УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2015 Суддя Московского районного суду м.Харкова, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Коммунального ппідприємства « Жилкомсервіс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про видачу судового наказу щодо стягнення боргу з утримання будинків, споруд та прибуткових територій, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_7, ОСОБА_6 суму боргу з утримання будинків, споруд та прибуткових територій за період з 01.03.2007 року по 01.08.2014 року в розмірі 3588,33 грн. та судові витрати.

Згідно зі статтею 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі, а також може бути видано в інших випадках, встановлених законом.

Але відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою про видачу судового наказу, якщо з доданих документів вбачається пропуск позовної давності то така вимога може бути розглянута тільки у позовному провадженні.

Відповідно до п. 10 Постанови ВССУ від 23.11.2011 року, ЦПК України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки, він видається лише за умови безспірності вимог.

У звязку з тим, що з наданих заявником документів вбачається пропуск позовної давності та враховуючи неможливість часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки вимога щодо стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію за період з 01.03.2007 року по 01.08.2014 року в розмірі 3588,33 грн. не може бути визнана судом безспірною, а тому не підлягає розгляду у порядку наказного провадження у звязку із наявністю спору про право.

Приймаючи рішення про неможливість часткового задоволення вимог, зазначених у заяві про видачу судового наказу, суд не знаходить підстав для застосування норм ч. 5 ст. 100 ЦПК України щодо можливості постановлення ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині вимог, яку не підлягають розгляду у порядку наказного провадження, оскільки норми даної статті не можуть бути застосовані при наявності спору про право.

За таких обставин суддя вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу, та розяснити заявникові, що відповідно до ч.2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення до суду з тією ж самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 96, п. 2 ч.3 ст. 100, 101 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У прийняті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Комунального підприємства « Жилкомсервіс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_7, ОСОБА_6, про видачу судового наказу щодо стягнення боргу з утримання будинків, споруд та прибуткових територій - відмовити.

Розяснити заявнику його право на звернення з тими самими вимогами до суду у позовному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня Ії проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка Ії оскаржує.

Апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя О.М. Марченко