Справа № 463/4622/13 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/869/15 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Брикайло М.В.,

з участю: представника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_3, яка також діє в інтересах ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", треті особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення нікчемності договору іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

03 вересня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, у якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 75,7 кв.м., що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 09 листопада 2006 року та ОСОБА_3, на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2011 року про встановлення факту проживання однією сім'єю, для задоволення вимог Банку, що виникли на підставі Кредитного договору №0 від 09 листопада 2006 року в розмірі 99 716,99 доларів США (а.с.1-4).

10 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ПАТ «УкрСиббанк», третя особа без самостійних вимог - орган опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому на підставі ст.ст.29,203,215,224 ЦК України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України, ч.2 ст.64, ч.1 ст.156 ЖК України просила встановити нікчемність договору іпотеки від 09 листопада 2006 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.113-117).

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду оскаржили ПАТ «УкрСиббанк» та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ПАТ "УкрСиббанк" посилається на те, що судом не враховано, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не змінюють, не припиняють дію та не скасовують норм матеріального права щодо обов'язковості виконання зобов'язань та настання передбачених законом і/або договором наслідків у разі їх не виконання, а також не встановлюють підстав для відмови в судовому захисті прав кредитора-іпотекодержателя у разі звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження.

Зазначає, що встановлений Законом мораторій не підлягає застосуванню на стадії судового розгляду справи за позовом кредитора-іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах виконавчого провадження. Суд може застосувати введений Законом мораторій виключно у разі, якщо предметом позовних вимог є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його набуття у власність іпотекодержателя.

Вказує, що примусове стягнення (відчуження) майна з урахуванням предмету позовних вимог в даній справі можливе виключно на стадії виконання судового рішення, а не на стадії його ухвалення, як помилково вважає суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення та застосовуючи норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки розпорядженню Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №1854 від 07 листопада 2006 року, згідно якого ОСОБА_8 (мати ОСОБА_5.) було дано дозвіл на продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2, де на той час була зареєстрована малолітня ОСОБА_7, із зобов'язанням зареєструвати останню у квартирі АДРЕСА_1

Договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 вчинив самостійно, а малолітню дитину ОСОБА_7 зареєстрував у спірну квартиру вже після того, як передав її (квартиру) в іпотеку.

Суд не правильно визначив момент виникнення майнових прав ОСОБА_7 на користування квартирою АДРЕСА_1, з моменту її реєстрації - 12 липня 2007 року. Таке право у ОСОБА_7 на вказану квартиру виникло з моменту її купівлі ОСОБА_5 - 09 листопада 2006 року.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи (а.с.236), що відповідно до положень ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_2 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги представника ОСОБА_9 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ПАТ «УкрСиббанк» та представника ОСОБА_9 - ОСОБА_4 підлягають відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно установлено судом першої інстанції, 09 листопада 2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" нині ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання споживчого кредиту №, згідно умов якого Банк надав позичальнику (ОСОБА_5В.) кредит в сумі 71 000 доларів США на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-14).

У той же день, 09 листопада 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_5 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Також 09 листопада 2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" нині ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_5 передав в іпотеку Банку придбану ним квартиру за адресою: АДРЕСА_1 для забезпечення виконання всіх грошових зобов'язань за кредитним договором № від 09 листопада 2006 року (а.с.20-24).

На момент передачі в іпотеку вказаної квартири (квартира за адресою АДРЕСА_1) ОСОБА_5 разом із ОСОБА_11 (мати) та ОСОБА_7 (дочка 30.12.2004 р.н.) був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.120).

Після отримання кредиту на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 та передачу її в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 зареєструвалися у вказаній квартирі, зокрема, ОСОБА_8 зареєструвалася там 19 січня 2007 року, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7, відповідно, 12 липня 2007 року (а.с.119).

Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2011 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_12, як подружжя без реєстрації шлюбу з лютого 2004 року та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як спільне майно подружжя (а.с.34-36).

У зв'язку з невиконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором №0 від 09 листопада 2006 року, а саме допущенням заборгованості по поверненню кредитних коштів, яка станом на 12 серпня 2013 року становила 93 759,10 доларів США, позивач за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» 16 серпня 2013 року звернувся із вимогою до ОСОБА_3 та ОСОБА_12 (як до співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1) про дострокове повернення суми кредиту (а.с.37-43), а 03 вересня 2013 року звернулися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя)за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови , що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. м. для житлового будинку (стаття 1).

Іпотекодавець чи позичальник не відносяться до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений Закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договором споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімізувати негативні наслідки інфляції іноземної валюти для громадян України та узабезпечити зазначених громадян від уникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою прийняття закону, як зазначалося в пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції вірно виходив з того, що стягнення на предмет іпотеки фактично зумовлене невиконанням боржником своїх зобов'язань, які забезпечені іпотекою, що дає підставу іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, однак у зв'язку з прийняттям закону про мораторій, таке стягнення під час дії мораторію є неможливим.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_5 отримав кредит 09 листопада 2006 року в іноземній валюті, квартира, яка є предметом іпотеки відповідає вимогам щодо нерухомого житлового майна, передбаченими Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки загальна площа обтяженої квартири складає 75,7 кв.м., тобто є меншою за площу, коли Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" допускається звернення стягнення. (площа не перевищує 140 кв.м.)

Доказів на підтвердження того, що в іпотекодавця у власності є інше нерухоме житлове майно позивачем надано не було, як і не спростовано докази щодо проживання відповідача у квартирі, яка є предметом іпотеки.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» про застосування положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" на стадії виконавчого провадження є помилковими, оскільки саме суди зобов'язані застосовувати його за наявності критеріїв, викладених у статті 1 цього Закону.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про порушення прав малолітньої ОСОБА_7 при укладенні ОСОБА_5 09 листопада 2006 року договору іпотеки, за яким було передано в іпотеку Банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнання такого договору нікчемним.

Як зазначено у п.44 «Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30 березня 2012 року згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеними суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотеко держателя після укладення договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Положення статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року №2623 -ІV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діє з 01 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України).

Як убачається із рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2011 року (справа №2-5207/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, як подружжя без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину квартири) ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю як подружжя з 2004 року у квартирі, що належала матері ОСОБА_5 - ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 а після народження дочки ОСОБА_7.(30.12.2004 р.н.), перейшли проживати в більшу за площею квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином, рішення про придбання нової квартири у кредит за адресою: АДРЕСА_1 та передачу її в іпотеку Банку 09 листопада 2006 року було прийнято ОСОБА_7 та ОСОБА_3 разом, як чоловіком та дружиною.

На момент придбання ОСОБА_5 квартири за адресою: АДРЕСА_1 (станом на 09 листопада 2006 року) малолітня ОСОБА_7 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2, тому не потребувалося згоди органу опіки та піклування на передачу даної квартири в іпотеку банку, про що тоді, очевидно, було відомо ОСОБА_3

Малолітня ОСОБА_7 була зареєстрована у спірній квартирі батьками лише 12 липня 2007 року (а.с.119), тобто вже після передачі даної квартири в іпотеку Банку.

Питання визнання нікчемним договору іпотеки від 09 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, через порушення прав малолітньої ОСОБА_7, виникло у ОСОБА_3 лише тоді, коли Банк пред'явив до них (ОСОБА_5 та ОСОБА_3.) позов про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору від 09 листопада 2006 року та допущення заборгованості.

З тих підстав суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.