АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 680/1250/14-ц
Провадження № 22-ц/792/555/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Фанди В.П.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: апелянта ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/555/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду від 29 січня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

30.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач вказував, що він є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1. В зазначеному будинку зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2, з якою 24.03.2003 року шлюб розірваний, та їхні спільні діти ОСОБА_4 і ОСОБА_3 Вказує, що з 2009 року відповідачі змінили місце проживання і стали проживати за іншими адресами, не сплачують за користування житлом, не беруть участі в покращенні стану будинку, проте з реєстрації у добровільному порядку знятися не бажають, що завдає йому матеріальних витрат зі сплати комунальних послуг з розрахунку на всіх зареєстрованих в будинку осіб. Тому позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Новоушицького районного суду від 29 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням відмовлено.

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -Шуригіна О. В. Справа №22ц/792/555/15

Доповідач -Кізюн О.Ю. Категорія № 43,46

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не дано належної оцінки доказів, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. В порушення ст. 212 ЦПК України суд прийняв до уваги покази відповідачів про те, що вони не проживають в будинку через неналежну поведінку позивача, однак ці покази відповідачів не підтверджено

належними доказами. Судом безпідставно не прийнято до уваги встановлені факти про те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 створили свої сім'ї і саме із цими обставинами вибули із належного йому житлового будинку. Судом не прийнято до уваги те, що належний йому спірний будинок глинобитний та потребує постійного утримання в належному стані, а відповідачі фактично з 2009 року в будинку не проживають та не з'являються , будь яких заходів протягом 5-ти років щодо утримання будинку, вселення чи поділу майна не вживали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Відповідно д ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Встановлено і ці обставини ніким не оспорюються, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.12.1979 року по 24.03.2003 року. В період проживання в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 позивач згідно договору купівлі-продажу від 04.06.1981 року купив ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1, в якому зареєстровані усі сторони по даній справі.

Окрім цього встановлено, що з 1981 року по 2003 рік сторони проживали однією сім'єю у даному будинку. З 2003 року по 2007 рік позивач в будинку не проживав; відповідачка ОСОБА_2 з 2004 року у зв'язку із доглядом за хворою матір'ю періодично проживала в с.Хворосна Новоушицького району, а з 2009 року проживає там постійно, оскільки здійснює догляд за хворим братом та сином - відповідачем ОСОБА_3, який хворіє невиліковною хворобою. Крім цього відповідач ОСОБА_3 на підставі вироку Новоушицького районного суду від 09.08.2004 року відбував покарання у виді позбавлення волі до липня 2008 року. Після відбування покарання він не зміг поселитися за зареєстрованим місцем проживання, оскільки позивач не допустив його до житла, замінивши замки на вхідних дверях будинку.

Ураховуючи ці обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за зареєстрованим місцем проживання з поважних причин. Окрім цього, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідачка ОСОБА_2 є співвласником спірного житла, яке було придбане в період шлюбу з позивачем, а тому силу ст. 41 Конституції України вона не може бути позбавлена права користування своєю власністю.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житлом по АДРЕСА_1, колегія суддів визнає законним та обґрунтованим, і в цій частині висновки рішення суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовано.

Поряд із цим, колегія суддів визнає рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним житлом, не обґрунтованим.

Встановлено, що з 2006 року ОСОБА_4 разом зі своєю сім'є - дружиною та дитиною вибув із будинку по АДРЕСА_1, і з того часу в будинку не проживає. В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що ОСОБА_4 не проживає в будинку з поважних причин та не втратив до нього інтересу. Убачається, що ОСОБА_4 вибув з будинку в той період, коли позивач в будинку не проживав. Та обставина, що ОСОБА_4 та члени його сім'ї не мають власного житла, не є підставою для визнання за ним права користування спірним житлом, з якого він вибув без поважних причин. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснила, що відповідач ОСОБА_4 разом із своєю сім'єю з часу вибуття із спірного житла проживає в будинку батьків своєї дружини.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоушицького районного суду від 29 січня 2015 року в частині відмови у визнанні ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Кізюн