Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя. ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою приватною власністю.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Встановлено факт окремого проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у період шлюбу з кінця 1997 року по 13 листопада 2013 року.

У задоволенні зустрічного позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи ОСОБА_6 змінювала свої позовні вимоги, у підсумку просила визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб Mercedes-Benz 608D, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1986 року випуску та стягнути з ОСОБА_7 на її користь компенсацію на відшкодування вартості Ѕ частини автомобіля у розмірі 35 499,5 грн.

Натомість ОСОБА_7 вважав автомобіль Mercedes-Benz 608D особистою приватною власністю, оскільки на момент його придбання у вересні 2001 року він фактично припинив шлюбні відносини з ОСОБА_6

Як встановлено судом, з 24 травня 1986 року ОСОБА_7 і ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

У вересні 2001 року ОСОБА_7 придбав автомобіль Mercedes-Benz 608D, реєстраційний номер НОМЕР_1. 29 серпня 2011 року зазначений транспортний засіб було відчужено (а.с. 182, 186, 187).

Представником ОСОБА_6 визнано, що сторони не проживають разом із 2000 року (а.с. 18).

Під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що цей автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_6, відтак ОСОБА_7 не має права на його поділ шляхом отримання компенсації у розмірі Ѕ його вартості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині не спростовують.

Однак із висновком суду першої інстанції, який підтримав апеляційний суд, про встановлення факту окремого проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у період шлюбу з кінця 1997 року по 13 листопада 2013 року погодитися не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 6 статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Така ж норма містилася у частині 2 статті 28 КпШС України.

При цьому встановлення факту окремого проживання чоловіка, дружини у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин має юридичне значення лише як підстава для визнання за одним із них права особистої приватної власності на майно, набуте за цей період.

Саме по собі встановлення факту окремого проживання чоловіка, дружини без визначення відповідних майнових наслідків (визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя) юридичного значення не має.

З огляду на те, що судові рішення щодо задоволення вимог про встановлення факту окремого проживання є незаконними, їх має бути скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції згідно зі статтею 341 ЦПК України має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року щодо встановлення факту окремого проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у період шлюбу з кінця 1997 року по 13 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик