АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3350/15 Справа № 199/5081/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О., Козлова С.П.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2013 року по справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки з укладенням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та виселити останню із вказаного будинку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2013 року позовні вимоги стосовно звернено стягнення на предмет іпотеки були задоволені. В частині виселення ОСОБА_2 відмовлено.

З таким рішенням не погодилась відповідачка, в апеляційній скарзі просила його скасувати, застосувати позовну давність до вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з*ясування обставин по справі,невідповідність висновків суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, його законність та обґрунтованість в іншій частині, колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 серпня 2006 року між ПриватБанком, правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 85 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення - 09 серпня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачка надала в іпотеку банку нерухоме майно - будинок № 63, загальною площею 152,20 кв.м., житловою -84,5 кв.м., який розташований по вул. Індустріальна, у м. Дніпропетровську, в якому вона проживає. Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. За умовами договору ціна предмету іпотеки складає 505 000 грн.

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 16 квітня 2013 року складає 199 602,49 доларів США, що в національній валюті - 1594823,90 грн.

Частинами 1 та 3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов*язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Розглядаючи спір по суті,та задовольняючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, права та обов'язки сторін, дав належну оцінку доказам в їх сукупності і, при цьому не допустив порушень норм матеріального права.

Разом з тим, вирішуючи вимоги в зазначеній частині, місцевим судом не було враховано, що з 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", нормами якого встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку".

Виходячи із ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення даного рішення суду є підставою для застосування вимог ст.217 ЦПК України та визначення порядку його виконання, зокрема, вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону, що судом, у порушення норм процесуального права, зроблено не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що резолютивна частина оскаржуваного рішення суду підлягає зміні,шляхом доповнення її абзацом наступного змісту: судове рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 07 червня 2014 року. В іншій частині рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити резолютивну частину рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2013 року, шляхом доповнення її абзацом наступного змісту: дане судове рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 07 червня 2014 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: