Справа №485/2069/14-ц 12.01.2015 12.01.2015 12.01.2015
Провадження №22-ц/784/73/15
Провадження № 22 Ц- 784/73/2015 р. Головуючий першої інстанції: Лисенко М.Є.
Категорія- 55 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 січня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання: Харитоновою І.В.

за відсутності

учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73 ( далі -ТОВ «Мостобудівельний загін № 73», або Підприємство) на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03.11.2014 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 до ТОВ «Мостобудівельний загін № 73», про стягнення заборгованості із заробітної плати,

встановила:

06.10.2014 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до Підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позивач зазначав, що наказом власника Підприємства від 15.09.2014 р. його звільнено з посади теслі.

При звільненні з вини Підприємства з ним не було проведено розрахунок.

Посилаючись на ці обставини позивач просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 27246 грн. 52 коп.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03.11.2014 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

На користь позивача з Підприємства стягнуто 27246 грн. 52 коп. в рахунок заборгованості по заробітній платі у зв'язку із звільненням за власним бажанням.

Цим же рішенням в доход бюджету з відповідача стягнуто 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Підприємство ставить питання про скасування рішення в частині стягнення коштів за відрядження і ухвалення нового про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог вважаючи, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та наданим доказам.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

До складу належних працівникові розрахункових сум входить, крім заробітної плати, також грошова компенсація невикористаної відпустки за відпрацьований період та витрати на відрядження

Розмір середнього заробітку для випадків затримки розрахунку, визначення розміру компенсації відпустки та інших, передбачених законом випадків, визначається відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (з відповідними змінами, далі- Порядок)

З наказу № 94 від 15.09.2014 р. та відповідного запису у трудовій книжці позивача, вбачається, що його звільнено з 09.07.2014 р. з нарахуванням компенсації за невикористану відпустку тривалістю 46 днів та вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку.

З наданих відповідачем довідки про середню заробітну плату та звіту про нараховану, але не виплачену на час звільнення заробітну плату, вбачається, що станом на 15.09.2014 р. роботодавець заборгував працівникові 24966 грн. 52 коп. в якості заробітної плати та 2280 грн. в якості відшкодування витрат на відрядження, а всього 27246 грн. 52 коп.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та прийшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача зазначених сум, виходячи з того, що відповідач не спростував фактів та обставин, які свідчать про розмір наявної заборгованості та порушення трудових прав робітника щодо своєчасного отримання розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованність рішення в частині стягнення витрат на відрядження не заслуговують на увагу, оскільки роботодавець не надав доказів того, що позивач не перебував у відрядженнях та що відомості звіту про розмір компенсації на відрядження є помилкою.

Інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

В той же час, перевіряючи правильність висновків суду щодо відшкодування на користь держави судових витрат, колегія суддів встановила, що їх розмір визначено судом першої інстанції невірно.

Так, відповідно до приписів п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при визначенні розміру судового збору слід виходити з одного відсотка ціни позову у розмірі 272 грн. 46 коп., замість мінімального розміру витрат на судовий збір.

Встановлене є підставою для зміни оскаржуваного рішення лише в частині розміру судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 - 316 ЦПК України, колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73 - задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03.11.2014 р. в частині розміру судового збору, який підлягає відшкодуванню державі- змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73 в доход держави 272 грн. 46 коп. судового збору.

В іншій частині рішення місцевого суду - залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова