АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/237/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 646/4330/14-ц Блага І.С.
Категорія: договірні Доповідач - Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І., Гальянової І.Г.

за участю секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про припинення договору поруки та виконавчого провадження,-

в с т а н о в и л а

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила визнати припиненим договір поруки № 0/п від 25.09.2007р., а також припинити щодо неї виконавче провадження, відкрите згідно з постановами від 06.09.2012р.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка є поручителем за вищевказаним договором за виконання позичальником ОСОБА_3 кредитних зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 25.09.2007р. Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 21.06.2011р. з позичальника ОСОБА_3 та позивачки було стягнуто на користь банку заборгованість у розмірі 76719,57 грн., а також судовий збір у сумі 384,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60,00 грн. Позивачка вважає, що відповідачем було допущено порушення вимог законодавства, яке полягає у тому, що він не повідомив позивачку про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором з 9,5% до 14,5%, про що вона дізналася наприкінці 2008 року від позичальника. Своєї згоди на підвищення відсоткової ставки за кредитом вона банку не надавала. Тому 29.12.2008р. позивачка звернулася до відповідача з заявою про перерахунок платежів за кредитним договором по відсотковій ставці.

Позивачка, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримавши свій позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що кредит за вищевказаним кредитним договором було надано позичальнику ОСОБА_3 як працівнику AT«УкрСиббанк», а тому на час його роботи у банку застосовувалась пільгова відсоткова ставка на рівні 9,5% річних. Після звільнення позичальника з банку ця відсоткова ставка була збільшена до звичайного розміру у 14,5% річних. Ці обставини, у тому числі підстави надання кредиту на пільгових умовах, були відомі під час укладення кредитного договору та спірного договору поруки позивачці ОСОБА_2, яка є дружиною позичальника. Тому представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивачка звернулась з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог в частині припинення договору поруки.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, 25.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого позичальнику надавався кредит у сумі 12000 доларів США строком до 25.09.2017 року з відсотковою ставкою 9,5% річних за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту.

Судом також встановлено, що в забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 кредитних зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 25.09.2007 року між банком та позивачкою ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0/п, відповідно до якого остання зобов'язалася перед банком солідарно відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору №0 від 25.09.2007р., як існуючих на час укладення договору поруки, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що факти, встановлені рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 21.06.2011 року мають преюдиційне значення, оскільки питання щодо припинення договору поруки судом вже розглядалось.

Судова колегія не може погодитись з таким рішенням суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Лугинським районним судом Житомирської області розглядалася цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання договору та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про зниження відсоткової ставки по кредитному договору, проведення перерахунку відсоткової ставки та перерахунку сплати кредиту (а.с.61 -63).

Зазначеним рішенням задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк», а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та зустрічного і позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 були визначені таким чином: знизити відсоткову ставку по кредитному договору, провести перерахунок переплати по збільшеній з 29.08.2008 року відсотковій ставці по цьому кредиту, яку зарахувати як погашення прострочення, зобов'язати банк провести з листопада 2008 року перерахунок сплати по кредиту по курсу 5,05 грн. за 1 долар США, який діяв на момент отримання кредиту.

Таким чином, розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, районним судом дійсно було встановлено, що позивачці було відомо про надання ОСОБА_5 як працівнику банку кредиту на пільгових умовах, тобто з пільговою відсотковою ставкою, а також про збільшення цієї ставки після звільнення чоловіка, та можливість стягнення заборгованості з позичальника у судовому порядку, оскільки він не сплачував заборгованості по кредиту з липня 2010 року.

Разом із тим, звертаючись до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим у справі, що переглядається Апеляційним судом, ОСОБА_2 зазначила інші підстави, а саме вона посилалась на невиконання банком п.2.1 Договору поруки, відповідно до якого «Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови основних договорів з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя».

Як зазначила ОСОБА_2 в позовній заяві, про збільшення відсоткової ставки банком її повідомив Позичальник, ОСОБА_3, а банк умови договору в цій частині не виконав.

Згідно зі ст.ст.11, 303 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, підставою для припинення договору поруки може бути здійснення без згоди поручителя зміни основного зобов'язання, яке забезпечене порукою.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦПК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України щодо застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Судова колегія вважає, що районним судом вищезазначеним обставинам оцінка не дана, що призвело до помилкового вирішення справи по суті із зазначеного питання.

Що ж стосується позовних вимог в частині припинення виконавчого провадження, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови з задоволенні таких вимог, оскільки доказам по справі в цій частині дана об'єктивна оцінка і зроблений вірний висновок.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом часткового його скасування, з підстав передбачених пунктами 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року змінити, скасувавши його в частині відмови ОСОБА_2 в позові про визнання договору поруки припиненим.

Позовні вимоги ОСОБА_6 в цій частині задовольнити.

Визнати договір поруки № 0/п, укладений 25 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 припиненим.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -