Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/223/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гершкул І. М.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

14.01.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Донець А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, за який позивач сплатив відповідачу 17717 грн.

У розписці, наданій відповідачем на підтвердження укладення договору, відповідач стверджувала, що письмовий договір купівлі-продажу буде укладений і підписаний після оформлення всіх необхідних документів.

Позивач зазначив, що майже відразу після укладення договору , а саме 30.12.2008 року , зі згоди і відома відповідача позивач разом із дружиною ОСОБА_4 зареєстрували своє місце проживання у спірному житловому будинку . Позивач зазначив, що такі дії можливо вважати явним виконанням договору з боку відповідача.

09.11.2012 року відповідач надала ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів відповідача у всіх державних, громадських, господарських підприємствах, установах, організаціях, зокрема у Кіровоградському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації з правом подавати від її імені заяви та вчиняти інші дії, спрямовані на належне юридичне оформлення, укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу.

Позивач зазначив, що на виконання договору від імені та в інтересах відповідача, ОСОБА_4 було виконано дії із замовлення необхідних документів, що зайняло чимало часу, зокрема, технічний паспорт на житловий будинок було отримано лише 25.07.2014 року, а висновок про оцінку житлового будинку був складений лише 04.08.2014 року.

Позивач зазначив, що оскільки відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, просив суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсним та визнати за ОСОБА_2 право власності на зазначений житловий будинок.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Реєстру права власності на нерухоме майно, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.9-12, 55).

29.09.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено усний договір купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. На підтвердження договору надана письмова розписка, яка підтверджує намір укласти договір купівлі-продажу будинку та отримання грошей у сумі 17 717 грн. (а.с.6).

Суд першої інстанції встановив , ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів у всіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх форм власності, зокрема у ОКП КООБТІ з правом подавати від її імені заяви та вчиняти інші дії (а.с.13).

Суд першої інстанції зазначив, що технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, свідчить, що 25.07.2014 року проведено інвентаризацію будинку, господарських будівель та споруд (а.с.14-20). Відповідно звіту про оцінку житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що вартість житлового будинку станом на 04.08.2014 року складає 12 447 грн. (а.с.22-40). Місце проживання ОСОБА_3, згідно паспорта серія НОМЕР_1, зареєстровано за адресою: Кіровоградська область та район, с. Аджамка (а.с.41). Місце проживання ОСОБА_2, згідно паспорта серія НОМЕР_2, а також ОСОБА_4, згідно паспорта серія НОМЕР_4, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.41-45). 05.06.1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3, яке видано 05.06.1999 року Чарівненською сільською радою, Бобринецького району, Кіровоградської області, актовий запис №3 (а.с.46).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог ст.657 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент укладення договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно ст.210 ч.1, 640 ч.3 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент укладення договору) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом; такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації; договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Суд першої інстанції зазначив, що ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним; якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Суд першої інстанції зазначив, що якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до ст.220 ч.2 ЦК України за вимогою сторони, що виконала правочин (або її правонаступника), може визнати його дійсним. Це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Також суд зазначив, що правила ст.220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку сторонами не було дотримано обов'язкових вимог чинного на момент укладення договору законодавства щодо форми укладення таких договорів, зокрема договір не було нотаріально посвідчено і не здійснено його державну реєстрацію, а тому викладені обставини дають підстави для висновку, що договір купівлі-продажу житлового будинку є неукладеним і таким, що не породжує для сторін права та обов'язки, що унеможливлює визнання його дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

Крім того суд першої інстанції дійшов висновку , що доводи позивача на підтвердження того , що відповідач ухиляється від нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу будинку не знайшли свого підтвердження , оскільки представник відповідача зазначив у судовому засіданні, що його відповідач по справі готова укласти договір відповідно до діючого законодавства у разі досягнення сторонами згоди щодо всіх суттєвих умов договору.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з чим погодилась і колегія суддів, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була усна домовленість відносно купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В матеріалах справи знаходиться розписка від 29.09.2008 року, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 17717 грн. за хату придбану згідно договору купівлі-продажу від 05.05.2006 р. і що договір купівлі продажу будинку буде укладено після оформлення необхідних документів. (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.(ч.2)

Положення ч.2 ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Колегія суддів дійшла висновку, що договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в установленому законом порядку між сторонами не укладено, а тому не створює прав та обов'язків для сторін і відповідно не може бути визнаний судом дійсним.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі продажу житлового будинку, що є суттєвим при розгляді даної справи і також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Оскільки судом встановлено, що правочин не укладено, правові підстави для визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем - відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 01.12.2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: