У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міністерства доходів у Херсонській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міністерства доходів у Херсонській області на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 02 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 вересня 2012 року він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте Херсонський міський центр зайнятості відмовив йому у взятті на облік як безробітного, оскільки за наданою центру державною податковою інспекцією у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - ДПІ у м. Херсоні) інформацією він зареєстрований в якості фізичної особи ‒ підприємця. Посилаючись на те, що він ніколи не займався підприємницькою діяльністю та не реєструвався як фізична особа ‒ підприємець, а надання відповідачем недостовірних даних щодо нього перешкодило йому стати на обліку у центрі зайнятості та протягом чотирьох місяців отримувати допомогу по безробіттю, а також звертатись з численними заявами до різних органів, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 10 608 грн. 37 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 300 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02 грудня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДПІ у м. Херсоні ГУ Міністерства доходів України у Херсонській області матеріальну шкоду на користь ОСОБА_3 у розмірі 10 608 грн. 37 коп. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Херсоні ГУ Міністерства доходів України у Херсонській області просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що працівники ДПІ у м. Херсоні використали ідентифікаційний номер позивача при внесенні інформації щодо фізичної особи ‒ підприємця ОСОБА_3, проте це була інша особа з тими ж ініціалами, однак за іншим місцем проживання, у результаті чого Херсонський міський центр зайнятості відмовив йому у виплаті допомоги по безробіттю.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працював заступником директора по виробництву державного підприємства «Експериментальна база «Херсонська». 24 вересня 2012 року він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що Херсонський міський центр зайнятості відмовив йому у взятті на облік як безробітного, оскільки за наданою центру ДПІ у м. Херсоні інформацією він зареєстрований в якості фізичної особи ‒ підприємця, хоча він ніколи не реєструвався як фізична особа ‒ підприємець та не займався підприємницькою діяльністю.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірили тверджень відповідача та не дали належної оцінки наданим ним доказам про те, що ОСОБА_3 не отримував виплати по безробіттю, оскільки був знятий з обліку 03 жовтня 2012 року у звʼязку з неявкою в зазначений день для надання йому статусу безробітного, а також про те, що він перебував на обліку у Херсонському міському центрі зайнятості як безробітний з 30 січня 2013 року по 07 травня 2013 року, тобто після виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей щодо ФОП ОСОБА_3, а шкода стягнута за період з 02 жовтня 2013 року по 06 лютого 2013 року.

Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб ‒ підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб ‒ підприємців проводиться державним реєстратором за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи ‒ підприємця.

Статтею 1 цього Закону визначено, що державний реєстратор ‒ посадова особа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб ‒ підприємців, яка відповідно до цього Закону від імені держави здійснює державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб ‒ підприємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Єдиною підставою цивільно-правової відповідальності у таких правовідносинах є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдає, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

При цьому нормами Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та ПК України на податкові органи не покладено обовʼязку зі здійснення дій, повʼязаних з реєстрацією субʼєктів господарювання, у тому числі й фізичних осіб ‒ підприємців, та надання відомостей про таку реєстрацію.

Суди першої та апеляційної інстанцій наведеного не врахували, не дослідили наявності усіх елементів цивільно-правової відповідальності та не встановили належного відповідача у даній справі з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб ‒ підприємців».

Отже, задовольняючи позов, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; належним чином не обґрунтували висновку про завдання шкоди позивачеві та покладення на відповідача обовʼязку з її відшкодування, не навели правових підстав для такого висновку.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України, оскільки порушення закону допущені як районним судом, так і апеляційним, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міністерства доходів у Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 02 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська