Справа № 158/1626/14-ц Провадження № 22-ц/773/234/15 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Категорія: 32 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відшкодування заподіяної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної шкоди покликаючись на те, що 09.07.2008 року ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер «НОМЕР_1» спричинив ДТП, в результаті якого загинув її чоловік ОСОБА_5

У зв'язку з проханням відповідача не повідомляти в правоохоронні органи про даний факт, між нею та ОСОБА_4 06.11.2008 року було укладено договір про відшкодування заподіяної шкоди, який посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2687. Відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язувався відшкодувати ОСОБА_1 моральну та матеріальну шкоду в сумі 120 000 грн. протягом п'яти років рівними частинами щомісячно. З 2013 року ОСОБА_1 припинив здійснювати виплати на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, тому просила стягнути з ОСОБА_4 заборгованість в сумі 86116 грн. 89 коп., з яких 73 000 грн. - основного боргу, 4551 грн. 53 коп. - 3% річних та 8565 грн. 36 коп. - інфляційні витрати.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відшкодування заподіяної шкоди. Зазначив, 09.07.2008 року відбулася ДТП унаслідок якої ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, що потягли його смерть. Дана подія вплинула на його психологічний та емоційний стан, підірвала здоров'я, позивач ОСОБА_1 та члени її сім'ї почали його переслідувати, погрожувати кримінальною відповідальністю, і, на їх вимогу він змушений був погодитись на укладення договору про відшкодування шкоди. На даний час йому стало відомо, що кримінальна справа відносно нього не порушувалась, що свідчить про те, що його ввели в оману щодо відповідальності у зв'язку зі смертю потерпілого.

Просив суд визнати недійсним договір від 06.11.2008 року про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди в сумі 120 000 гривень, укладеним між ним та ОСОБА_1

Рішенням Ківерцівського районного суду від 23 грудня 2014 року в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення коштів за договором про відшкодування шкоди.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржувалось, тому виходячи з положень ч. І. ст. 303 ЦПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову до скасування з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, є деліктною, а тому у зв'язку з відсутністю доказів про вину ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням того, що до адміністративної, кримінальної відповідальності останній не притягувався, підстави для стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди відсутні.

Однак, таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із змісту позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду позивача ОСОБА_1 став нотаріально посвідчений договір про відшкодування заподіяної шкоди (далі - Договір) (а.с.2).

З цього Договору вбачається, що він був укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 09.07.2008 року за участю автомобіля ВАЗ 2101 під керуванням ОСОБА_4 та мотоцикла ІЖ Планета-5 під керуванням чоловіка позивача - ОСОБА_5

Як з Договору, так і з пояснень позивача, представника відповідача в даному судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_5 помер унаслідок отриманих під час ДТП травм.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що усвідомлюючи незворотність втрати чоловіка, було укладено Договір, в якому сторони визначили прийнятний для обох розмір майнової та моральної шкоди та порядок її компенсації.

З пояснень позивача та представника відповідача, відміток на зворотній частині Договору (а.с. 2-зворот) вбачається, що ОСОБА_4 виконував умови договору протягом шести років, по січень 2013 року, тобто, тривале виконання умов договору свідчить про усвідомлене ставлення до взятого на себе обов'язку у зв'язку із заподіяною шкодою, до умов укладеного Договору.

Як сам по собі факт укладення Договору, так і його умови не суперечать вимогам закону з огляду на таке.

У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, унаслідок якої настала смерть потерпілого ОСОБА_5, статус потерпілої набула його дружина ОСОБА_1 Зважаючи на такі обставини між вказаними особами виникли деліктні правовідносини, у яких ОСОБА_1, відповідно до ст. 1167, 1187 ЦК України набула права на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК, а також ч. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини, учасники деліктних правовідносин можуть відступити від положень законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли ЦК або інші нормативні акти містять імперативні норми.

Стаття 627 ЦК, розкриваючи зміст свободи договору, передбачає її потрійний прояв, зокрема, сторони є вільними в укладенні договору, однак слід дотриматися вимог Закону у виборі другої сторони договору та визначити умови договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку Договір уклали дві сторони деліктних правовідносин: заподіювач шкоди (відповідальна особа) та потерпіла. Воля цих сторін є дійсною та взаємною. Укладення цього Договору і його тривале виконання ОСОБА_4 свідчить, що останній не заперечував проти укладення договору. Зафіксована в Договорі домовленість вказує, що він спрямований виключно на досягнення мети деліктного зобов'язання - відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій. Тобто, фактично потерпіла ОСОБА_1 та відповідальна особа ОСОБА_4 укласти договір щодо встановлення розміру та порядку відшкодування шкоди, що відповідає вимогам вищевказаних норм матеріального права і таким чином замінили деліктне зобов'язання іншим - договірним.

Наведене спростовує висновки суду про те, що між сторонами на час звернення до суду існували деліктні зобов'язання, які потребують встановлення вини заподіювача шкоди, та що така вина може бути підтверджена судовим рішенням в кримінальній справі чи у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки такого висновку суд дійшов без врахування права сторін домовитися про спосіб відшкодування шкоди та без належної оцінки як самого Договору, так умов і причин, що послугували підставою для його укладення. Деліктне зобов'язання, як і будь-яке інше, припиняється, перш за все, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Разом з тим, сторони деліктного зобов'язання вправі також припинити його своєю домовленістю, якщо вона не суперечить закону, що і було здійснено позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 шляхом укладення Договору.

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_4 відмовився від виконання умов укладеного Договору, п'ятирічний термін, протягом якого відповідач зобов'язався відшкодувати шкоду закінчився, залишок заборгованості в сумі 73000 гривень (з урахуванням сплачених 47 000 гривень) підлягає стягненню на користь позивача.

У зв'язку з простроченням взятого на себе грошового зобов'язання належить до стягнення з відповідача в користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 4 551.53 грн. та 8 565.36 грн. індексу інфляції.

Проведений позивачем розрахунок коштів 3% річних та індексу інфляції відповідає Закону (а.с. 3-4).

Тому рішення суду в оскарженій частині слід скасування і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 861.16 грн. судових витрат, що підлягали сплаті позивачем при зверненні до суду та 430.58 грн. при подачі апеляційної скарги, всього 1291 грн. 74 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржувалось, отже виходячи з положень ч. І. ст. 303 ЦПК України, не переглядається судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 23 грудня 2014 року в даній справі в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 73000 (сімдесят три тисячі) грн. боргу за договором про відшкодування заподіяної шкоди, 4551 (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 53 коп. 3 % річних та 8565 (вісім тисяч п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 36 коп. індексу інфляції, всього 86116 (вісімдесят шість тисяч сто шістнадцять) грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1281 (одну тисячу двісті вісімдесят одну) грн. 74 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді