Справа № 447/118/16 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/2084/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Розвадівської сільської ради Миколаївського району, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

19 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 09.10.2005 року помер її батько, який був власником будинку № 197 по вул. Біласа і Данилишина в с. Розвадів Миколаївського району Львівської області. За життя її батьки проживали та були офіційно зареєстровані у вищевказаному будинку. Її мати померла 01.07.2015 року. Батько за життя склав заповіт, відповідно до якого заповів їй все належне йому на день смерті майно. Вона не прийняла спадщину, оскільки після смерті батька погіршився стан її здоров'я. 09.10.2015 року вона звернулася у нотаріальну контору для прийняття спадщини за заповітом після смерті 09.10.2005 року її батька, однак, їй було відмовлено, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, вважає його таким, що ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи. Судом не враховано за поважну причину пропуску строку визначеного для прийняття спадщини поганий стан її здоровя, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами та її поясненнями, не враховано інвалідності ІІ групи. Крім того, не враховано те, що вона не знала про існування заповіту, оскільки такий зберігався у Розвадівській сільській раді Миколаївського району Львівської області та про його існування їй ніхто не повідомляв. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. При цьому при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Сільський голова Розвадівської сільської ради Миколаївського району Львівської області просить слухати справу у відсутності представника сільради, оскаржуване рішення суду просить залишити без змін, так як вважає його законним і обґрунтованим (а.с. 54).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення районного суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 09.10.2005 року помер ОСОБА_5 - батько позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_4, а 01.07.2015 року померла їхня мати ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвами про смерть (а.с. 9, 10).

Згідно довідки № 1928 від 15.10.2015 року Розвадівської сільської ради Миколаївського району Львівської області ОСОБА_5 до дня смерті 09 жовтня 2005 року проживав та був зареєстрований за адресою: вул. Біласа і Данилишина, 197 в с. Розвадів Миколаївського району Львівської області. З ним за даною адресою була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Відповідно до заповіту, посвідченого 07.03.2000 року, ОСОБА_5 заповів усе належне йому майно позивачці ОСОБА_2 (а.с. 11).

09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_7 відмовлено ОСОБА_2 у заведенні спадкової справи після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 09 жовтня 2005 року, так як нею пропущений строк для прийняття спадщини (а.с. 12).

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 у встановлений законодавством 6-місячний строк спадщину не прийняла, зазначає, що поважною причиною пропуску строку визначеного для прийняття спадщини було погіршення стану її здоров'я. У підтвердження незадовільного стану здоров'я позивачка надала виписку з медичної карти амбулаторного хворого, відповідно до якої вона перенесла інсульт та є інвалідом ІІ групи загального захворювання з 2009 року, епікриз, відповідно до якого їй була проведена операція та вона перебувала у стаціонарі з 02.12.2009 року по 07.12.2009 року, витяг з історії хвороби ОСОБА_8, відповідно до якого він перебував у стаціонарі з 01.07.2008 року по 23.07.2008 року. Однак, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_2 не надала доказів, відповідно до яких вона не могла з поважної причини у період з 09.10.2005 року по 09.04.2006 року звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_5 (як особисто, так і шляхом надсилання даної заяви засобами поштового зв'язку).

Вказані висновки районного суду відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Досліджуючи поважність причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи, якими вона обґрунтовувала вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у неї об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті 09 жовтня 2005 року її батька ОСОБА_5.

Обставини, на які послалася позивачка, зокрема щодо її тривалої хвороби в період з 2009 року (а.с. 6, 14, 29) та чоловіка ОСОБА_8 з 2008 року (а.с. 28), по спливу більше двох років після відкриття спадщини, не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини у розумінні положень ст. 1272 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні медичні документи позивачки, з яких вбачалось би, що вона в строк, встановлений законом для прийняття спадщини, перебувала на стаціонарному лікуванні.

Безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачка суду не надала.

Незнання про існування заповіту не є підставою для визначення ОСОБА_2 додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При вирішенні позовних вимог судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_9