АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/3608/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Пономаренко Н.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Чобіток А.О., Немировської О.В.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановила:

Позивач ОСОБА_2 ( дошлюбне прізвище - ОСОБА_2) звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача ПАТ КБ «Надра» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, остаточно просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 28 листопада 2013 року по 07 липня 2014 року в розмірі 16 326 грн. 40 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Посилається на те, що вина відповідача у невиплаті позивачеві такої складової заробітної плати як індексація заробітної плати за період з березня 2009 року по січень 2013 року встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014 року. Тому позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 28.11.2013 року до дня фактичного розрахунку - 04.07.2014 року

Суд не врахував, що за змістом ст. 34 Закону України «Про оплату праці» втрата частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, компенсація такої втрати ( її сума) - також є заробітною платою, її частиною. Кошти, які підлягають нарахуванню у порядку індексації заробітної плати та її компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати - є складовими заробітної плати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014 року було встановлено, що станом на 28.03.2014 року така складова заробітної плати як сума індексації належної позивачеві компенсації за роботу у вихідні дні - існувала. Саме тому ця сума як складова заробітної плати була стягнута судом з відповідача. Тому до дня виплати відповідачем такої складової заробітної плати до відповідача підлягають застосуванню вимоги ст. 117 КЗпП України.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити. Представник відповідача - ШирантА.А. вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача до 13.02.2009 року і оскільки відповідач не провів з нею розрахунку при звільненні, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року на користь позивача було стягнуто : компенсацію за роботу у вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 року - 1530,6 грн., вихідну допомогу - 8226 грн. 60 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.02.2009 року по 17.04.2013 року - 133 544 грн. 85 коп.

Однак після 17 квітня 2013 року відповідач продовжив до 27 листопада 2013 року порушувати права позивача і рішенням від 28 березня 2014 року Шевченківського районного суду м. Києва з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 квітня 2013 року по 27 листопада 2013 року в сумі 19515 грн. 15 коп.

Крім того, у зв'язку з порушенням строків виплати належної заробітної плати в неробочі дні грудня 2008 року та січня 2009 року з відповідача також стягнуто на користь позивача 334 грн. 85 коп. в якості індексації такої несвоєчасно виплаченої оплати праці.

Тому позивач вказує, що оскільки така складова частина заробітної плати як сума індексації оплати праці за роботу у вихідні дні в грудні 2008 - січні 2009 року в розмірі 334 грн. 85 коп. відповідачем була виплачена лише 04.07.2014 року, тому в цей період з боку відповідача продовжувало тривати порушення її прав та затримки виплати вищевказаної складової заробітної плати, а непроведення з вини ПАТ КБ «Надра» розрахунку з позивачем при звільненні у зазначені строки є підставою для відповідальності згідно зі ст. 117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач помилково відносить суму індексації ( 334 грн. 85 коп.) нараховану за період з березня 2009 року по листопад 2013 року на суму компенсації за роботу у вихідні дні у грудні 2008 року - січні 2009 року, до сум, що належали їй при звільненні у лютому 2009 року згідно зі ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки у лютому 2009 року така сума індексації ( 334,85 грн.) ще об'єктивно не існувала, а була нарахована за вищевказаний період після звільнення.

Таким чином, розмір суми індексації у сумі 334 грн. 85 коп., нарахованої за період з березня 2009 року по листопад 2013 року - не входить до сум заробітної плати, що належали ОСОБА_2 від ПАТ КБ «Надра» при її звільненні 13 лютого 2009 року.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі позивача, є аналогічними обґрунтуванню позовних вимог і були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку. Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення суду. Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про неправильне застосування судом норм матеріального права колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові №6-15цс-13 від 27.03.2013 року, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що належні ОСОБА_2 до виплати суми при звільненні були присуджені їй рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2013 року, яким з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 стягнуто: компенсацію за роботу у вихідні дні - 1530 грн. 60 коп., невиплачену суму вихідної допомоги - 8226 грн. 60 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.02.2009 року по 17.04.2013 року у сумі 133 544 грн. 85 коп.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-144цс13 від 29.01.2014 року, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2014 року було встановлено, що фактичний розрахунок з ОСОБА_2 був проведений ПАТ КБ «Надра» 27 листопада 2013 року, на підставі чого суд стягнув з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку - з дня ухвалення рішення суду від 18.04.2013 року по день фактичного розрахунку 27.11.2013 року.

Також вказаним рішенням суд стягнув суму індексу інфляції, нараховану в розмірі 334 грн. 85 коп. за період з березня 2009 року по листопад 2013 року на суму компенсації за роботу у вихідні дні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути середній заробіток за період після дня фактичного розрахунку ( 27.11.2013 року) по день виконання рішення суду від 28 березня 2014 року про стягнення суми індексу інфляції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України за період з 28 листопада 2013 року по 07 липня 2014 року, оскільки юридично значима обставина, необхідна для застосування положень ст. 117 КЗпП України - невиплата належних працівникові сум при звільненні - відсутня, розмір належних при звільненні сум встановлено рішенням суду від 18.04.2013 року, фактичний розрахунок проведено 27.11.2013 року і відповідачем виплачено позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи апелянта про те, що сума індексації - 334 грн. 85 коп. є складовою частиною заробітної плати - компенсації за роботу у вихідні дні, колегія суддів не приймає до уваги як підставу до скасування рішення, оскільки зазначена сума нарахована та стягнута рішенням суду від 28.03.2014 року за період з березня 2009 року по листопад 2013 року, тобто не належала працівникові при звільненні, а була нарахована за час затримки розрахунку, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: