27.02.2015 Єдиний унікальний номер 205/9954/14-ц
Справа № 2/205/419/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНКО-ГРУП» про визнання недійсним умов трудового контракту, визнання неправомірним дій щодо звільнення, визнання неправомірної бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, зміну формулювань звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНКО-ГРУП» про визнання недійсним умов трудового контракту, визнання неправомірним дій щодо звільнення, визнання неправомірної бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, зміну формулювань звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди (а.с.1-7).

В обґрунтування вимог зазначила, що на підставі трудового контракту №11-К від 01.10.2014 року її було прийнято на посаду менеджера зовнішньоекономічної діяльності в ТОВ «Компанія «Сенко Груп» із випробувальним терміном в один місяць. У зв'язку із незадовільним результатом випробування, згідно ст.28 КЗпП України 31 жовтня 2014 року звільнено із займаної посади.

Посилаючись на викладені у позові обставини, просила суд визнати недійсними всі умови трудового контракту, що погіршують її становище, визнати неправомірними дії відповідача з приводу п.4.2,6.4,9.1 трудового контракту №11-К від 01.10.2014 року як такі, що погіршують її положення як працівника з чинним трудовим законодавством України; визнати неправомірними дії відповідача з приводу її звільнення, у зв'язку із незадовільним результатом випробування на підставі ст..28 КЗпПУ; поновити її на посаді менеджера зовнішньоекономічної діяльності в ТОВ «Компанія «Сенко Груп» допустивши негайне виконання рішення суду в цій частині вимог; стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за відпрацьований час за період з 01 по 31 жовтня 2014 року в сумі 4 000,00 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2014 року по 16.02.2015 року в сумі 12 869,34 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач в особі свого законного представника у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилав.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 03 березня 2015 року.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів сторони за трудовим правовідношенням, пов'язаних із реалізацією гарантованого ст.43 Конституції України права на працю.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України практику Верховного Суду України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2014 року ТОВ «Компанія «Сенко Груп» та ОСОБА_1 уклали контракт №11-К, яким були врегульовані трудові відносини між сторонами. За умовами контракту позивачка прийнята на посаду менеджера зовнішньоекономічної діяльності. Встановивши випробувальний термі в один місяць (а.с.9,13-16).

Відповідно до ст.21 КЗпПУ, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

П.2.1. контракту №11-К від 01.10.2014 року сторони погодили, що контракт укладається на невизначений термін і діє з моменту його підписання обома сторонами, тобто з 01.10.2014 року.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що при прийнятті на роботу директор ТОВ «Компанія «Сенко Груп» обіцяв їй заробітну плату в сумі 4 000,00 грн., але вже через місяць - 31 жовтня 2014 року, вона прийшла на роботу та дізналась, що її звільнено з роботи, як таку, що не пройшла випробувальний термін. Трудову книжку вона одержала, але розрахунок при звільненні з нею не проведено.

Згідно запису в трудовій книжці, ОСОБА_1 31 жовтня 2014 року звільнено з займаної посади, у зв'язку із незадовільним результатом випробування, на підставі ст..28 КЗпП України (а.с.9).

За ч.2 ст.28 КЗпПУ, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Пунктом 9.1. контракту №11-К від 01.10.2014 року, визначено, що припинення дії цього контракту з ініціативи компанії може мати місце, як на підставах передбачених КЗпП України, так і у зв'язку з порушенням працівником умов цього контракту.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції вважає у повному обсязі недоведеними з боку позивача позовні вимоги.

Незважаючи на неодноразові роз'яснення судом позивачу покладеного обов'язку на доказування позовних вимог, в ході розгляду справи позивачка не довела жодними письмовими доказами ні обставин допущених з боку відповідача аву судовому засіданні ні доводи позивачки щодо допущених з боку ТОВ «Компанія «Сенко Груп» порушень, оскільки при звільненні ОСОБА_1 за ст.28 КЗпП України, адміністрацією підприємства було додержано встановлені ст.40, 47, 116 КЗпП України вимоги.

Обставини на які позивач посилався як на підставу позовних вимог щодо поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є такими, що спростовуються встановленими у судовому засіданні дійсними обставинами по справі, необґрунтованими. Тому позовні вимоги є незаконними і задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що в силу ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, але його вимоги не належать до задоволення, тому судові витрати по справі у сумі 243 грн. 60 коп. слід покласти за рахунок позивача.

На підставі викладеного, і керуючись ч.4 ст.55, ст.43, 124 Конституції України, ст.38, 47,116 КЗпП України, ст.23 ЦК України в редакції 2004 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. ст. 5,6,10,11,27,57-61, 88, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНКО-ГРУП» про визнання недійсним умов трудового контракту, визнання неправомірним дій щодо звільнення, визнання неправомірної бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, зміну формулювань звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 343 грн.60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула