Справа № 188/2014/14-ц
Провадження № 2/188/86/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року смт.Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючої судді Курочкіної О.М.

при секретарі Лукіній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості втраченого ним на праві приватної власностів майна ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості втраченого ним на праві приватної власностів майна.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 9 листопада 2013 р. ним був придбаний у магазині «Комфорт» по вул. Червона, 81, за місцем проживання в смт. Петропавлівка, ноутбук «Lenovо S508». Даний ноутбук придбано на умовах послуги про надання кредиту А-Банком "на придбання в розстрочку побутової техніки, мобільних телефонів, та інших споживчих товарів тривалого використання".

Після того як, позивач вніс перший внесок в розмірі - 800 грн., сплатив страховий внесок в розмірі - 103 грн. 5 коп. та отримавши договір кредиту з зазначенням строків погашення кредиту, позивач отримав ноутбук «Lenovо S508» з необхідною технічною документацією та з відміткою про дату придбання, з мокрою печаткою фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_3 у своє власне індивідуальне користування, яким він користувався за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2.

В період з квітня по вересень 2013 р. з позивачем за його адресою проживала його донька від першого шлюбу, ОСОБА_2.

У вересні 2013 року, після вступу на навчання до Дніпропетровської державної фінансової академії в м. Дніпропетровськ, донька переїхала на проживання в м. Дніпропетровськ в гуртожиток, та навчаючись в вузі, на денній формі навчання, періодично приїжджала на вихідні дні за його адресою в смт. Петропавлівка.

У тому ж місяці листопаді 2013 р. коли був придбаний ноутбук,позивач на прохання доньки ОСОБА_2, надав їй ноутбук для тимчасового користування на час проживання та навчання в вузі м. Дніпропетровськ.

В травні 2014 р. донька покинула навчання в вузі м. Дніпропетровськ та повернулася на проживання в смт. Петропавлівка. Всі речі, якими вона користувалася в гуртожитку, серед яких був і ноутбук, відповідачка привезла з собою в дім своєї мами - ОСОБА_4.

На звернення та прохання до відповідачки добровільно передати позивачу ноутбук, що йому належить на праві власності для індивідуального користування, та розв'язати спір мировою угодою, відповідачка всіляко ухиляється.

Позивач вважає, що даний ноутбук перебуває у його законній власності з моменту вчинення останнього строкового внеску у розмірі 30 грн., який він зробив 15 серпня 2014 р., шляхом закінченням сплати по кредитним зобов'язанням грошових коштів загальною вартістю - 3100 грн.

Даний ноутбук позивачу необхідний, оскільки він є студентом 2 курсу заочної форми навчання юридичного факультету Бердянського економіко- правового коледжу Бердянського університету менеджмента і бізнеса в м. Бердянськ,

він не має зараз фінансової можливості придбати собі інший для індивідуального користування і ніколи не мав наміру віддавати його дочці, тому що купував з наміром навчатись у ВИШі, але в 2013 не поступав, бо дочка стала студенткою, а в 2014 вступив, як і мав намір, дочка жила в нього і користувалась ноутбуком, він дозволив брати його і на навчання в м. Дніпропетровськ, але лише для користування під час навчання, а не в подарунок.

Вважає такі дії відповідача неправомірними та такими , що порушують його право власності та право щодо розпорядження своєю ротватноою власністю. Вважає, що відповідачка незаконно користується належним йому ноутбуком, що є підставою для звернення до суду.

Просить суд зобов'язати відповідача в зв'язку з неправомірним відчуженням ноутбука, відшкодувати вартість та сплатити судовий збір.

В судовому засіданні позивач зазначив, що придбав ноутбук за власний кошт в кредит і для власних потреб. Дочка жила в нього, поступила у ВНЗ, він дав у тимчасове користування їй ноутбук на час навчання в ВНЗ м.Дніпропетровська . Дочка навчання покинула, з Дніпропетровська переїхала повернувшись до матері, а його ноутбук не повертає, хоча в зв'язку з тим, що він поступив на навчання, зараз ноутбук йому потрібен особисто, він не має зараз фінансової можливості придбати собі інший для індивідуального користування. Позивач зазначив, що ніколи не мав наміру віддавати ноутбук дочці, тому що купував з наміром навчатись у ВИШі, дочка жила в нього і користувалась ноутбуком, він дозволив брати його і на навчання в м. Дніпропетровськ, але лише для користування під час навчання, а не в подарунок.

Позивач дізнавшись в судовому засіданні, що ноутбук відповідачка продала, змінив позовні вимоги і просить відшкодувати його вартість, змінивши позовні вимоги подав до суду заяву про продовження розгляду справи у його відсутність.

Відповідачка проти задоволення позову заперечила, позов не визнала, зазначивши, що відповідно до сімейного законодавства ноутбук є її власністю.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ноутбук придбано за її кошти, вона сплатила перший внесок у сумі 800 грн. зі сплачених батьком на її користь аліментів, продала ноутбук вже після того, як кредитні кошти за нього було виплачено в повному обсязі, про повернення ноутбуку вони не домовлялись, розписка відсутня. Оформити на себе покупку не могла, так як була неповнолітня.

Вважає, що відповідно до положень ст.173,174 СК України майно було придбано для її навчання, тож є її власністю. Давши пояснення, відповідачка надала суду заяву про продовження розгляду справи у її відсутність

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження (а.с.4) позивач є батьком відповідачки.

Фіскальним чеком підтверджується, що ОСОБА_1, останнім внеском 15.08.2014 року погасив кредит шляхом перерахування коштів в сумі 30 грн.

Заявою Позичальника №ABHORN91010386 (а.с.6) п.15 підтверджується, що придбане майно є предметом застави відповідно до Умов та правил забезпечення зобов'язань.

Графіком погашення кредиту (№ABHORN91010386 від 09.11.2013 р.) підтверджується, що останній платіж повинен був сплачений 08.08.2014 р.

Згідно довідки про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість спожитого кредиту (а.с.8) забезпеченням виконання зобов'язаннь по кредиту є застава придбаного в кредит товару, тобто ноутбуку.

Згідно положень ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ст. 593 ЦК України право застави в даному випадку припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Після сплати в повному обсязі кредитних зобов'язань, позивач отримав право в повному обсязі розпоряджатись своїм приватним майном, просив відповідачку повернути його власність, але відповідачка продала ноутбук , який був приватною власність позивач без його відома.

Судом встановлено, ОСОБА_2 досягла повноліття 28.03.2014 року, останній платіж , який надавав право повного володіння позивачу заставним майном, був сплачений 15.08.2014р.

Позивач заперечує факт дарування відповідачці придбаного в кредит ноутбуку «Lenovо S508», позивач на прохання доньки, надавав їй ноутбук для тимчасового користування, на час проживання та навчання у ВНЗ м. Дніпропетровська, відповідачка підтвердила, що вона покинула навчання у ВНЗ м Дніпропетровська.

Суд не погоджується з позивачкою на її право володіння і відчуження ноутбука «Lenovо S508» на підставі ст.173,174 СК України, так як до набуття повноліття відповідачем, зазначене майно перебувало у заставі і в судовому засіданні факт придбання майна саме для відповідача не підтвердився. Після досягнення нею повноліття та після 15.08.2014р. сплати останнього внеску за заставне майно позивачем, факт наявності у сторін договірних зобов'язаннь не підтвердився.

Вивчивши надані доказі, вислухавши позивача, суд приходить до висновку, що позивач не мав права і намірів відчужувати, шляхом дарування, заставне майно, а саме ноутбук «Lenovо S508» як до 28.03.2014 року так і протягом наступного часу.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Віндикаційний позов є речово-правовим позовом, що може бути пред'явлений лише у випадку відсутності між позивачем та відповідачем зобов'язальних правовідносин.

Сторонами не надано доказів про, що вони між собою перебували у договірних цивільно-правових відносинах після того, як відповідачка припинила навчання та залишивши тимчасове, фактичне місце проживання у батька, повернулася до матері за адресою АДРЕСА_1

Враховуючи, що за своїм змістом поняття «незаконне володіння» - є усяке фактичне володіння річчю без правової підстави або, як у даному випадку, правова підстава якого відпала, вимоги позивача щодо витребування вказаного майна з цих підстав є правомірним.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що ноутбука «Lenovо S508» у неї немає, в зв'язку з тим, що вона його продала без відома позивача.

Позивачем надано доказ про те, що ноутбук «Lenovо S508» станом на 19.02.2015 року коштує від 4500 грн. та вище, враховуючи, що позивачем заявлена вимога відшкодувати вартість в розмірі 4500 грн., суд не виходячи за межі заявлених вимог, вважає вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права власності шляхом відшкодування вартості в зв'язку з відсутностю майна в натурі, відповідає обов'язку боржника передати чуже майно власнику.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України яка встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони вважають, що надали суду всі необхідні докази для вирішення даного спору і позивач вимагає вирішити спір про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом відшкодування майнової шкоди .

На підставі ст.ст.79-81 ЦПК України судовий збір у сумі 243 грн.60 коп. сплачений позивачем, суд вважає слід відшкодувати на користь позивача з відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. 386, 387 ЦК України ,ст. 11, 57-60,82, 88, 212-215, ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

відшкодування вартості втраченого ним на праві приватної власностів майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, права якого порушені, право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 прож. за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився м.Дніпропетровськ в рахунок відшкодування завданої йому майнової шкоди в розмірі 4500 (чотири тисячі п'ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 прож. за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився м.Дніпропетровськ судовий збір у сумі 243 грн.60 коп. сплачений позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Курочкіна