У х в а л а

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Касьяна О. П., Савченко В. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 27 грудня 2007 року № 345-02-А, звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з відповідача 185 869 грн 43 коп. пені за прострочення погашення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками та штрафу.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 185 869 грн 43 коп. заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 345-02-А, яка станом на 15 грудня 2009 року складається із: 107 568 грн 80 коп. пені за прострочення погашення заборгованості за основним боргом; 77 200 грн пені за прострочення погашення заборгованості за відсотками; 1 100 грн штрафу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2014 року в частині розміру стягнення пені змінено, зменшено розмір пені до 100 тис. грн.

Рішення суду в частині стягнення 1 100 грн штрафу та судових витрат залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині стягнення пені просить змінити, зменшивши її розмір до 1 тис. грн.

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 345-02-А, згідно з умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 525 300 грн, а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними та комісійну винагороду на умовах і в порядку, встановленими вказаним договором та графіком погашення кредиту.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення відповідачем термінів платежів, передбачених кредитним договором. Сплата пені не звільняє відповідача від зобов'язання сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було порушено зобов'язання щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, тому відповідно до п. 6.1 кредитного договору позивач має право на стягнення пені за прострочення погашення заборгованості за основним боргом та процентами, та штрафу.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої пені та зменшуючи її розмір до 100 тис. грн, апеляційний суд виходив із того, що оскільки на час ухвалення рішення у справі основна заборгованість за користування кредитом відсутня, проте позивач ввів в оману відповідача щодо існування такої заборгованості, то відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України сума пені за прострочення погашення заборгованості за основним боргом та процентами має бути зменшена.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про наявність підстав для зменшення суми пені до 1 тис. грн - безпідставні, оскільки не підтвердженні будь-якими доказами.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

О. П. Касьян

В. О. Савченко