У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» про захист прав споживачів фінансових послуг,

В С Т А Н О В И В :

22 грудня 2014 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» про захист прав споживачів фінансових послуг.

Позивач пред'явив позов до суду за місцем проживання споживача, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів».

Виходячи із змісту позовних вимог, щодо визнання недійсним договору факторингу №2 , укладеного 22 серпня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко» та визнання недійсним договору від 22 серпня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко» про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, суд приходить до висновку, що на дані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12.05.1991 року регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" №231 від 03.04.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за №373/16389, віднесено до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): 1) фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; 2) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; 3) отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Підстави для застосування ч. 5 ст.110 ЦПК України відсутні, оскільки спір виник з договірних відносин (кредитного договору) і не повязаний з порушенням прав споживача. Так, з постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів від 12.04.96р.»вбачається, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать ті, які виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян. Відтак, відносини, що виникли між сторонами, відносяться до договірних та регулюються нормами ЦК України, на які посилається і сам позивач в обґрунтування поданого позову, а не Законом України Про захист прав споживачів.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що сфера дії Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на відносини факторингу.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що адреса місцезнаходження відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко»: м. Одеса, вул. Пушкінська,10 та місцезнаходження відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» : м. Київ, вул. Миколи Гайцана, 6.

Ознайомившись з вимогами позивача, суд дійшов висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами розповсюджуються загальні правила підсудності, інших підстав для визначення підсудності Ленінського районного суду м. Дніпропетровська не вбачається, оскільки дія Закону України «Про захист прав споживачів», на який посилається позивач, на правовідносини, що виникли між сторонами не розповсюджується, а тому позов слід пред'являти за загальним правилом підсудності, встановленим ч. 2 ст. 109 ЦПК України за місцезнаходженням відповідача.

Крім того, за відомостями відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області місце проживання ОСОБА_1 зареєстрованим, або знятим з реєстрації не значиться.

Згідно довіреності від 04 грудня 2014 року виданої ОСОБА_1 на імя ОСОБА_4, місце проживання зазначено: Одеська область, Болградський район, с.Тополине, вул.. Лиманська, буд.64.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання її до належного суду.

Враховуючи наведене, дана справа непідсудна Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, а тому згідно ст.115 ЦПК України позовну заяву слід повернути позивачеві для подачі до належного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 115 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко», ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» про захист прав споживачів фінансових послуг повернути позивачу для подання позову до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Г. Остапенко