27.05.2015 Справа № 756/5778/15-ц
№756/5778/15-ц
№2/756/3520/15
У Х В А Л А

27 травня 2015 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до прокурора Дніпровського району м. Києва про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в порядку цивільного судочинства до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про скасування арешту майна накладеного на підставі постанови прокуратури Дніпровського району м. Києва від 28.07.2008 року в межах кримінальної справи.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.9 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26.11.2012 року №1735/04-12 «Про деякі питання застосування розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» запобіжні заходи, крім іншого, арешт майна застосований під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК, продовжують свою дію у порядку КПК 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом (тобто 20 листопада 2012 року чи пізніше), відбувається згідно з п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» у порядку передбаченому КПК 1960 року.

Згідно п. 9 «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ч 4 ст. 126 КПК України 1960 року передбачає, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

З огляду на зазначене, якщо арешт на майно було накладено в рамках кримінального провадження, порушеного до набрання чинності КПК України 2012 року і справа, не надійшла до суду, питання щодо скасування такого заходу забезпечення вирішується слідчим.

Після надходження кримінального провадження до суду питання щодо скасування арешту вирішується суддею при ухваленні вироку відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року).

Оскільки, на даний час кримінальна справа знаходиться у суді, позивач не позбавлена можливості в рамках кримінального провадження ініціювати питання щодо скасування арешту майна накладеного слідчим прокуратури.

Також слід зазначити, що розгляд судом вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства допускається у випадку якщо він не пов»язаний з оскарженням постанови слідчого про накладення арешту на майно, а в даному випадку позивач фактично оскаржує постанову слідчого. У такому спорі слідчий орган чи орган який проводить розслідування, не є стороною у справі чи третьою особою, оскільки не знаходиться в матеріально-правових відносинах із сторонами справи і рішення суду не може вплинути на його права чи обов»язки щодо будь-якої із сторін спору.

В зв'язку з цим, відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України у відкритті провадження необхідно відмовити, оскільки заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокурора Дніпровського району м. Києва про зняття арешту з майна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя А. В. Шевчук