АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕНМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Панченка М.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Мухи Павла Валерійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, наявність в нього заборгованості, яку він не погашає у добровільному порядку, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №R22- 5Q3/09-2005 від 20 вересня 2005 року звернути стягнення на предмет застави автомобіль: ТЗ: легковий седан, марка: Nissan, модель Primera, д.р.н. НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладання від його імені Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем (в особі уповноваженого представника ТОВ «Вердикт Фінанс»). Надати (визнати) право ТОВ «Вердикт Фінанс» (в особі його уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем. Витребувати у ОСОБА_2 ТЗ: легковий седан, марка: Nissan, модель Primera, д.н.р. НОМЕР_2, комплект ключів від зазначеного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, номерні знаки НОМЕР_2 та передати у володіння ТОВ «Вердик Фінанс». Надати ТОВ «Вердикт Фінанс» право (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_2 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Фінанс» ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. Вважає, що ухвалюючи судове рішення у справі суд першої інстанції взагалі не вмотивував відмову у задоволенні вимог позивача зазначених у пунктах 2, З та 4 прохальної частини позовної заяви. Зазначає, що висновок суду стосовно того, що заявлений позивачем спосіб звернення стягнення не кореспондується з нормами чинного законодавства є хибним. Судом не взято до уваги, що відповідач буде всіляко ухилятись від обов'язку добровільно передати автомобіль та всі його приналежності (комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію, номерні знаки) , надати довіреність на уповноваженого представника апелянта на вчинення дій, необхідних для зняття з обліку та продажу автомобіля; а через відсутність повноважень на вчинення підпису від імені боржника, ТОВ «Вердикт Фінанс» позбавлений можливості підписати та укласти у письмовій формі договір купівлі-продажу та не матиме можливості реалізувати своє законне право на продаж заставленого автомобіля.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Вердик Фінанс» апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній.

ОСОБА_2 та його представник двічі в судові засідання не з'явилися. Зважаючи на вимоги ч.5 ст. 74 , ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала їх повідомлення належним, а неявку такою що не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 29.09.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № R22- 5Q3/09-2005, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 22 000 доларів США, що еквівалентно 111 100,00 грн. по курсу НБУ на день укладання цього договору з цільовим призначенням: придбання автомобіля марки Nissan Primera, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1 Сєдан, з оплатою по процентній ставці 12,5 процентів річних, строк дії договору встановлено з дня його укладання і до повного погашення суми кредиту та плати за кредит.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 по кредитному договору між банком та позичальником 29.09.2005 року був укладений договір застави транспортного засобу № 22-5Q3/09-2005A, за умовами якого ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором заставив автомобіль: ТЗ: легковий седан, марка: Nissan, модель Primera, номер кузова НОМЕР_1, д.н.р. НОМЕР_2, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3, виданого МРЕВ-8 ДАІ ГУ МВС України м. Київ, 27.09.2005 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав ОСОБА_2 кредит у розмірі визначеному в договорі.

Проте, відповідач від належного виконання зобов'язання ухиляється, тіло кредиту та нараховані проценти в повному обсязі Банку не сплачує, внаслідок чого у ОСОБА_2 виникла заборгованість станом на 14.05.2012 року в розмірі 110 227,64 грн.

В силу застави згідно зі ст.572 ЦК кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання,забезпеченого заставою,одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника,якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/12.

Цього ж дня між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено Договір факторингу №05/12-КВ.

Отже, згідно укладеного договору факторингу до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги по Кредитному договору №22-5Q3/09-2005 від 29.09.2005 року та Договору застави транспортного засобу №22-5Q3/09-2005A від 29.09.2005 року, який укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, на загальну суму основного боргу та процентів.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частинами 1 та 7 ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачено,що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі,якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання ,забезпеченого заставою,воно не буде виконане,якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса в установленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК здійснюється за рішенням суду,якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб реалізації заставленого майна, не кореспондується з умовами укладеного між сторонами договору застави, оскільки переуступка позивачу виключних прав власника майна, без його згоди та оформлення відповідних документів, які визначають обсяг прав особи, яка від імені власника відчужує майно не передбачена договором і є порушенням презумпції прав власника майна.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Наведене дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору.

Пунктами 5.1-5.2 Договору застави визначено,що заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодавцем шляхом добровільної передачі предмета застави або шляхом звернення стягнення на предмет застави.

У пунктах 5.4.-5.4.1 цього ж договору передбачено,що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з прилюдних торгів, якщо інше не буде встановлено цим договором.

Оскільки такий спосіб як звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у вигляді продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем сторонами не визначався та не погоджувався, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звернення стягнення на предмет застави повинно здійснюватися у спосіб погоджений сторонами, а саме шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя або шляхом продажу заставного майна з прилюдних торгів.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на умовах договору й тому не можуть бути прийняті до уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Мухи ПавлаВалерійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :