Справа № 361/278/15 Головуючий у І інстанції Шинкарь А. О.
Провадження № 22-ц/780/3264/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 54 19.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Гуля В.О.,

при секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 01 червня 2012 року вона працювала на посаді головного бухгалтера Державної акціонерної компанії «Укрмедпром», а з 17 грудня 2012 року переведена на посаду заступника голови виконавчого правління з фінансово-економічних питань. Наказом МОЗ України від 17 липня 2014 року № 505 Державна акціонерна компанія «Укрмедпром» перейменована на публічне акціонерне товариство «Укрмедпром» (далі - ПАТ «Укрмедпром»). 18 серпня 2014 року її було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак при звільненні відповідач не провів з нею остаточного розрахунку та виплатив заборгованість лише 01 грудня 2014 року.

З урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 27 775 грн. 67 коп., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 650 грн. 26 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укрмедпром» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 27 775 грн. 77 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 650 грн. 26 коп. та моральну шкоду у сумі 1000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрмедпром» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача відповідач не виплатив всіх сум, що належать їй при звільнені і така заборгованість була виплачена лише 01 грудня 2014 року, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи обсяг, глибину та тривалість душевних страждань позивача суд визначив розмір моральної шкоди у сумі 1 000 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунку, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом ПАТ «Укрмедпром» від 18 серпня 2014 року №13 позивача звільнено з роботи за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.5). При звільненні позивача відповідач не виплатив всіх сум, що належать їй від підприємства. Заборгованість по заробітній платі відповідачем була виплачена ОСОБА_2 лише 01 грудня 2014 року, що підтверджується листом ПАТ «Укрмедпром» від 02 грудня 2014 року № 02/455.

За таких обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд невірно стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні у розмірі 27 775 грн. 67 коп., не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до пункту 8 (абз.1) постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», якою керувався суд першої інстанції, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

З довідки ПАТ «Укрмедпром» від 18 травня 2015 року№263 вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 за останні два місяці її роботи перед звільненням за червень 2014 року і липень 2014 року становить 408 грн. 67 коп.(а.с.63-65).

Колегія суддів вважає, що вказаний розмір середньоденної заробітної плати позивача є правильним, оскільки порахований відповідно положень пункту 8 (абз.1) постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Як правильно зазначив суд, період затримки розрахунку при звільненні позивача з 18 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року становить 73 дні.

Таким чином середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні становить 29 832 грн. 91 коп. (408 грн. 67 коп. ? 73 робочих дні).

Оскільки позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року у розмірі 27 775 грн. 77 коп., то виходячи із вимог ст.11 ЦПК України, якою встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, колегія суддів вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який визначений судом першої інстанції у розмірі 27 775 грн. 77 коп., не підлягає зміні.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі на день звільнення становить 8 821 грн. 10 коп., індекси інфляції у 2014 році становили: у вересні - 1,029, у жовтні - 1,024 та у листопаді - 1,019.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 650 грн. 26 коп. (1,029 х 1,024 х 1,019 х 100 - 100) х 8821,10)/100 = 650,26).

Що стосується вирішення судом позову про відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу, то колегія суддів вважає, що права ОСОБА_2 були порушені відповідачем, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд, всупереч доводам апеляційної скарги, правомірно на підставі ст.237-1 КЗпП України з урахуванням принципів справедливості та розумності дійшов висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову частково та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді