АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/917/15 Справа № 204/4657/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення /а.с.2-3, 29/.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, усунено перешкоди у користуванні ? частиною домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом вселення у вказане домоволодіння. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.180-182/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 194-198/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить ? частина домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №4-748 та видано 10 березня 2007 року.

ОСОБА_4, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, що зареєстровано в реєстрі за №4-745 від 10 березня 2007 року належить інша ? частина вказаного домоволодіння після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5, 6/.

Домоволодіння АДРЕСА_1 розташовано на земельній ділянці площею 365 кв.м, житловий будинок загальною площею 68,1 кв.м складається з сіни - 1, кухні - 2, коридору - 3, житлової кімнати - 4, житлової кімнати - 5, житлової кімнати - 6, житлової кімнати - 7, веранди - 8 /а.с.105-109/.

Відповідно договору дарування від 04 жовтня 2013 року, який зареєстрований в реєстрі за №2840, ОСОБА_4 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 належну їй ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 /а.с. 47/.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2012 року скасовано рішення Красновардійського районного суду від 22 листопада 2011 року та додаткове рішення від 27 квітня 2012 року, та відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні її позовних вимог про поділ в натурі спірного житлового будинку, що знаходиться у спільній частковій власності з ОСОБА_3 /а.с. 227-228/.

Відповідач ОСОБА_2 самовільно змінила замки на вхідних дверях, та не впускає позивача до будинку, що підтверджується заявами позивача до Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 11 жовтня 2012 року і 29 жовтня 2012 року /а.с.8-9/, постановою Красногвардійського РВ від 20 жовтня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи /а.с.11/, відповіддю начальника СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 42/В-7 від 04 березня 2013 року.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком щляхом вселення підлягають задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача, що постановляючи рішення суд не врахував, те що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2012 року, на яку суд послався як на доказ створення перешкод позивачу у користуванні спірним будинком, була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 липня 2014 року та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, то з ними погодитися не можна, оскільки зазначена постанова прийнята відносно протиправних та незаконних дій Головного управління департаменту міграційної служби Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб) щодо реєстрації згоди ОСОБА_3 місця мешкання ОСОБА_6 разом із неповнолітнім сином в спірному будинку, тоді як суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на заміну відповідачем замків в спірному будинку та те, що позивача не впускають у будинок, у зв'язку з чим виникла необхідність звернутись до суду з даним позовом.

Щодо посилань апелянта на те, що суд не визначив в які саме приміщення, та в яку за розміром частину будинку вселено позивача також не можна прийняти до уваги, оскільки ОСОБА_3 є власницею ? частини будинку, і те, що власниками не встановлено порядок користування будинком не може бути підставою для відмови у вселенні.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 312 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.