Ухвала

іменем україни

05 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Ступак О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дій неправомірними та стягнення суми вкладу з відсотками, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, у якому просили визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») щодо неповернення грошових коштів та залишків на рахунках; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 - 20 344,48 доларів США, а на користь ОСОБА_4 - 13 975,05 доларів США, повернувши через касу банку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2015 року, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії ПАТ «Дельта Банк» щодо неповернення коштів із рахунків ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Стягнуто із ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 залишок на рахунку НОМЕР_2 у сумі 20 344,48 доларів США та на користь ОСОБА_4 - залишок на рахунку НОМЕР_1 у сумі 13 975,05 доларів США, повернувши через касу банку.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального та матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання, проте оскільки внесені позивачами грошові кошти на їх вимогу у визначені договорами строки не повернуті, то є підстави для повернення цих грошових коштів на користь позивачів у судовому порядку.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 укладено договір № 008-15566-280813 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки, відповідно до якого на ім'я останнього відкрито рахунок НОМЕР_2 у доларах США, на який 28 серпня 2013 року внесено грошові кошти у розмірі 20 тис. доларів США.

28 серпня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 укладено договір № 009-15566-280813 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки, відповідно до якого на ім'я останньої відкрито рахунок НОМЕР_1 у доларах США, на який того ж дня внесено грошові кошти у розмірі 20 тис. доларів США.

29 серпня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договори банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у доларах США № № 3456, 3451 відповідно, згідно з п. 1.3 яких вклад залучився на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок до 03 вересня 2014 року.

За період із 03 вересня 2014 року та на час звернення до суду з цим позовом ОСОБА_4 зняла із рахунку НОМЕР_1 у доларах США грошову суму у розмірі 6 300 доларів США.

05 та 22 вересня 2014 року позивачі зверталися із заявами до Голови Наглядової ради ПАТ «Дельта Банк» щодо невиконання умов договорів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що, звернувшись у вересні 2014 року до відповідача із заявами про повернення банківських вкладів, позивачі цим самим засвідчили свої наміри припинити дію договорів, у зв'язку з чим відповідач був зобов'язаний повернути позивачам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів, проте відповідач повернув частково грошові кошти ОСОБА_4, а ОСОБА_3 - не повернув, чим, на думку суду, порушив свої грошові зобов'язання.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, викладеною у постанові № 6-36цс15, закінчення строку дії договору банківського вкладу і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Однак на порушення вищенаведених норм процесуального права суд не надав належної оцінки як доказам укладеним між сторонами у справі договорам, не дослідив у достатньому обсязі їхніх умов, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, пунктами 1.10 договорів банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у доларах США № № 3456, 3451, укладених 29 серпня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, установлено, що вклад виплачується за закінченням строку розміщення вкладу, зазначеного у п. 1.3 цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № НОМЕР_2, НОМЕР_3 відповідно (а. с. 9-10).

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд всупереч вимог ст. ст. 212, 303, 304, 315 ЦПК України помилково відхилив та не звернув достатньої уваги на доводи апеляційної скарги про переведення банком грошових коштів на поточні рахунки позивачів, які відкриті в цьому банку, а отже належне виконання ним умов договорів.

При цьому апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку, що вкладники не можуть зняти грошові кошти та проводити з ними розрахунки, а тому не можна вважати виконаним договір, адже такий висновок суперечить умовам укладених між сторонами договорів та не підтверджений відповідними належними та допустимими доказами, а в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин не є обґрунтованим висновок суду про порушення відповідачем умов договорів та, виходячи з цього, порушення прав позивачів.

Оскільки суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 304, 315 ЦПК України в достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційної скарги, а також законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Ступак

О.В. Умнова

І.М. Фаловська