УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, П'ята львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, визнання заповіту недійсним, визнання ідеальних часток спадкового майна та їх поділ між спадкоємцями першої черги за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, П'ята львівська державна нотаріальна контора, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частини спадкового майна покійної матері ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом, а саме: 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що належав матері на праві приватної власності; визнати недійсним заповіт ОСОБА_7, посвідчений 22 червня 1992 року П'ятою львівською державною нотаріальною конторою, а також визначити ідеальні частки житлового будинку АДРЕСА_1, що входить до складу спадкового майна ОСОБА_7 та здійснити реальний поділ між позивачем ОСОБА_3, відповідачкою ОСОБА_4 та третьою особою у справі ОСОБА_5 як спадкоємцями померлої ОСОБА_7 першої черги за законом відповідно до цих часток.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 просять зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 є рідними сестрами, померла ОСОБА_7 була їхньою матір'ю.

Відповідно до довідки ЛКП «Вулецьке» від 09 квітня 2012 року № 883 у житловому будинку АДРЕСА_1 (особняк), зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13

ОСОБА_4, ОСОБА_13 зареєстровані, проте фактично не проживають. До дня смерті в даному будинку була зареєстрована та проживала ОСОБА_7, що сторонами не заперечується (а. с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, у зв'язку із чим нотаріусом П'ятої львівської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 461/2012 року.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом.

У матеріалах справи міститься заповіт, з якого вбачається, що він складений ОСОБА_7 22 червня 1992 року на ім'я дочки ОСОБА_4 Як зазначено у заповіті, спадкодавець заповідає 7/10 частини житлового будинку разом з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно із довідкою від 12 березня 2012 року № 3/476 будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві часткової власності: 8/10 частини за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого Сьомою львівською державною нотаріальною конторою 08 вересня 1966 року; 2/10 частини за ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого П'ятою львівською державною нотаріальною конторою 22 червня 1988 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012 року здійснено реальний поділ будинку та ОСОБА_7 виділено в натурі належну їй частину в спільній частковій власності на будинок із виділенням частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а. с. 2425).

За матеріалами спадкової справи всі три спадкоємці подали письмові заяви про прийняття спадщини, перших дві за законом, а остання відповідач ОСОБА_4 за заповітом (а с. 69, 70, 91).

З огляду на таке суд дійшов висновку, що відповідач прийняв спадщину відповідно до вимог закону, а відтак у позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 відсутні підстави претендувати на право спадкування за законом.

Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним заповіту ОСОБА_7, посвідченого П'ятою львівською державною нотаріальною конторою 22 червня 1992 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення у зв'язку з недоведеністю, взявши до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи від 18 лютого 2014 року № 4734.

Проте з висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 1288 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, решта частини спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (ст. 1245 ЦК України).

Відповідно до ст. 1241 малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Так, ОСОБА_7 залишено заповіт лише щодо 7/10 частки у належному їй на праві власності будинку. Отже, 3/10 частки належного на день смерті ОСОБА_7 будинку підлягають спадкуванню за законом.

Як встановлено судом, рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012 року, що набрало законної сили, здійснено реальний поділ будинку та ОСОБА_7 виділено в натурі належну їй частину в спільній частковій власності на будинок із виділенням частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а. с. 2425).

Згідно з наявним в матеріалах справи (а. с. 88) висновком про визначення реальних часток в будинку між співвласниками від 09 лютого 2012 року, що був складений за зверненням ОСОБА_5 та ОСОБА_7, частка останньої у будинку становить 9/25 (36 % приміщень). Решта належить ОСОБА_5

Між тим, беручи до уваги довідку від 12 березня 2012 року № 3/476, згідно з якою за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого Сьомою львівською державною нотаріальною конторою 08 вересня 1966 року, на праві часткової власності зареєстровано 8/10 частини будинку, суд рішення апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012 року та його наслідків в повному обсязі не врахував.

На порушення ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд не визначився із майном, що становило спадкову масу на день смерті ОСОБА_7 (9/25 частки будинку); із часткою у будинку, що успадковується за заповітом та становить лише 7/10 від належних ОСОБА_7 9/25 частки, не перевірив чи немає спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку, і чи є підстави для закликання спадкоємців до спадкування за законом щодо частки майна (3/10 від 9/25 частки), не охопленої заповітом, та висновків про безпідставність позовних вимог в частині визнання права на частку у спадковому майні дійшов передчасно.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

З матеріалів справи також вбачається (а. с. 3132, т. 2), що позивач є інвалідом третьої групи.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

О.М. Ситнік