Справа № 344/4644/14-ц
Провадження № 22-ц/779/238/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: апелянта - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3, представника Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івакно-Франківської міської ради - Когута М.Г., представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - Дутчак І.В., прокурора - Фільварок Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до міського голови м. Івано-Франківська, Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_6, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 пред'явила до міського голови м. Івано-Франківська, Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_6, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позов про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що після смерті її батька - ІНФОРМАЦІЯ_1, їй стало відомо, що квартира, в якій він проживав, належить у рівних частках йому та ОСОБА_6 та її доньці у рівних долях. Посилаючись на те, що відповідачка ніколи не проживала в даній квартирі, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови м. Івано-Франківська від 30.12.2011 року №742-р в частині передачі у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 10.01.2012 року в частині права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнати за померлим ОСОБА_8 право приватної власності в порядку приватизації на вищеназвану квартиру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом, на її думку, не було враховано того, що в довідці №02-02/4026 про склад сім'ї та займані приміщення, на підставі якої було прийнято рішення про приватизацію спірної квартири, не було вказано осіб, які постійно проживають у квартирі. Крім того, апелянт вказує на те, що на момент прийняття рішення про приватизацію у даній квартирі відповідачка з донькою постійно не проживали, що підтверджується показаннями свідків та довідкою школи №5 про місце проживання ОСОБА_7 протягом 2012-2013 років. Крім того, зауважує ОСОБА_2, на момент видачі розпорядження про приватизацію спірної квартири, відповідачка та її донька були зареєстровані 18 днів, що дає підстави вважати, що відповідачі не проживали постійно в спірній квартирі. Також не прийняв до уваги суд і той факт, що ОСОБА_6 власноручною заявою визнала позов в частині позовних вимог стосовно неї. Посилаючись на незаконність рішення суду, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник міського голови м.Івано-Франківська та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились з невідомих причин, хоч судові повідомлення їм були надіслані завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній. ОСОБА_2 крім того пояснила, що вона раніше проживала і була зареєстрована у спірній квартирі, основним наймачем якої був її батько - ОСОБА_8 Однак, у січні 2011 року вона із цієї квартири у зв'язку із сімейними обставинами вибула, перейшла проживати до своєї матері - у квартиру АДРЕСА_2, де проживає і зареєстрована по даний час. Вважає, що при приватизації спірної квартири на трьох осіб було порушено її право на отримання в спадщину всієї квартири. Зазначила при цьому, що заяву про прийняття спадщини після смерті батька вона в нотаріальну контору подала своєчасно. У зв'язку із наведеним ОСОБА_2 та її представник просять оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку, представник Служби захисту дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та прокурор доводи апеляційної скарги заперечили, вважаючи, що приватизація квартири АДРЕСА_3 була проведена з дотриманням вимог чинного законодавства України та у відповідності із волею основного наймача названої квартири - ОСОБА_8, який у своїй заяві висловлював бажання щодо передачі у приватну власність займаної квартири саме йому, невістці та її неповнолітній дитині, тобто особам, у яких було право постійного користування спірним житловим приміщенням. Названі учасники розгляду справи вважають також, що визнання свідоцтва про приватну власність на спірну квартиру частково недійсним порушить права неповнолітньої дитини ОСОБА_7 Вважаючи рішення в даній справі законним, просили залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, висновок прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав її позовні вимоги безпідставними. Колегія суддів з таким висновком погоджується. Адже, з пояснень ОСОБА_2 та з матеріалів, які містяться в справі, вбачається, що позивачка не проживала і не була зареєстрованою у спірній квартирі на час її приватизації. За ОСОБА_2 не зберігалось право постійного користування названим житловим приміщенням, оскільки вона з січня 2011 року набула право постійного користування іншим житловим приміщенням за адресою: по АДРЕСА_5. Цей факт позивачкою підтверджено в засіданні апеляційного суду.

Згідно ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, у випадку, якщо вони порушені, невизнані або оспорюються.

Оскільки встановлено, що при проведенні приватизації спірної квартири згідно заяви основного наймача - ОСОБА_8 прав та законних інтересів його дочки ОСОБА_2 не було порушено, то, на думку колегії суддів, їй не належить право вимоги щодо визнання недійсними розпорядження голови м.Івано-Франківська №742-р від 30.12.2011 року, свідоцтва про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 та про визнання права власності на це жиле приміщення.

Посилання ОСОБА_2 на те, що передача у приватну власність спірної квартири трьом особам, а не тільки батьку, порушує її право на спадкування всієї квартири, не може бути прийнято до уваги, оскільки навіть за умови доведеності порушення порядку приватизації спірної квартири, чинним законодавством України не передбачено можливості визнання актів приватизації частково недійсними та передачі судом частин квартири у приватну власність особі в порядку приватизації. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313, 314, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв