РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Якимчук І.В.

з участю представника позивача Ригуна А.Н.

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівного цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «ВТБ Банк» звернулось в суд з позовом, у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 строкову та прострочену заборгованість за кредитним договором № 17.08-03/07-СК від 03.10.2007 р. укладеним в рамках генеральної угоди № 03 від 03 жовтня 2007 року, що утворилася станом на 09 квітня 2013 року в сумі 119768,87 доларів США та судовий збір по справі.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою. В якому просить визнати поруку за договором поруки № 17.08-03/ДП02 від 03 жовтня 2007 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», ОСОБА_5, ОСОБА_4 припиненою, оскільки ПАТ «ВТБ Банк» пропустив встановлений законом шестимісячний термін звернення до суду з позовною заявою до нього, як до поручителя.

В судовому засіданні представник позивача - відповідача Ригун А.Н. позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задоволити. Зустрічні позовні вимоги заперечив повністю, вказав, що ПАТ «ВТБ Банк» не пропустив встановлений законом шестимісячний строк звернення до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, як до поручителя, оскільки вважає, що шестимісячний термін звернення до суду починається не з моменту виникнення прострочки, а через 30 днів після отримання поручителем повідомлення банку з вимогою достроково повернути кредит.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 позовні вимоги позивача заперечив повністю, вважає їх недоведеними, крім того вказав, що позивачем неправильно нарахована пеня за прострочку, оскільки ОСОБА_5 отримував кредит у доларах США, пеня є штрафною санкцією за несвоєчасне повернення кредиту, повинна нараховуватись у національній валюті, просив застосувати строки позовної давності до правовідносин пов'язаних з нарахуванням пені.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» заперечив повністю, вказавши, що порука згідно договору поруки № 17.08-03/ДП02 від 03 жовтня 2007 року припинилась, тому він не може нести відповідальність по зобов'язаннях ОСОБА_5, зустрічні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, просив їх задоволити.

Заслухавши пояснення та доводи сторін надані у судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»), в особі заступника директора Рівненської філії ВАТ «ВТБ Банк» Чертковою О.Ю., що діяла на підставі положення про філію та довіреності, посвідченої 26 липня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_7 № 2844 та громадянином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 укладена генеральна угода № 03.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 1.3. Розділу 1 «Предмет договору» та п. 2.1. Розділу 2 "Умови та порядок надання кредитних коштів» генеральної угоди банк на положеннях та умовах генеральної угоди взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредитні кошти в межах суми загального розміру позичкової заборгованості 500000 (п'ятсот тисяч) доларів США в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, догoвоpax про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї генеральної угоди і які є її невід'ємними частинами.

На виконання вимог генеральної угоди між банком та ОСОБА_5 в письмовій формі був укладений кредитний договір № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року.

Договором про внесення змін № 1 до кредитного договору від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК, договором про внесення змін № 2 до кредитного договору від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК, до кредитного договору сторонами вносились зміни, Договором про внесення змін № 3 до кредитного договору від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК, кредитний договір від 03 жовтня 2007 року № 17.08-03/07-СК викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 «Цільове використання кредиту» та відповідно до 3.1. Розділу 3 «Умови та порядок кредитування» вищезгаданого чинного кредитного договору банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 100000 (сто тисяч) доларів США 00 центів.

За користування чужими грошовими коштами боржник, відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати передбачений Розділами 3 «Умови та порядок кредитування» діючого кредитного договору.

За користування кредитом, виданим за кредитним договором № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року банком нараховуються проценти за ставкою 14 (чотирнадцять) відсотків річних, яка може змінюватися в порядку та на умовах, визначених п. 3.3. Розділів 3 "Умови та порядок кредитування" вище згаданого кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк укладення між банком та позичальником кредитного договору у межах генеральної угоди № 03 від 03 жовтня 2007 року становить 02 жовтня 2017 року (включно), а строк кредитування позичальника, визначений пунктами 3.2. «Строк кредитування» Розділів 3 «Умови та порядок кредитування» діючого кредитного договору, а саме кредит згідно кредитного договору № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року виданий позичальнику до 02 жовтня 2016 року.

Відповідно до умов п. 3.2. Розділів 3 «Умови та порядок кредитування», п. 4.13. Розділів 4 «Порядок нарахування, сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту» та п. 5.4.1. Розділів 5 «Права Позичальника» діючого кредитного договору кредит може бути достроково повернутий позичальником, поручителем, майновим поручителем або іншими особами у випадках, передбачених кредитними договорами та якщо це не суперечить чинному законодавству України. Порядок здійснення часткового або повного дострокового повернення кредиту передбачений п. 4.15. Розділів 4 «Порядок нарахування, сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту» діючих кредитних договорів.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 4.17. Розділів 4 «Порядок нарахування, сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту» Позичальник взяв на себе зобов'язання здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом виключно у валюті кредиту.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виконання зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_5, за кредитним договором № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року, 03 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», в особі заступника директора Рівненської філії ВАТ «ВТБ Банк» Черткової О.Ю., що діяла на підставі положення про філію та довіреності, посвідченої 26 липня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_7 за р. № 2844 та громадянином України ОСОБА_4, був укладений договір поруки № 17.08-03/07-ДП02 від 03 жовтня 2007 року.

Договором про внесення змін № 1 до договору поруки № 17.08-03/07-ДП02 від 03 жовтня 2007 року та Договором про внесення змін № 2 до договору поруки № 17.08-03/07-ДП02 від 03 жовтня 2007 року, в договір поруки сторонами вносились зміни відповідно до внесених змін в кредитний договір № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку перед кредитором. Відповідно до п. 4 вищевказаних договору поруки, ОСОБА_4 визнав, що у випадку порушення позичальником - ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, поручитель та позичальник нестимуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі по зобов'язаннях позичальника за кредитним договором у тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафів та збитків, розмір, термін та умови повернення яких встановлені кредитним договором № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року.

Відповідно до п. 5.2.1. Розділів 5 «Права та обов'язки сторін» діючого кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у разі: 1) невиконання (неналежного виконання) зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами кредитного договору; 2) затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за кредитом щонайменше на один календарний місяць; 3) вчинення дій на припинення застави/іпотеки, що забезпечує виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та з інших підстав, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 5.2.2. Розділів 5 «Права та обов'язки сторін» діючого кредитного договору банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів, з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення або у інші строки, передбачені умовами кредитного договору.

29.11.2012 року ПАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були направлені листи - вимоги з вимогою дострокового погашення боргу, дані листи-вимоги отримані позичальником та поручителем 03.12.2012 року.

Згідно з п. 7.1. Розділів 7 «Відповідальність сторін» кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банка пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань.

Відповідач ОСОБА_5 не виконує обов'язки, покладені на нього кредитним договором, кредит та проценти за його користування не повертає, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 09 квітня 2013 року становить: строкова заборгованість по кредиту 62275,77 доларів США; прострочена заборгованість по кредиту - 10137,89 доларів США; строкова заборгованість за процентами 30087,49 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 14260,12 доларів США; пеня - 3007,60 доларів США, а всього 119768,87 доларів США.

Суд вважає, що розрахунок заборгованості по наданому ОСОБА_5 кредиту частково проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами кредитного договору, тому вказаний розрахунок приймається судом до уваги тільки в частині нарахування заборгованості по основному боргу, відсотків та частково пені.

Оскільки судом встановлено, що вказана заборгованість за кредитним договором відповідачем ОСОБА_5 у добровільному порядку не погашена, підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» сума боргу в розмірі 116761,27 доларів США.

Стосовно стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» пені в сумі 3007,60 доларів США, суд вважає позовні вимоги в цій частині доведеними частково.

Як встановлено з дослідженого в судовому засіданні розрахунку пені, прострочена заборгованість ОСОБА_5 перед ПАТ «ВТБ Банк» по основному боргу утворилась з 29.09.2011 року, по відсоткам з 09.09.2009 року, пеня нарахована банком за неповернення основного боргу за період з 29.09.2011 року по 09.04.2013 року, по відсоткам за період з 09.09.2009 року по 09.04.2013 року.

Таким чином судом встановлено, що пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню основного боргу нарахована банком за період з 29.09.2011 року по 09.04.2013 року, по відсоткам за період з 09.09.2009 року по 09.04.2013 року.

Ст. 258 ЦК України визначає спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені.

Представник відповідача ОСОБА_5, в судовому засіданні подав заяву про застосування строків позовної давності до правовідносин пов'язаних з нарахуванням пені.

Таким чином, судом встановлено, що пеня банком за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню основного боргу та сплати відсотків нарахована з порушенням позовної давності в один рік.

Тому з ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь банку пеня, з врахуванням позовної давності в один рік, за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню основного боргу в сумі 519,45 доларів США, за несплату процентів 610,96 доларів США. Загальна сума пені становить 1130,40 доларів США.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 3441 гривні.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою, суд вважає їх доведеними з огляду на наступне.

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку суми заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року станом на 09.04.2013 року, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_5 перед ПАТ «ВТБ Банк» по сплаті основного боргу виникла з 29.09.2011 року, по відсоткам з 09.09.2009 року.

Сторони підтвердили, що ОСОБА_5 з 29.09.2011 року допускав порушення кредитного договору по сплаті основного боргу, а по відсоткам з 09.09.2009 року. З 29.09.2012 року ОСОБА_5 повністю перестав сплачувати платежі в погашення основного боргу та перестав сплачувати ПАТ «ВТБ Банк» відсотки.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З аналізу ч. 4 ст. 559 ЦК України випливає, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у даній нормі права) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, суд вважає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Суд вважає, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Встановлені в судовому засіданні обставини повністю кореспондується з висновками наведеними, в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс14, які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів, проте, що «...непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя».

Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 та Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-106цс14.

Незважаючи на те, що банк мав можливість пред'явити позов до поручителя на протязі шести місяців з моменту виникнення прострочки, таку вимогу банк пред'явив лише у квітні 2013 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Таким чином суд вважає, що порука за договором поруки № 17.08-03/ДП02 від 03 жовтня 2007 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», ОСОБА_5, ОСОБА_4 є припиненою.

На підставі статті 88 ЦПК України, з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати по справі, а саме - 243,60 гривні 60 копійок судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 530, 553, 554, 559 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суму боргу в розмірі 117891,68 (сто сімнадцять тисяч вісімсот дев'яносто один) долар США 68 центів та судові витрати по справі, а саме - 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) гривню судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою задоволити повністю.

Визнати поруку за договором поруки № 17.08-03/ДП02 від 03 жовтня 2007 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», ОСОБА_5, ОСОБА_4 припиненою.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі, а саме - 243,60 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Рогозін