АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2151/15 Справа № 175/3217/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Котушенко С.П.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, після чого відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 3197 кв. м., які належали померлому на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2009 року про затвердження мирової угоди сторін по цивільній справі №2-350/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння, але у нотаріальному оформлені спадщини їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. З таких підстав та уточнюючи свої позовні вимоги в ході розгляду справи позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька на 1/2 частку вказаного житлового будинку літ. А з господарськими спорудами та будівлями; припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер .02.003.0016, площею 0.25 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в цілому; припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер .02.003.0017, площею 0,0697 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства в цілому; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку цих земельних ділянок; визнати за нею права і обов'язки забудовника в порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. Г по АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року визнано за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку житлового будинку А загальною площею - 36,0 кв.м, з яких по будинку житлова площа - 22,5 кв.м. та який складається в цілому з 1-1 - кімната, площею 7.8 кв.м., 1-2 - кухня, площею 5,7 кв.м., 1-3 - кімната, площею 22,5 кв.м., з господарськими спорудами та будівлями: Б - сарай, Д - літній душ, Е - убиральня, К - колодязь, №1 - огорожа, №2 -ворота, №3 - калітка, №4 - огорожа, №5 - калітка, на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0016, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0017, площею 0,0697 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, права і обов'язки забудовника на 1/2 частину житлового будинку літ. Г-1, загальною площею 198,7 кв.м., з яких житлова площа становить - 78,2 кв.м., розташованих по АДРЕСА_1, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення і з'ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення.

Визнаючи за позивачкою право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 суд виходив з доведеності тих обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_4, після чого у визначений законом термін позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на його ім'я (а.с. 5, 8).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2009 року була затверджена мирова угода сторін по цивільній справі №2-350/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння та було визнано спільною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_2 у рівних частках по 1/2 частині домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 і складається з земельної ділянки площею 3197 кв. м., житлового будинку А, незавершеного будівництвом будинку Г (згідно технічного паспорту); визнані недійсними договір дарування будинку за цією адресою серії АВР № 402545 від 21.03.2001 року і договір дарування земельної ділянки за цією адресою серії АВР №402546 від 21.03.2001 року; визнаний неправомірним державний акт на право власності на землю серії -ДП №031909 від 20.07.2001 року (а.с. 9).

Але після цього спадкодавець у встановленому законом порядку не зареєстрував свого права на вказане майно відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, та докази виконання чи пред'явлення до виконання у встановлені законом строки вказаної ухвали суду в матеріалах справи відсутні, а на час розгляду цієї справи право на спірне майно було зареєстровано за відповідачем (а.с. 31-62).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року встановлений факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 01.01.2004 року по 09.11.2009 року (а.с. 153-155), тобто ОСОБА_6 згідно статті 74 СК України та глави 8 цього Кодексу має право на 1/2 частку придбаного ОСОБА_4 на підставі вищевказаної ухвали суду в період їх сумісного проживання майна, а також є спадкоємцем четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.

Згідно заяви ОСОБА_7 від 23.11.2013 року про відмову від спадщини спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є також його батько - ОСОБА_8 (а.с. 91).

Між тим, заявляючи вимоги про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом позивачка у своїй позовній заяві ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в якості осіб, які беруть участь у цій справі, не зазначила, а суд при розгляді справи на вказані обставини уваги не звернув, дійсний обсяг спадкового майна та коло всіх спадкоємців не з'ясував, до участі у справі всіх заінтересованих осіб, які мають право на спірне майно, не залучив, вирішивши питання про їх права та обов'язки.

Крім того, визнаючи за позивачкою права і обов'язки забудовника на 1/2 частину житлового будинку літ. Г-1 по АДРЕСА_1, суд залишив поза увагою роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (п. 7); якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини (п. 8), та не врахував, що відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 02.06.2014 року, зазначений будинок є самочинно збудованим (а.с. 128-138) і докази законності такого будівництва в матеріалах справи відсутні, а вимог про визнання права власності на будівельні матеріали, які були при цьому використані, позивачка не заявляла.

За таких обставин, ухвалене судом рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог на підставі ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання права власності - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: