У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів:Кафідової О.В., Попович О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 1119037,19 гривень, з яких: за кредитом - 54630 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 липня 2014 року складає - 636744,99 гривень; за відсотками - 34678,76 доларів США, що за курсом Національного банку України складає - 404201,48 гривень; пеня станом на 21 липня 2014 року - 8424,42 доларів США, що за курсом Національного банку України - 98191,60 гривень.

Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АКПІБ» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набув всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 29 січня 2007 року, укладеного між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_5, за яким останній отримав кредит в сумі 49500 доларів США та зобов'язався повернути цей кредит і сплатити проценти за користування коштами в сумі та в строки передбачені договором. ОСОБА_5 свій обов'язок належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 21 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 1119037,19 гривень, з яких: за кредитом - 54630 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 липня 2014 року складає - 636744,99 гривень; за відсотками - 34678,76 доларів США, що за курсом Національного банку України складає - 404201,48 гривень; пеня станом на 21 липня 2014 року - 8424,42 доларів США, що за курсом Національного банку України - 98191,60 гривень. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість по кредитному договору від 29 січня 2007 року, укладеному між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_5 станом на 21 липня 2014 року по відсоткам за користування кредитом та пені в сумі 401 337,38 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що рішенням Рахівського районного суду від 26 травня 2010 року вже вирішено справу за позовом ПАТ «АКІБ» та відповідачем з питання стягнення заборгованості за цим кредитним договором. Виникнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, що є прибутком кредитної установи, за період після прийняття судом зазначеного рішення є наслідком бездіяльності кредитора.

Скасовуючи рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Апеляційний суд врахував наявність зазначеного вище рішення суду, яким заборгованість по кредиту та іншим необхідним платежам стягнута станом до 19 лютого 2010 року. Оскільки сума заборгованості по даній справі визначена - за весь період несплати заборгованості до 21 липня 2014 року, суд дійшов висновку, що безпосередньо кредит (тіло кредиту) та всі зазначені платежі станом на 19 лютого 2010 року вже стягнуті, тому повторному стягненню не підлягають.

При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення відсотків за користування кредитом та пені за період після 19 лютого 2010 року, сума яких станом на 21 липня 2014 року складає 401337,38 грн.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір від 29 січня 2007 року, за яким банк надав останньому кредит в сумі 49500 доларів США, із зобов'язанням повернути ці кошти і проценти за користування ними в строк та на умовах, передбачених кредитним договором.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний-промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу права за договорами забезпечення.

Відповідно до п.2.1, 2.2 договору первинний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги, договору про передачу прав за договорами забезпечення ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій, в тому числі і права вимоги за кредитним договором від 29 січня 2007 року, укладеного між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_5

Рішенням Рахівеького районного суду Закарпатської області від 26 травня 2010 року, яке набрало сили 8 червня 2010 року, з ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за цим кредитним договором в сумі 63445,34 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 19 лютого 2010 року становила - 507543,69 гривень боргу та складалася із заборгованості за кредитом - 52685,24 доларів США, простроченого кредиту - 1944,76 доларів США, прострочених відсотків - 8318,78 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту - 145,19 доларів США, нарахованих відсотках з 1 по 19 лютого 2010 року - 351,37 доларів США.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

З урахуванням наявності рішення Рахівеького районного суду Закарпатської області від 26 травня 2010 року, яке набрало законної сили про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції обґрунтовано, на підстав ст. 625 ЦК України, задовольнив позов нового кредитора в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені, нарахованих після 19 лютого 2010 року, які станом на 21 липня 2014 року складають суму у розмірі 401337,38 грн.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд апеляційної інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
судді О.В. Кафідова
О.В. Попович
О.В. Умнова
І.М. Фаловська