Справа № 902/617/14
Провадження 6/127/161/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці подання державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Подання мотивовано тим, що на виконанні в Вишенському відділі ДВС ВМУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 04.07.2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 46 200,52гривень. З метою фактичного виконання боржником своїх боргових зобовязань перед стягувачем, в межах суми боргу, та беручи до уваги те, що на даний час рішення суду боржником не виконуються належним чином, державний виконавець просить задовольнити його подання та тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, просив подання розглядати у його відсутність.

Дослідивши матеріали подання, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадку, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, і до таких обставин віднесено, зокрема, наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України -до виконання зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 32 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплює заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до підпункту «г» п. 11.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, подання державного виконавця, зокрема, має містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобовязань.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суду не надано жодних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, що йому відомо які суми і яким чином він має сплачувати стягувачу.

Згідно повідомлення відділу адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Вінницькій області ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. У виконавчому документі адреса боржника АДРЕСА_1.

З подання, державного виконавця Вишенського відділу ДВС ВМУЮ ОСОБА_1 вбачається відсутність належних доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Суд звертає увагу, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обовязку. Тобто законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини. Разом з цим, доказів щодо цього суду не надано. Копія виконавчого документу, докази відкриття по ньому виконавчого провадження не свідчать, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду та може виїхати за межі України, не виконавши вказане зобовязання. Тому, за поданої сукупності доказів та за відсутності належних доказів щодо умисного ухилення боржника від виконання обовязків, не вбачається достатніх підстав для прийняття рішення щодо тимчасового обмеження в правах, передбачених ст. 33 Конституції України, боржника ОСОБА_2

Враховуючи вищевказані обставини і зважаючи на положення вказаних норм, суд приходить до переконання про відсутність достатніх підстав для задоволення даного подання.

На підставі викладеного, згідно ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», керуючись ст. 3771 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені подання державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: