АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/1592/14-ц Номер провадження 22-ц/786/189/15Головуючий у 1-й інстанції Сайко О.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування житлового будинку удаваним, таким, що укладений як договір купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування житлового будинку удаваним, таким, що укладений як договір купівлі-продажу. Свої вимоги мотивувала тим, що з 22.07.1995 р. до 14.07.2013 р. перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано майно, у тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,063 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1. Вказаний будинок сторони придбали у травні 2004 року за спільні, а також позичені кошти. Оформленням усіх документів займався ОСОБА_4 Після придбання будинку за спільні кошти був проведений поточний та капітальний ремонти. Після розірвання шлюбу згоди про поділ майна сторонами не досягнуто. У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про поділ спільно набутого за час шлюбу майна. Отримавши в ході слухання справи у відповідача правовстановлюючі документи на спірний будинок, з'ясувала, що його придбання було оформлене за договором дарування з продавцем ОСОБА_5, а не договором купівлі-продажу, хоча за будинок були сплачені спільні кошти подружжя. Про вищевказану обставину їй не було відомо, про це вона дізналася лише 18.07.2014.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування житлового будинку удаваним, таким, що укладений як договір купівлі-продажу - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються наданими доказами, які суд не взяв до уваги, зокрема, показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, місцевий суд не взяв до уваги ту обставину, що ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_6 не змогли належним чином пояснити у зв»язку з чим останній саме подарував будинок ОСОБА_4, у договорі дарування вказано, що дар сторони оцінюють в сумі 16 тис. грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 11.05.2004 р. становило 3 тис. доларів США, що підтверджує показання допитаних свідків про купівлю-продаж будинку саме за 3 тис. доларів.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 22.07.1995 р. по 14.07.2014 р. перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 5,6).

У період шлюбу 11.05.2004 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір дарування, за яким дарувальник ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 - обдаровуваний, прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,063 га, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1 ( а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що згідно предмету спору доказуванню підлягали факт оплатного відчуження спірного будинку та його ціна, наявність у подружжя спільних коштів для придбання будинку та інші обов»язкові умови, які визначають спірний договір як купівлю-продаж, але в ході розгляду справи судом не було встановлено жодного факту, який би визначав спірний договір як купівлю-продаж, а саме ціну, за якою відбулося відчуження спірної квартири, порядок та умови розрахунків між продавцем і покупцем чи інші особливості оплати, допитані у суді свідки вказали, що їх обізнаність про купівлю спірного майна грунтується на інформації, отриманої від позивача, за змістом ст. 59 ЦПК України та ч. 1 ст. 218 ЦК України показаннями свідків не може доводитися наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму, у зв»язку з чим рішення суду не може грунтуватися на показаннях свідків.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є вірним, оскільки суд дійшов їх після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Як встановила колегія суддів і це вбачається із змісту позовної заяви, предметом спору є визнання договору дарування житлового будинку удаваним та визнання цього договору - договором купівлі-продажу з тих підстав, що з невідомих причин ОСОБА_4 та продавець ОСОБА_6 оформили не договір купівлі-продажу, а договір дарування, хоча фактично за будинок були сплачені спільні кошти подружжя. Як вбачається, позов пред»явлено лише до відповідача ОСОБА_7, сторона договору - дарувальник ОСОБА_6 вказаний у позові як третя особа, нотаріус, який посвідчував договір, не вказаний у позові.

На інші підстави визнання договору дарування удаваним правочином та таким, що укладений як договір купівлі-продажу, позивач не посилається.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверенням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України позивач на свій розсуд обрала спосіб захисту порушенного права. Суд не може вийти за межі та підстави заявлених позовних вимог.

Виходячи із предмету спору, меж заявлених позовних вимог, досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що дійсно відсутні підстави для задоволення даного позову.

Доводи представника позивача про те, що допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт передачі позивачем ОСОБА_2 продавцю ОСОБА_6 грошей у розмірі 3 тис. доларів США при укладенні саме договору купівлі-продажу будинку, не заслуговують на увагу, оскільки, дійсно згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, однак, згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно п. 27 постанови № 2 від 12.06.2009 р. Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процессуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Також не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що при ухваленні рішення місцевий суд не взяв до уваги ту обставину, що сторони договору не змогли належним чином пояснити у зв»язку з чим ОСОБА_6 саме подарував ОСОБА_4 будинок, оскільки дана обставина не є істотною обставиною та не впливає на вирішення спору.

Також є припущенням представника позивача про те, що ціна предмету договору даруванню відповідає сумі 3 тис. доларів США, оскільки за змістом ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С у д д і: