Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Білоозерська виправна колонія №105, ОСОБА_6, про визнання доручення недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним доручення видане 19 грудня 2000 року на ім'я ОСОБА_5

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1994 року, йому, його матері ОСОБА_7 та бабусі ОСОБА_8 належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, а у ІНФОРМАЦІЯ_1 була вбита його мати ОСОБА_7, після чого було використано документи вбитої та отримано нотаріально посвідчене доручення від її імені на ім'я ОСОБА_5 і на підставі цього доручення ОСОБА_5 отримав на ім'я ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину від 19 січня 2001 року про прийняття останньою у спадщину частини вказаної квартири після смерті ОСОБА_8

19 грудня 2000 року ОСОБА_4 оформив на ім'я ОСОБА_5 доручення, посвідчене начальником Білозерської виправної колонії №105 Херсонської області, де на той час позивач відбував покарання, відповідно до якого уповноважив ОСОБА_5 продати належну йому 1/3 частку квартири НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1

23 січня 2001 року ОСОБА_5, діючи на підставі вказаної довіреності від його імені та на підставі підроблених документів від імені ОСОБА_7, яка на той час була вбитою, продав вказану квартиру ОСОБА_6, уклавши з останньою договір купівлі-продажу.

ОСОБА_4 посилаючись на викладені обставини та зазначаючи, що не мав наміру продавати частку належного йому майна, а довіреність уклав під впливом обману, останній просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 травня 2015 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Визнано недійсним доручення видане 19 грудня 2000 року ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, посвідчене начальником Білозерської виправної колонії № 105.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції, врахувавши, у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України, факти встановлені у вироком апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2003 року, який набрав законної сили і є преюдиційним, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції та правомірно зазначив, що судом першої інстанції при ухвалені рішення дотримано норми матеріального та процесуального права, а висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, доведено та надано докази відповідно до викладених обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено та оцінено обставини у справі, а матеріали справи та доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, крім того наведенні у касаційній скарзі доводи стосуються переоцінки доказів, наданих сторонами, та не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржених судових рішень, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська