Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/409/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк"

на рішення Житомирського районного суду від 01 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та іншими платежами в сумі 12882 грн.37 коп. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 21.05.2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою 36% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала зв'язку з чим станом на 13.01.2015 року має заборгованість в сумі 16812 грн. При обрахуванні ціни позову позивач зазначав, що від заявленої суми слід відняти 5019,27 грн., які були стягнуті за рішенням Житомирського районного суду від 23.12.2011 року за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3Таким чином заборгованість відповідачки за кредитом становить 12882 грн. 37 коп.

Рішенням Житомирського районного суду від 01 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2008 року ОСОБА_3 відповідно до укладеного з Банком договору, отримала кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою 36% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості (а.с.9-20).

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що платежі на погашення кредиту відповідач здійснювала періодично, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Разом з тим, рішенням Житомирського районного суду від 23.12.2011 з відповідачки вже стягнуто заборгованість за цим же кредитом у розмірі 5019 грн.27 коп. (а.с.8). У стягненні відсотків та неустойки судом відмовлено. Рішення набрало законної сили та ПАТ КБ «ПриватБанк» не оскаржувалось.

Отже, заборгованість за кредитом вже стягнута за рішенням суду. При цьому предметом судового розгляду також було стягнення відсотків та штрафних санкцій. Проте, в цій частині вимог в позові Банку відмовлено.

У зв"язку з цим та відповідно до положень п.2 ч.1 ст.205 ЦПК підстав для повторного розгляду таких же вимог не було.

Відмовляючи в позові в даній справі, суд першої інстанції виходив з положень закону, що регулюють строки позовної давності.

Проте, в повній мірі погодитись з такими висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з"ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і відповідачем, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

При цьому суд зазначав, що строк дії картки, виданої відповідачці, складав 2 роки.

Разом з тим, в матеріалах справи докази про це відсутні.

За умовами та правилами надання банківських послуг термін дії карти вказаний на лицьовій стороні картки (п.3.1.2). Після закінчення терміну картки вона продовжується шляхом надання Клієнту картки з новим терміном дії (п.3.1.3 - а.с.26 зворотній бік).

За наданою Банком апеляційному судові інформацією, термін дії картки відповідачки продовжений до липня 2012 року. Проте, така картка судом не оглядалась у зв"язку з неявкою до суду відповідачки.

Крім того, із змісту зазначеної інформації вбачається, що вказана картка була видана відповідачці 27.09.2010 року, хоча спірні кредитні правовідносини виникли у травні 2008 року. Разом з тим, номер обох карток є одним і тим же.

Оскільки вказана обставина не спростована відповідачкою, то апеляційний суд виходить з того, що термін дії картки закінчився у липні 2012 року.

Доводи Банку в тій частині, що розмір заборгованості по основному кредиту становить 5052 грн. є надуманими та спростовуються наданими ним же доказами.

Зокрема, із змісту заяви позичальника ОСОБА_3, яка має силу договору, вбачається, що розмір кредиту визначений у 5000 грн. (а.с.21).

Відповідно до наданої Банком інформації про карту/рахунок відповідачки фінансовий ліміт карти визначений у 4700 грн.

Що стосується вимоги про стягнення нарахованих Банком відсотків та комісії за період після вказаного судового рішення, то в цій частині апеляційний суд враховує наступне.

Оскільки в даному випадку вже мало місце стягнення всієї кредитної заборгованості, то строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1,2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, за умови ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахування відсотків і комісії за користування кредитом поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

При цьому вимоги про застосування до відповідачки способів відповідальності, які можуть бути застосовані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, Банком не заявлені.

За наведених обставин підстав для задоволення позову не було.

У зв"язку з цим та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду від 01 квітня 2015 року скасувати, ухваливши нове - про відмову в позові за безпідставністю вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: