У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання незавершеного будівництвом будинку об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання незавершеного будівництвом будинку об'єктом спільної сумісної власністю подружжя.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що з 2001 року до

2012 року перебувала з відповідачем ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними у с. Підгірцях Обухівського району Київської області було розпочато будівництво двоповерхового жилого будинку мансардного типу загальною площею 205,3 кв. м та літнього будинку для відпочинку, будівництво яких до теперішнього часу не завершено, будинок в експлуатацію не введено.

Посилаючись на те, що будівництво спірного будинку було розпочато та здійснювалося під час офіційно зареєстрованого шлюбу з відповідачем, таке будівництво проводилося спільними зусиллями та за спільні кошти, ОСОБА_3 просила позов задовольнити та визнати незавершений будівництвом будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доповнивши під час розгляду справи позовні вимоги, ОСОБА_3 також просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_4 усі конструктивні елементи, будівельні та оздоблювальні матеріали й обладнання, які були використані в процесі будівництва жилого будинку з надвірними спорудами, стягнувши з останнього 1 246 049 грн. грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усі конструктивні елементи, будівельні та оздоблювальні матеріали й обладнання, які були використані в процесі будівництва жилого будинку з надвірними спорудами, що розташований в садовому товаристві «Мрія», ділянка № НОМЕР_1, у с. Підгірцях Обухівського району Київської області.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить рішення Обухівського районного суду Київської області від

24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від

7 жовтня 2014 року скасувати й ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2001 року до 19 жовтня 2012 року.

За час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснено будівництво двоповерхового жилого будинку мансардного типу загальною площею 205,3 кв. м та літнього будинку для відпочинку, встановлено огорожу та ворота, благоустроєно земельну ділянку № НОМЕР_1 у садовому товаристві «Мрія», що розташована у с. Підгірцях Обухівського району Київської області.

Згідно з висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 1-08/2012 від 2 серпня 2012 року готовність об'єкту незавершеного будівництва складає 99,99 %, вартість будівельних матеріалів, інженерних комунікацій та обладнання, використаного під час будівництва та інфраструктури становить 1 504 493 грн., вартість будівельних робіт, без врахування матеріалів, становить 988 501 грн., загальна вартість будівництва становить 2 492 994 грн.

Так, відповідно до чч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За правилами чч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту зазначених норм матеріального права випливає, що спільна власність може бути двох видів: з визначенням часток учасників (спільна часткова) і без визначення таких часток (спільна сумісна). Майно не може одночасно перебувати у спільній сумісній власності та спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, установивши, що будівництво спірного жилого будинку було розпочато та здійснювалося під час офіційно зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6, проте на час вирішення даного спору не було завершено будівництвом, суди попередніх інстанцій дійшли правильного по суті та обґрунтованого висновку про те, що спільним сумісним майном сторін є використані у процесі здійснення будівництва конструктивні елементи, будівельні та оздоблювальні матеріали й обладнання.

При цьому, судами обґрунтовано відхилено доводи та посилання відповідача на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2013 року та ухвалу цього ж суду від 23 серпня 2013 року щодо вирішення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та затвердження мирової угоди між ними, оскільки їх було ухвалено та постановлено, після фактичного набуття сторонами права на спірне майно.

Виходячи з наведеного, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 й обґрунтовано визнали спільним майном подружжя усі конструктивні елементи, будівельні та оздоблювальні матеріали й обладнання, які були використані в процесі будівництва жилого будинку з надвірними спорудами, що розташований в садовому товаристві «Мрія», ділянка № НОМЕР_1, у с. Підгірцях Обухівського району Київської області.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Однак, відмовляючи у задоволенні вимог про поділ такого майна й виділ будівельних матеріалів відповідачу зі стягненням з нього на користь позивача грошової компенсації в рахунок вартості її частки у праві спільної сумісної власності, суди попередніх інстанцій припустилися помилки у застосуванні норм матеріального права.

Так, згідно з чч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», суди мають врахувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або, з урахуванням конкретних обставин, залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача вартість її частки у спільному майні, виділивши ОСОБА_4 усі конструктивні елементи, будівельні та оздоблювальні матеріали й обладнання, які були використані в процесі будівництва жилого будинку з надвірними спорудами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

За правилами ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ в натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливими (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Однак, зазначені положення законодавчих актів судами попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 10, 212, 315 ЦПК України враховані не були, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірені.

На порушення вимог ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України як суд першої так і апеляційної інстанцій не сприяли всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин й правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, при цьому дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поділ спільного майна через невчинення жодним із подружжя дій згідно з приписами ст. 71 СК України, якою передбачено попереднє внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, не врахувавши при цьому, що позивач не заявляла вимог про припинення права власності відповідача, а навпаки, просила стягнути з нього на свою користь грошову компенсацію за часку у майні.

Отже, суди не виконали своїх обов'язків, визначених ст. ст. 212-215, 303, 304, 316 ЦПК України й дійшли передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності.

У касаційній скарзі відповідач також зазначає про незгоду з висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 1-08/2012 від 2 серпня 2012 року, говорячи про упередженість експерта, однак зі змісту касаційної скарги та з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем заявлялись клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

З огляду на наведене, ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені в повній мірі, рішення суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 7 жовтня

2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання незавершеного будівництвом будинку об'єктом спільної сумісної власністю подружжя передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук