АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6957/15 Головуючий 1 інст. - Короткий І.П.
Категорія : право власності Доповідач - Черкасов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, припинення права власності та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, припинення права власності та виселення.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказує, що на праві спільної часткової власності йому та його колишній дружині ОСОБА_3 належало по ? частині квартири АДРЕСА_1, як спільна сумісна власність подружжя. В порушення вимог законодавства та його прав, як власника частини квартири, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року була відчужена вищевказана квартира в цілому, тоді як їй належало лише ? її частина.

Тому, ОСОБА_2 просив суд витребувати у ОСОБА_1 на його користь ? частину квартири АДРЕСА_1; припинити право власності відповідачки на ? частину вказаної квартири та усунути перешкоди у користуванні ним ? частиною нерухомого майна шляхом вселення його до житлового приміщення.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2014 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_1 на ? частину вказаної квартири. Усунено перешкоди у користуванні позивачем ? частиною квартири шляхом вселення його до житлового приміщення . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 2 430,30 грн. судових витрат.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 03 вересня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що вона є належним набувачем спірної квартири, оскільки на момент укладення договору купівлі-її продажу ОСОБА_3 була власником усієї квартири в цілому.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обгрунтовано виходив з доведеності того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя з визначенням часток кожного по ? частині, вибула з володіння позивача поза його волі, тому його права підлягають поновленню шляхом заявлених позовних вимог.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися повністю не може.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

За положеннями ст.ст. 387, 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за змістом зазначеної норми права для витребування майна від добросовісного набувача потрібно наявність одночасно декількох фактів: вибуття майна не з волі власника або особи, якій власник таке майно передав; набуття майна від особи, яка не мала права його відчужувати.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вирішено питання стосовно аліментів на дитину, а також визнано за сторонами право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (а.с.11-12). Рішення суду набрало законної сили.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2013 року ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.17).

За положеннями ст. 65 СК України, норми якої кореспондуються з положеннями ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Таким чином, вчиняючи правочини, що передбачають наслідком розпорядження майном, яке перебуває у спільній сумісній власності, вважається, що один співвласник (дружина) діє як від свого імені, так і від імені другого співвласника (чоловіка), тобто останній також є стороною договору. За таких обставин співвласник, якого в договорі представляє інший співвласник, має право порушувати питання про визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

Матеріали справи свідчать, що права ОСОБА_2 порушені, як співвласника квартири АДРЕСА_1.

Згідно вимог п.26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-67цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині витребування свого майна із чужого незаконного володіння незалежно від заперечень відповідачки про те що вона є добросовісним набувачем.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, а наявність рішення Московського районного суду м.Харкова від 08 серпня 2013 року, яким визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №187 по пр. Тракторобудівників, 77 у місті Харкові та знято його з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с.75), - не дає підстав для відмови у позові, бо вказане рішення суду ухвалене при заочному розгляді справи та не позбавляє ОСОБА_2 права власності на його частину квартири.

Проте судом першої інстанції необгрунтовано припинено право власності відповідачки з підстав зазначених позивачем у своїх позовних вимогах, оскільки вимогами чинного законодавства не передбачено припинення права власності із зазначених в позові ОСОБА_2 підстав.

Підстави передбачені ст.ст. 387, 388 ЦК України дають право позивачу тільки на предявлення віндикаційного позову про витребування майна, а саме той частки у ОСОБА_1, якою вона незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа..

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог передбачених ст.309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в частині задоволення позовних вимог позивача щодо припинення права власностівідповідачки на 1/2 частину квартири з відмовою йому у цій частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.3ст.307, ст..ст.309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнии частково.

Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2014 року - змінити.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1рішення суду першої інстанції скасувати і в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: