У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання свідоцтва недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_8, витребувати у ОСОБА_7 із користування вказану квартиру та передати їй (позивачу) у власність.

Позивач посилалася на те, що 11 травня 2005 року між нею та ОСОБА_9 був укладений договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_9 передає їй у власність належну йому квартиру АДРЕСА_1, а вона зобов'язується його довічно утримувати. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер і його дочка ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання, який було задоволено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2008 року. Ухвалою Верховного Суду України від 21 березня 20012 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2008 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи позовну заяву ОСОБА_8 залишено без розгляду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 207 ЦПК України. Однак їй стало відомо, що ОСОБА_8 продала квартиру ОСОБА_7 У зв'язку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_8 Витребувано у ОСОБА_7 із користування квартиру АДРЕСА_1 та передано у власність ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про витребування у ОСОБА_7 спірної квартири та передачу квартири у власність ОСОБА_6 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про витребування спірної квартири у ОСОБА_7 та передачу квартири їй у власність, із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що 11 травня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 уклали договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_9 повинен був передати у власність ОСОБА_6 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 зобов'язалася його довічно утримувати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, його дочка ОСОБА_8 з метою успадкування квартири, що належала її батьку, звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено та визнано недійсним договір довічного утримання. Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 21 березня 2012 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2008 року, ухвалу судді Верховного Суду України від 22 квітня 2008 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В процесі розгляду справи ОСОБА_8 продала квартиру ОСОБА_7

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2012 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання залишено без розгляду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 207 ЦПК України.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність й обґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_6 При цьому, задовольняючи позов в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, місцевий суд керувався ч. 3 ст. 388 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_6, як власник спірної квартири, вправі витребувати цю квартиру від добросовісного набувача ОСОБА_7, так як зазначене майно вибуло з володіння не по її волі.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що 18 травня 2014 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_10 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а останній зобов'язувався прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу від 30 липня 2013 року ОСОБА_10 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_12. У цей же день відомості про набуття ОСОБА_12 права власності на вказану квартиру були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення суду першої інстанції не може залишитися в силі в частині задоволення позовних вимог про витребування у ОСОБА_7 спірної квартири та передачу її у власність ОСОБА_6, оскільки на час розгляду справи квартира знаходиться у власності іншої особи, вимоги до якої не пред'явлено, а віндикаційний позов може бути задоволено тільки шляхом витребування майна у набувача.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська