №118-2-2011 від 26.01.2011 року суд до уваги не приймає, оскільки дане рішення міської ради було визнане нечинним постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2012 року (а.с.14) та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 року (а.с.15).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не звертались до Коломийської міської ради з відповідними заявами, не посвідчили договір про безстрокове користування земельною ділянкою в нотаріальному порядку у відповідності до діючого на той час Земельного законодавства та не отримали документу на право довгострокового користування земельною ділянкою чи Державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, відповідачі на час проведення обміру земель не були землекористувачами земельної ділянки, не оформили право користування земельною ділянкою в порядку, зазначеному ст.20 Земельного кодексу УРСР в редакції 1970 року, не мають державного акту на право користування землею, форма якого встановлювалась Радою Міністрів СРСР, не уклали договір на безстрокове користування земельною ділянкою і не посвідчили його у державній нотаріальній конторі у встановленому порядку. Так само вони не оформили права власності земельною ділянкою згідно Земельного кодексу України в редакції 1990 року.

Щодо заперечення відповідачем ОСОБА_4 в частині того, що туалет, який користуються позивачі не вказаний на план - схемі, то суд зазначає наступне. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 3.02.2009 року, яке було залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 6.04.2009 року (а.с.17) відповідача ОСОБА_4СЧ. було зобов`язано відбудувати дворовий туалет спільного користування,який знаходиться на території будинків АДРЕСА_2 у м.Коломия. Дані рішення в касаційному порядку не оскаржувались та набрали законної сили. Так само постановою Коломийського міськрайонного суду від 13.05.2009 року відповідачу ОСОБА_4 було відмовлено в скасуванні постанови адмінкомісії Коломийської міської ради в стягненні з нього штрафу за самовільне знесення туалету. Дана постанова не була оскаржена в установленому порядку та набрала законної сили.

Щодо заперечення відповідачки ОСОБА_3 стосовно сарая, який належить їй на праві власності, то відповідачка не надала суду доказів того, що сарай дійсно належить їй, так само в матеріалах справи є приписи від Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області про те, що відповідачка ОСОБА_3 самовільно проводить будівельні роботи.

Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. На даний час ні позивачі, ні відповідачі не є власниками спірної земельної ділянки, не мають відповідного Державного акту чи укладеного договору оренди.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості, однак відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали суду документів, який би підтвердив закріплення за ними в користування чи володіння ділянки в розмірі 882 кв.м., згідно представленої довідки ОБТІ. Так само, відповідачі не змогли представити документів щодо права власності на земельну ділянку, або на право користування земельною ділянкою в розмірі 882 кв.м. Представлені відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 технічні звіти від 2011 року, які виготовлялись ТзОВ «Тиса-Захід», не є затвердженими в установленому порядку Коломийським міськвиконкомом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення.

Наведене підтверджується копіями рішень Коломийської міської ради від 20.08.98р. (а.с.7) від 22.01.2007 р. (а.с.110), 26.01.2011 р. (а.с.12), від 20.11.2002 року (а.с.28), довідкою ЖЕД-4, рішеннями Коломийського міськрайонного суду від 22.03.2012 року (а.с.13), постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2012р. (а.с.14), ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013р. (а.с.15), ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 6.04.2009 р. (а.с.17), копією технічного звіту по розподілу земельної ділянки по фактичному користуванню в АДРЕСА_2(а.с.24),копією плану земельної ділянки в АДРЕСА_2 (а.с.29), актом установлення і узгодження меж землекористування в натурі (а.с.30), копіями свідоцтв на право власності на житло (а.с.33),копіями план-схем земельної ділянки та розміщених на ній будівель та споруд.

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити .

Встановити наступний порядок користування спірною земельною ділянкою розміром 1439,0 кв.м.,що розташована в м.Коломия по вул.Майданського №№2,4 між власниками квартир у вищезазначених будинках :

-за позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, власникам квартири АДРЕСА_1 в користування частину земельної ділянки, закріпленої за будинками АДРЕСА_2 згідно варіанту розподілу визначеному висновком земельної експертизи з врахуванням площі квартири АДРЕСА_1 та площі земельної ділянки спільного користування, необхідної для використання спільних туалету та сараю і спільного заїзду , що становить 359,77 кв.м., які на план-схемі висновку експерта визначені світло зеленим кольором, при чому для власника квартири №1 біля будинку №4 слід встановити земельний сервітут площею 8.25 кв.м. з метою забезпечення проїзду вантажного асенізатора для всіх співвласників квартир №2 та №4 (заштрихована червоним на план-схемі висновку експерта).

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5, від імені якого діє опікун ОСОБА_6, який мешкає в АДРЕСА_3, ОСОБА_3,яка мешкає в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ,який мешкає в АДРЕСА_2 на користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9,які мешкають в АДРЕСА_2 - судовий збір в сумі 243 грн.60 коп., витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня

його проголошення.

Суддя Веселов В. М.