справа № 179/2157/14-ц
провадження № 2/179/67/15
МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 р. Магдалинівський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді - Новік Д.І.

за участю: секретаря судового засідання - Кривошлик І.Ю.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Будянської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу «Магдалинівська центральна районна лікарня «Дніпропетровської обласної ради» про стягнення заборгованості по виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку та суми індексації грошового зобов'язання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про заборгованості з виплати грошової компенсації за невикористану відпустку та суми індексації грошового зобов'язання, посилаючись на те, що в період з 09 жовтня 1990 року по 19 грудня 2011 року вона працювала в Комунальному закладі «Магдалинівська центральна районна лікарня «Дніпропетровської обласної ради» на посаді оператора комп'ютерного набору та з 19 грудня 2011 року в зв'язку з реорганізацією була звільнена із займаної посади і переведена до Комунального закладу «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги». При переведенні на нове місце роботи відповідачем було здійснено нарахування грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 09 жовтня 1990 року по 19 грудня 2011 року, а саме за 22 дні, у розмірі 1338 гривень 18 копійок. Однак в порушення ст.116 КЗпП України на момент її звільнення з попередньої посади вказана заборгованість в добровільному порядку відповідачем їй не відшкодована, чим порушено її законне право на своєчасне отримання заробітної плати та прирівнюваних до них виплат. В зв'язку з несвоєчасним виконання грошового зобов'язання по виплаті вказаної компенсації відповідно до ст. 625 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Постанови Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» відповідач зобов'язаний виплатити борг з урахуванням індексу інфляції за час прострочення. Сума інфляції складає 247 гривень 56 копійок з розрахунку: із січня 2012 року по 01 листопада 2014 року індекс інфляції склав 118,5 %; 1338 гривень 18 копійок Х 118,5% / 100 % = 1 585,74 грн. - 1 338,18 грн. = 247 гривень 56 копійок. в зв'язку з чим, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь 1 338 гривень 18 копійок боргу по виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку та 247 гривень 56 копійок інфляційних, а всього 1585 гривень 74 копійки.

Позивач в судове засідання з'явилась, підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому також пояснила, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку, вона неодноразово з іншими працівниками звертались до відповідача з питанням погашення їм заборгованості з виплати компенсації за невикористану відпустку, однак їх вимоги залишились без задоволення, тому звернулась до суду з даним позовом.

Представник відповідача - Будянська Л.В., яка діє на підставі довіреності (а.с. 18) в судове засідання з'явилась, позовні вимоги визнала в обов'язку відповідача виплатити позивачу заборгованість по виплаті грошової компенсації за невикористані 22 дні відпустки, що становить згідно розрахунку в сумі 1338 гривень 18 копійок та не визнала виплату їй індексу інфляції на суму 247 гривень 56 копійок. Суду пояснила, що з 01 серпня 2012 року працює головним бухгалтером в КЗ "Магдалинівська ЦРЛ ДОР". Їй відомо, що 19 грудня 2011 року деякий працівників було звільнено з КЗ "Магдалинівська ЦРЛ ДОР" та переведено в зв'язку з реорганізацією до КЗ "Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги" та чи було їм виплачено компенсацію за невикористанні дні відпустки їй не було відомо, так як по документам така заборгованість була відсутня. потім коли вона почала працювати у відповідача, почали звертатись переведені працівники з вимогами виплатити їм компенсацію за невикористану відпустку, в зв'язку з чим, було піднято бухгалтерські документи і при їх перевірці було виявлено, що під час складання документів при реорганізації в них не було відображено, що КЗ "Магдалинівська ЦРЛ ДОР" має перед працівниками заборгованість з невиплати компенсації за невикористані ними дні відпустки, хоча в дійсності ця заборгованість існує і що стосується позивача вона становить 1 338 гривень 18 копійок, яку відповідач повинен виплатити їй, однак без її індексу інфляції так як грошових коштів у відповідача і так не має, і індекс інфляції виник в зв'язку з тим, що сама позивач вчасно не потребувала виплати їй компенсації та на час звернення позивачки до суду пройшов значний час і тому індексація не підлягає їй відшкодуванню.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона в період з 29 жовтня 2003 року по 03 травня 2012 року працювала бухгалтером з заробітної плати в КЗ "Магдалинівська ЦРЛ ДОР" та була переведена до КЗ "Магдалинівський ЦПМСД". Під час реорганізації відповідача в грудні 2011 року, за вказівкою керівників відповідача, у бухгалтерські документи не було внесено відомостей стосовно наявної заборгованості перед переведеними працівниками за невиплату їм компенсації за невикористані ними дні відпусток, хоча така заборгованість існувала в дійсності. Навіщо було складати такі відомості їй не відомо.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи такі обставини та відповідні їм правовідносини.

В період з 09 жовтня 1990 року по 19 грудня 2011 року позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2) працювала в Комунальному закладі «Магдалинівська центральна районна лікарня «Дніпропетровської обласної ради» на посаді оператора комп'ютерного набору та з 19 грудня 2011 року в зв'язку з реорганізацією була звільнена із займаної посади і переведена до Комунального закладу «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с. 8-9, 26).

При переведенні на нове місце роботи відповідачем було здійснено нарахування грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 09 жовтня 1990 року по 19 грудня 2011 року, а саме за 22 дні, у розмірі 1338 гривень 18 копійок (а.с. 23-25, 27, 38, 3950).

Однак на момент звільнення позивача з попередньої посади вказана заборгованість в добровільному порядку відповідачем їй не відшкодована, чим порушено її законне право на своєчасне отримання заробітної плати та прирівнюваних до них виплат.

Вказані обставини відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки визнані сторонами та ними не оспорюються.

В зв'язку з несвоєчасним виконання грошового зобов'язання по виплаті вказаної компенсації відповідно відповідач зобов'язаний виплатити позивачці борг з урахуванням індексу інфляції за час прострочення.

Сума інфляції складає 247 гривень 56 копійок з розрахунку: із січня 2012 року по 01 листопада 2014 року індекс інфляції склав 118,5 %; 1338 гривень 18 копійок х 118,5% = 1 585,74 грн. - 1 338,18 грн. = 247 гривень 56 копійок.

Вимоги позивачки про виплату їй заборгованості з компенсації за невикористану відпустку відповідачем залишились без задоволення, при цьому позивач зверталась з вказаним питанням як до відповідача так і інших органів, що здійснюють контроль за дотриманням трудового законодавства (а.с. 3-7).

В зв'язку з чим, позивач звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь 1 338 гривень 18 копійок боргу по виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку та 247 гривень 56 копійок інфляційних, а всього 1585 гривень 74 копійки (а.с. 1).

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 116 КзпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст. 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно до ст. 129 КзпП України не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

У відповідності до ст. 21 Закону України "Про відпустки" заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Згідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Статтею 28 Закону України "Про відпустки" передбачено, що особи, винні в порушенні законодавства про відпустки, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України за № 159 від 21 лютого 2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Зокрема компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт не виконання відповідачем взятих на себе трудових зобов'язань з виплати звільненому працівнику компенсації за невикористану ним відпустку, тому існують всі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача даної заборгованості та суми індексації за прострочення її виплати в розмірі 247 гривень 56 копійок, відповідно до наступного розрахунку.

Розрахунок суми індексації.

Сума інфляції складає 247 гривень 56 копійок з розрахунку: із січня 2012 року по 01 листопада 2014 року індекс інфляції склав 118,5 %, тому 1338 гривень 18 копійок (заборгованість) х 118,5% (індекс інфляції) / 100 % = 1 585 гривень 74 копійки - 1 338 гривень 18 копійок (заборгованість) = 247 гривень 56 копійок. Тому, за період заборгованості з січня 2012 року по 01 листопада 2014 року включно сума індексації становить 247 гривень 56 копійок.

Таким чином, враховуючи викладені обставини та норми Закону, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку за період 09 жовтня 1990 року по 19 грудня 2011 року в сумі 1338 гривень 18 копійок, суму індексу інфляційних втрат грошового зобов'язання в розмірі 247 гривень 56 копійок, а всього 1585 гривень 74 копійки.

Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позовних вимог позивачки, яка звільнена від сплати судового збору у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за подання позову з вимогами, що випливають із трудових правовідносин, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 57-66, 88, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, Законом України "Про оплату праці", Законом України "Про відпустки", Постановою КМУ за № 159 від 21 лютого 2001 року, ст. ст. 116, 117, 129 КЗпП України, ст.ст. 11, 16, 526, 599, 610, 625 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Комунального закладу «Магдалинівська центральна районна лікарня «Дніпропетровської обласної ради», адреса: вул. Колгоспна, 1 в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, і.к. 01988315, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по виплаті грошової компенсації за невикористані відпустку за період 09 жовтня 1990 року по 19 грудня 2011 року в сумі 1338 гривень 18 копійок, суму індексу інфляційних втрат грошового зобов'язання в розмірі 247 гривень 56 копійок, а всього 1585 гривень 74 копійки (одна тисяча п'ятсот вісімдесят п'ять гривень сімдесят чотири копійки).

Стягнути з Комунального закладу «Магдалинівська центральна районна лікарня «Дніпропетровської обласної ради», адреса: вул. Колгоспна, 1 в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, і.к. 01988315, на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі проголошення рішення у відсутності особи, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Новік Д.І.

·