У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Міжгірського районного суду від 19 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті з урахуванням індексації,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись в суд з указаними позовами до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення відповідно 90054 грн.54 коп. та 23572 грн.87 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3 працює в Міжгірському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в смт. Міжгір'ї Закарпатської області з 20.12.2007 р., а ОСОБА_4 працювала в цьому ж відділенні з 01.11.2002 р. по 14.11.2011 р. Смт. Міжгір'я відноситься до гірських населених пунктів. Позивачі мають статус особи, що проживає і працює в гірському населеному пункті, що підтверджено посвідченнями. Відповідач не виконує вимоги закону «Про статус гірських населених пунктів в Україні» і постанови КМУ № 648 від 11.08.1995 р. «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах» і не виплачує їм надбавки в розмірі 25 % до посадових окладів.

ОСОБА_3 на основі довідки відповідача про доходи за період з 01.01.2008 р. по грудень 2013 р. визначила, що відповідач не виплатив зазначену суму надбавки, яка становить 79333 грн. 29 коп. з розрахунку 381719,64 грн. заробітної плати. ОСОБА_3 збільшила свої вимоги і просила також стягнути 10693 грн. 26 коп. проіндексованої внаслідок інфляції невиплаченої суми на підставі на Закону «Про індексацію грошових доходів населення» і постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 р. про затв. Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Всього ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача 90054 грн. 61 коп.

ОСОБА_4 на основі довідки відповідача про доходи за період з листопада 2002 р. по жовтень 2010 р. визначила, що відповідач не виплатив надбавку за гірські в сумі 23572 грн.87 коп. з розрахунку 111165 грн. 57 коп. заробітної плати. Одночасно просила проіндексувати цю суму з 01.11.2002 р. по теперішній час.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково:стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» :

- в користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті в сумі 16033,75 (шістнадцять тис. тридцять три грн. 75 коп.) з відрахуванням від зазначеної суми обов'язкових податкових платежів і страхових соціальних внесків;

- в користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі у виді надбавки за роботу в гірському населеному пункті в сумі 9683,50 (дев'ять тис. шістсот вісімдесят три грн. 50 коп.) з відрахуванням від зазначеної суми обов'язкових податкових платежів і страхових соціальних внесків;

- в користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 487,20 (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

В решті позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовлено.

З цим рішенням не погодився представник ОСОБА_3, яким оскаржено зазначене рішення в частині стосовно ОСОБА_3 Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Рішення оскаржено і відповідачем, апеляційна скарга якого також мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, скаргу банку не визнав.

ОСОБА_4 в судове засідання не явилась, надіслала суду телеграму, в якій просила відкласти розгляд справи по поважним причинам. Однак конретна причина не зазначена і тому суд вважав за можливе розглянути справу у її відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник банку підтримав свою скаргу, а скаргу представника ОСОБА_3 не визнав.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зробити наступні висновки.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі у вказаний час працювали у відповідача в населеному пункті, який відноситься до гірських населених пунктів, мали належні посвідчення громадян, які проживають, працюють в гірському населеному пункті і мають право на пільги, встановлені ЗУ «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Визначаючи суму розміру 25%, суд виходив з розміру мінімальної заробітної у відповідний період. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині проведення індексації та стягнення цієї суми, суд свій висновок мотивував тим, що індексація, встановлена ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» застосовується до грошового доходу в межах прожиткового мінімуму і тому індексація не стосується надбавки, встановлено ЗУ «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3: позивач має право на звернення до суду з вимогами про виплату йому всіх належних виплат; суд помилково взяв до розрахунку розмір мінімальної зарплати: необхідно було взяти до уваги розмір заробітної плати, встановленої угодою між Національним банком України та Центральним комітетом спілки працівників державних установ на 2007-2008 рр. Доводами апеляційної скарги є також твердження наявності дискримінації в даних правовідносинах та необхідності застосування міжнародного законодавства.

Доводи апеляційної скарги банку: в оскаржуваному рішенні використовується поняття «гірська надбавка», «надбавка на роботу в гірському населеному пункті», які не передбачені чинним законодавством; спеціальні нормативні акти, якими регламентовано виплату надбавок за роботу в гірських населених пунктах не розповсюджуються на господарські товариства, заснованій на приватній власності; ПАТ КБ «Приватбанк» не є стороною галузевих, територіальних угод і приєднання до таких угод не є обов'язковим, а колективної угоди банком та профспілкою не укладалось; судом не враховано судову практику апеляційного суду Закарпатської області, яка склалась при вирішенні подібних справ.

Зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного.

Судом установлено, що позивачі працювали у відповідача у вказаний ними в позовах період, що стверджено відповідними наказами і записами в трудових книжках. Їхнє місце роботи знаходилось у Міжгірському відділенні № 2 ПАТ КБ «Приватбанк» , яке знаходиться в смт. Міжгір'я, яке має статус гірського населеного пункту з ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про статус гірських населених пунктів України» і пост. КМУ № 647 від 11.08.1995 р. «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських». Нарахування надбавки в розмірі 25 % до посадового окладу позивачів відповідач не проводив.

ОСОБА_3 24.05.2007 р., а ОСОБА_4 02.04.2002 р. одержала посвідчення громадянина, який проживає, працює, навчається на території гірського населеного пункту, видане виконкомом Міжгірської селищної ради. На підставі зазначеного, суд констатує, що позивачі набули статус осіб, які проживають і працюють у населеному пункті відповідно до ст. 5 закону «Про статус гірських населених пунктів України» і Положення, затв. пост. КМУ № 345 від 19.03.1996 р. і тому вони мають право на пільги, передбачені ст. 6 ч. 1 закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Судова практика при вирішенні подібних справ неодноразово змінювалась і при вирішенні цієї справи судом першої інстанції застосовано висновок Верховного Суду України по даному питанню, який було висловлено по справі № 6-151 цс 12 від 06.02.2013 р., застосування якого є обов'язковим відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України. Зміст цього висновку наведено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції і з нього випливає, що відповідач зобов'язаний був здійснювати позивачам надбавки в зазначеному вище розмірі за роботу в гірському населеному пункті. Оскільки ним цього не зроблено, розмір цієї надбавки визначається, виходячи з розміру мінімальної зарплати і підлягає стягненню. Зазначене стосується доводу апеляційної скарги як позивачки так і відповідача в частині стягнення розміру надбавки та необхідності її стягнення, а також доводу апеляційної скарги банку стосовно судової практики розгляду подібних питань.

Стосовно такого доводу апеляційної скарги позивачки як необхідність застосування угоди між Національним банком України та Центральним комітетом профспілки працівників державних установ України на 2007-2008 р. слід зазначити, що в апеляційній скарзі не міститься посилання на конкретний пункт цієї угоди і, більш цього, вона стосується державних установ до яких відповідач не відноситься. Крім цього, в апеляційній скарзі не міститься вказівка на конкретний розмір заробітної плати, з якої слід вираховувати суму заборгованості, яку позивачка вважає за необхідне стягнути, виходячи з умов зазначеної угоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно права звернення до суду з всіма вимогами, які особа вважає за необхідне поставити перед судом є незаперечним: судом першої інстанції вирішені всі питання, які були поставлені перед судом.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи населення в межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. По даній справі встановлено, що спірні 25%, встановлені ЗУ «Про статус гірських населених пунктів України» і на які підлягає збільшенню зарплата позивачів у відповідних сумах, не входить до суми прожиткового мінімуму доходів за відповідний період і тому не можуть бути проіндексовані.

Що ж стосується твердження наявності дискримінації по даним правовідносинам, то такого суд апеляційної інстанції не вбачає і тому, відповідно, немає необхідності застосовувати міжнародне законодавство яке стосується питань дискримінації.

Довід банку про застосуванню різних назв зазначених 25 % - надбавки, гірська надбавка тощо - до уваги не приймається, оскільки по суті спору зрозуміло, що мова йшла про пільги, встановлені ЗУ «Про статус гірських населених пунктів України» та вказаної вище постанови КМ України.

Інших доводів апеляційні скарги не містять.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 19 листопада 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :