Справа № 522/5969/14ц
Провадження по справі № 2/522/1587/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді - Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря - Гонтар Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,- " Про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування ",-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд встановити факт проживання позивача з ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу в період з 02.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1; надати право позивачу на спадкування разом із іншими спадкоємцями, які бажають отримати спадщину; усунути від спадкування відповідача по справі - ОСОБА_2

В подальшому позивачем було подано до суду доповнення до позовної заяви, в якому він просив суд також встановити факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3

Cвої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що позивач - ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з 18.02.1994 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживали за адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана ними з метою спільного проживання. У вказаній квартирі ними була проведена реконструкція з покращення житлових умов та розпочате спільне сімейне проживання. Зі слів позивача за його ініціативою ОСОБА_3 припинила працювати та виявила бажання отримати вищу освіту, курс навчання в університеті було оплачено позивачем. Позивач наголошує на тому, що весь час спільного проживання з ОСОБА_3 він утримував її оскільки мав високий прибуток. У січні 2013 року їм стало відомо про онкологічну хворобу ОСОБА_3. За час лікування було витрачено велику суму грошей, яку позивач отримав у борг. Позивач наголошує на тому, що за весь час хвороби тільки він цілодобово піклувався про ОСОБА_3, купував продукти харчування, готував їжу, прибирав житло, прав, забезпечував ліками, тобто надавав матеріальну та моральну допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, позивачем було організовано весь обряд поховання. Відкрилась спадщина на все належне померлій майно. Позивач, вважаючи себе спадкоємцем звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої, у чому йому було відмовлено та запропоновано звернутись до суду за вирішенням питання щодо спадкування майна померлої. ОСОБА_1 зазначає, що йому стало відомо, що до нотаріальної контори за прийняттям спадщини звернулась сестра померлої - ОСОБА_2 ( відповідач по справі).

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач та її представники в судовому засіданні позов не визнали. Надали до суду заперечення, в яких зазначили, що за прийняттям спадщини, після померлої ОСОБА_3 звернулась лише її сестра - ОСОБА_2, яка за законом є спадкоємицею другої черги, оскільки мати померлої ОСОБА_4 ( спадкоємиця першої черги) відмовилась від прийняття спадщини. Зазначають, що позивач дійсно проживав із померлою на спільній житловій площі, але співмешканням таке проживання назвати неможливо, а тим більше проживання однією сім'єю, оскільки померла ставилась до ОСОБА_1 скоріше як до охоронця та доброго сусіда, а не повноправного члена її родини. Також зазначають, що ОСОБА_3 була зареєстрована в шлюбному агентстві та зустрічалась з нареченими-іноземцями, наголошують на тому, що між спадкодавцем та ОСОБА_1 були напружені, неприязні стосунки. Зазначила, що також підтвердила в судовому засіданні, що ОСОБА_1 перешкоджав та забороняв спілкуватись ОСОБА_3 з ОСОБА_2

Відповідач та її представники звертають увагу суду на той факт, що підтверджень того, що позивач утримував ОСОБА_3 суду не надано та зазначають, що позивач ніякого відношення до придбання квартири не має, а вона була придбана на кошти родичів померлої, надісланих з-за кордону.

Зазначають, що коли спадкодавець захворіла позивач заборонив їй спілкуватись з родиною та друзями, ігнорував всі її прохання, не пускав відповідача в дім, та заборонив спілкування по телефону. Коли ОСОБА_3 захворіла, в неї не вистачало коштів оплачувати комунальні послуги за квартиру, позивач цим питанням не переймався внаслідок чого на даний час існує великий борг по оплаті.

Після смерті ОСОБА_3 позивач не повідомив про це ні відповідача, ні матір, ні жодного з рідних братів. З наведений вище обставин відповідач наголошує на тому, що позов є безпідставним та необґрунтованим та просить суд в його задоволенні відмовити.

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що про смерть ОСОБА_3 він не повідомив її родичів, оскільки телефона матері він не знав, а повідомляти сестру - ОСОБА_2 він не вважав за потрібне.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, пояснення свідків, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що вбачається з копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 9012, наявною в матеріалах справи ( а.с. 8).

Внаслідок чого відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом ОМР 24.10.2011 року ( а.с. 171).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 ( а.с.164).

Відповідно до заяви ОСОБА_4- матері спадкодавця вбачається, що вона відмовилась від спадщини на користь своєї доньки, рідної сестри померлої - ОСОБА_2.( а.с. 165).

За прийняттям спадщини до нотаріуса також звернулась рідна сестра померлої - ОСОБА_2 ( а.с. 153).

Позивач в своєму позові просить суд встановити факт його проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 02.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Пунктом 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», викладена правова позиція в якій зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб - це добровільний, рівноправний союз, спільність чоловіка та жінки, спрямований на створення сім'ї.

Пунктом 21 Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при розгляді справ щодо встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно керуватися правилами ч.2 ст. 3 СК України: « сім'ю складають особи, що спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки».

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб.

Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї.

Відповідно до Хартії прав сім'ї, сім'я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Незважаючи на законодавчу фетишизацію шлюбу, соціальний престиж цієї форми організації сімейного життя жінки та чоловіка, підтримку з боку канонічного права реально, попри невизнання та утиски, існує інша форма організації сім'ї жінки та чоловіка - „фактичний шлюб", або конкубінат. Конкубінат - це тривала, відкрита та стійка спільність чоловіка та жінки.

Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно - право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю.

З метою встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_3 в судовому засіданні в якості свідків були допитані: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім'єї, вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які проживали на той час по АДРЕСА_1 для власних потреб в квітні 2011 року позичили в нього 50 000 євро, що також підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи ( а.с.41).

Також з матеріалів справи вбачається, що мати померлої ОСОБА_4, яка була допитана в якості свідка та в судовому засіданні підтвердила дані факти, спілкувалась зі своєю донькою ОСОБА_3 епістолярним стилем. В листах ОСОБА_4 адресований ОСОБА_3, датованих 04.09.2008 року, вона звертається до ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як до подружжя, в них йдеться мова про їх побутові питання, як осіб які спільно проживали, копії яких наявні в матеріалах справи ( а.с. 9,10).

Спадкове майно було придбане ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі «Центральна Одеська біржа» (а.с.11-12), яке в подальшому було добудовано, що підтверджується дозволом на виконання будівельних робіт № 251 від 28.07.1999 року ( а.с.13), в ході проведення яких договір доручення на встановлення метало пластикових конструкцій ( а.с.14), рахунок замовлення ( а.с.15), гарантійні талони ( а.с.16,17,18,19,20,21,22) видані на ім'я позивача ОСОБА_1

З копії технічного паспорта від 13.09.2011 року виданого КП « ОМБТІ та РОН» на ім'я ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 вбачається, що вказане приміщення було реконструйовано з добудовою другого поверху ( а.с.25-26).

Підтвердженням факту проживання однією сім'єю є також витребувані ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відомості з центру репродуктивної медицини «Ремеді», в яких зазначено, що пацієнт ОСОБА_3 перебувала на обліку в амбулаторно-поліклінічному закладі з 03.09.2008 року по 06.11.2012 року та отримувала лікування з метою завагітніти. Зокрема у вказаний період їй були надані наступні види третинної ( високоспеціалізованої) медичної допомоги - медикаментозна підтримка функцій яєчників та внутрішньо маткова інсемінація спермою чоловіка ОСОБА_1 Вагітність не настала. ( а.с. 176).

З наведеного вище суд вважає за можливе встановити факт проживання однією сім'єю позивача зі спадкодавцем з 02.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

З приводу визнання факту проживання однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 слід зазначити наступне. Позивачем в судовому засіданні пояснено суду, що дане приміщення було придбане ними в непридатному для проживання стані після чого його було реконструйовано з добудовою другого поверху та проведенням ремонту, який продовжувався тривалий час. З матеріалів справи вбачається, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 19.10.2011 року за № ОД 1 ( а.с. 42). Тому стверджувати напевно,що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно проживали у вказаній квартирі з моменту укладання договору купівлі - продажу неможливо, інших належних та допустимих доказів підтвердження даного факту позивачем до суду надано не було, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач також просить суд надати йому право на спадкування разом з іншими спадкоємцями, які бажають отримати право на спадщину, усунути від спадкування відповідача та встановити факт ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що мати спадкодавця відмовилась від спадщини на користь своєї доньки- сестри спадкодавця - ОСОБА_2 ( відповідач по справі). Таким чином перейшли до другої черги осіб, які мають право на спадкування.

Відповідно до ст..1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Керуючись ст.. 1264 ЦК України, а саме тим, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини приходимо до висновку, що позивач відноситься до четвертої черги спадкування після померлої ОСОБА_3

Позивач, звертаючись до суду з вимогою надати йому право на спадкування разом з іншими спадкоємцями просить змінити чергу спадкування, з приводу чого слід зазначити наступне.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 5.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про розгляд спадкових справ» від 16.05.2013 року зазначено, що при розгляді питань зміни черги спадкування необхідно встановити сукупність наступних ознак: 1) безпорадній стан спадкодавця; 2) надання матеріальної допомоги; 3) надання нематеріальної допомоги - здійснення опіки над спадкодавцем шляхом спілкування, надання порад, консультацій, поздоровлень зі святами; 4) надання іншої допомоги - прання, прибирання, готування їжі, придбавання продуктів, ліків, супроводження до лікарні, поліклініки; 5) надання вищевказаної допомоги тривалий час.

Частиною 3 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що безпораднім слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи вбачається,що спадкодавець ОСОБА_3 перебувала на амбулаторному лікуванні з 18.03.2013 року по 13.05.2013 рік в Одеському онкологічному диспансері, що підтверджується довідкою від 13.05.2013 року ( а.с. 45), їй поставлено діагноз помірно вираженої фіброзно - кістозної мастопатії лівої молочної залози. Очагові зміни в області грудної клітини ( а.с. 48) діагностовано додатково супутні діагнози: вегето-судинна дистонія та анемія ( а.с. 201). З УЗІ зробленого в Центрі реконструктивної та відновлювальної медицини від 17.04.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 проведена хірургічна операція з видалення правої молочної залози ( а.с. 205), проведено курс хіміотерапії, що вбачається з медичної картки амбулаторного хворого № 14875/13П від 10.06.2013 року ( а.с. 51). Відвідувала інститут раку в м. Києві та проходила лікування в Сибірському науково-дослідному інституті гіпертермії в період з 15.07.2013 року по 26.07.2013 року ( а.с. 53), куди вона їздила без ОСОБА_1, що вбачається з копії авіаквитка ( а.с. 54).

Позивач та свідки пояснили, що ОСОБА_3 після проведеної їй операції не могла обслуговувати себе самостійно, що в неї не працювала права рука, однак операція з видалення правої молочної залози з видаленням метостазів їй була проведена на початку весни 2013 року, в матеріалах справи наявна фотокартка ОСОБА_3 ( а.с. 52), зроблена під час перебування її на лікуванні в Сибірському науково-дослідному інституті гіпертермії в період з 15.07.2013 року по 26.07.2013 року, тобто після проведеної операції, з якої вбачається, що вона тримає валізу саме правою рукою, тому стверджувати, що рука не працювала неможливо. Також до суду надано відеозапис з інституту гіпертермії і на даному диску є відео 003, яке зроблено з мобільного телефону - спадкодавець самостійно знімала палату та обстановку в якій вона знаходилась в Новосибірську, задіяно обидві руки.

Свідки, допитані в судовому засіданні також пояснили, що вони неодноразово приходили в гості до ОСОБА_3 та ОСОБА_1, під час яких хвора могла ходити та сиділа з ними за столом, сторонами також підтверджено той факт, що за деякий час до смерті ОСОБА_3, під час прогулянки з ОСОБА_1 по вул. Дерибасівській в м. Одесі зустрілись з відповідачем, де в них виник конфлікт, отже спадкодавець не була лежачою-хворою. ОСОБА_3 була тяжко хворою, але стверджувати про її безпорадній стан неможливо.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_3, з якої вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її виключено з особового складу у зв'язку зі смертю ( а.с.27-29), відповідно довідки, виданої на виконання ухвали суду Одеським національним університетом ім.. І.І. Мечнікова вбачається, що ОСОБА_3 в період часу з 2010 по вересень 2013 року працювала на посаді фахівця першої категорії, померла працювала до останнього дня та отримувала заробітну плату( а.с. 174), тобто стверджувати, що позивач повністю матеріально забезпечував ОСОБА_3 також неможливо.

Позивачем в судовому засіданні підтверджено, що ОСОБА_3 не перестала ходити, а практично ходила до останнього дня. Вона була активною людиною.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.. 214 ЦПК України має установити як факт ухилення ОСОБА_2 від надання ОСОБА_3, як спадкодавцеві, матеріальної допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме від ОСОБА_2 та відсутність інших осіб, що мають її утримувати.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити матеріальну допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Для усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що спадкодавець не перебувала у безпорадному стані, так у ОСОБА_3 була тяжка хвороба, однак у безпорадному стані вона не перебувала. Отримувала заробітну плату, матеріальну допомогу від матері, а також позивач який проживав з нею однією сім'єю допомагав їй матеріально.

Відповідно до ст.. 267 СК України, повнолітні брати, сестри зобов'язані утримувати малолітніх, неповнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги і якщо вони не мають батьків, чоловіка, дружини або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. Повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Аналізуючи вищезазначену норму суд приходить до висновку, що законодавчо не передбачений обов'язок сестри утримувати спадкодавця в такому випадку, оскільки ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1

З наведеного вище суд вважає за необхідне в задоволенні вимог про надання позивачу права на спадкування разом з іншими спадкоємцями, які бажають отримати спадщину, усунути від спадкування відповідача та встановити факт ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Відповідно до ст. 8 Конституції України й п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" - в Україні діє принцип верховенства права.

Судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення по справі є актом, яким підтверджується наявність або відсутність спірних правовідносин, його конкретний зміст і в такий спосіб спірні правовідносини перетворюються в безспірні.

Судове рішення - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 267 СК, ст..ст. 15,16, 1216, 1218, 1224, 1258, 1259, 1261, 1262, 1264 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,- " Про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування ", - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 02.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В частині задоволення решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Р.Д. Абухін