Справа № 363/4537/14 Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/1877/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 46 17.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, управління Держземагентства у Вишгородському районі Київської області, реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Заявлені вимоги мотивував тим, що 01 жовтня 1997 року його мати ОСОБА_4 подарувала йому 1/5 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, ? частина будинку з надвірними будівлями належить його сестрі ОСОБА_3, яку вона отримала в порядку спадкування після смерті їх батька; решта частини будинку належала матері. Земельну ділянку біля будинку вони також поділили, він огородив свою частину. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, він звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини, дізнався, що вся земельна ділянка по АДРЕСА_1 приватизована на ім'я ОСОБА_4 Державний акт було видано Новосілківською сільською радою на ім'я ОСОБА_4 29 травня 2001 року на підставі рішення виконкому Новосілківської сільської ради від 05 вересня 2000 року № 66. Вважає, що державний акт видано з порушенням закону і його права на частку земельної ділянки для обслуговування будинку. У зв'язку з переходом до нього в 1997 році права власності на 1/5 частину житлового будинку до нього відповідно перейшло і право на земельну ділянку за вказаною адресою, отже при приватизації земельної ділянки в повному обсязі за його матір'ю порушено його право на земельну ділянку. Крім того, рішенням виконкому Новосілківської сільської ради від 05 вересня 2000 року № 66 ОСОБА_4 земельна ділянка у власність не передавалася. Просив визнати недійсним державний акт на право власності на землю від 29 травня 2001 року на ім'я ОСОБА_4 щодо земельної ділянки пл. 0,4901 га. по АДРЕСА_1

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим даним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням виконавчого комітету Новосілківської сільської ради від 12 жовтня 1993 року № 31 передано ОСОБА_4 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,48 га. в АДРЕСА_1, з яких для обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га. та для ведення особистого підсобного господарства 0,23 га. (а. с. 92 - 97).

01 жовтня 1997 року ОСОБА_1 набув право власності на 1/5 частину житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного із ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу ОСОБА_5, право власності зареєстроване 10 серпня 2005 року (а. с. 5, 6).

Власником іншої ? даного будинку є третя особа ОСОБА_3, а 11/20 будинку - ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 05 вересня 2000 року № 66 затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам, внесено зміни у відповідні рішення виконкому сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» згідно додатків, доручено видати державні акти громадянам у відповідності з додатком та зареєструвати їх у книзі записів. В додатках прізвища ОСОБА_4 не міститься (а. с. 11, 64 - 66).

Рішенням виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20 листопада 2000 року № 83 затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам, внесено рішення у відповідні рішення виконкому «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» згідно додатку, доручено видати державні акти громадянам у відповідності з додатком та зареєструвати їх у книзі записів. В додатку зазначено ОСОБА_4, якій передано земельну ділянку загальною площею 0,4901 га. (а. с. 12, 67, 68).

29 травня 2011 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на землю серії ІІІ-КВ № 018610 на підставі рішення виконкому Новосілківської сільської ради народних депутатів від 05 вересня 2000 року № 66, який посвідчує отримання ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку пл. 0,4901 га. в АДРЕСА_1 з яких 0,2500 га. для обслуговування жилого будинку, 0,2401 га. для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 49).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, склавши заповіт на користь відповідача ОСОБА_2, яка прийняла спадщину шляхом подання заяви від 12 вересня 2014 року до Вишгородської районної державної нотаріальної контори (а. с. 85).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 ЗК УРСР 1990 року, яка діяла на час ухвалення рішень виконкому Новосілківської сільської ради № 66 від 05 вересня 2000 року та від 20 листопада 2000 року № 83, якими затверджувались матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю, громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до ст. 42 ЗК УРСР 1990 року громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до ст. 22 ЗК УРСР 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 30 ЗК УРСР 1990 року при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

З огляду на викладене виконавчий комітет, здійснюючи розпорядження землями, повинен був передати земельну ділянку по АДРЕСА_1 у спільну власність ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, але не перевірив складу співвласників будинку на момент прийняття відповідних рішень і внаслідок цього Новосілківською сільською радою було видано незаконний державний акт.

Оскільки позивач набув право власності на 1/5 житлового будинку у 1997 році, він також набув право на частину земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок та частину, яка необхідна для обслуговування належної йому частини.

Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що позивач зареєстрував право власності на 1/5 частину будинку лише у 2005 році, а спірний державний акт правомірно виданий ОСОБА_4 в 2001 році до реєстрації права власності позивача на частину будинку. На думку колегії суддів, дані обставини не позбавляють позивача права на отримання у власність частини земельної ділянки для обслуговування належної йому частини будинку.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, яка регламентує момент виникнення права власності у набувача майна за договором, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відтак чинне на час виникнення спірних правовідносин закон не пов'язував момент набуття права власності на майно з його державною реєстрацією.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовя'зкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Не ґрунтується на вимогах закону висновок суду першої інстанції про те, що технічна помилка у зазначенні номеру рішення та дати, на підставі якого був виданий державний акт ОСОБА_4, у самому державному акті, не є підставою для визнання його недійсним як такий, що виданий з порушенням вимог закону.

Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року № 43, визначає у п. 1.4, що державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю або право постійного користування землею видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, а на право власності на землю - на підставі рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міської, селищної, сільської ради.

Згідно п. 2.9 Інструкції, бланк державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею, договору тимчасового користування землею чи оренди землі заповняється державною мовою. Всі записи мають бути зроблені чітко і ретельно, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів можливе з використанням комп'ютерної техніки.

Бланк державного акта на право приватної власності на землю містить в тому числі відомості щодо рішення, на підставі якого його було видано.

Як вбачається з державного акту серії ІІІ-КВ № 018610 на ім'я ОСОБА_4 від 29 травня 2001 року, він виданий на підставі рішення виконкому Новосілківської сільської ради від 05 вересня 2000 року № 66, яким насправді не вирішувалися права ОСОБА_4, тобто оскаржуваний державний акт видано із порушенням 17 ЗК УРСР 1990 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не мав підстав одночасно оскаржити рішення, на підставі якого видано оспорюваний державний акт, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, рішення виконкому Новосілківської ради від 05 вересня 2000 року, яким затверджувались матеріали технічної документації по складанню державних актів, дійсно існує, однак жодних питань з приводу ОСОБА_4 або спірної земельної ділянки не вирішувалось.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, управління Держземагентства у Вишгородському районі Київської області, реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 018610 від 29 травня 2001 року, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Новосілківської сільської ради від 05 вересня 2000 року № 66 на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку пл. 0,4901 га. по АДРЕСА_1 в с. Новосілки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Яворський М.А.