У Х В А Л А

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року, ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року та 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 21 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК «Краснолиманська») донарахувати та виплатити ОСОБА_4 компенсацію за невикористані 7 днів основної відпустки, 6 днів додаткової відпустки за роботу в особливих умовах праці та 2 дні додаткової відпустки за роботу в шкідливих та важких умовах.

Стягнуто з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_4 200 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 листопада 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року та 24 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 відмовлено.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року, ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року і 24 червня 2015 року та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 214, 215 ЦПК України;

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 348 ЦПК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, постанову Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 1 червня 2010 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2012 року та 19 березня 2014 року.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення у серпні 2015 року. Оскільки одна з ухвал суду касаційної інстанції, яку заявник просить переглянути, постановлена 20 квітня 2015 року, а ухвали, які надані заявником як приклади наявності підстав перегляду судових рішень, постановлені судами касаційної інстанції раніше ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року, щодо якої подано заяву про перегляд, то трьохмісячний строк для подання заяви про перегляд судових рішень у цій частині, установлений статтею 356 ЦПК України, пропущено.

Зазначені в клопотанні причини пропуску строку подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року не можна визнати поважними. Тому клопотання ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку задоволенню не підлягає.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою в частині перегляду рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 ЦПК України, оскільки є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи.

Ухвала Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 1 червня 2010 року, що надана заявником як приклад, прийнята Верховним Судом України по кримінальній справі.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2012 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду суду було визнання запису в трудовій книжці недійсним та зобов'язання виконати дії.

ОСОБА_4 у заяві про перегляд судових рішень зазначає, що, на його думку, нормами матеріального права, які були неоднаково застосовані судом касаційної інстанції, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, є статті 214 та 215 ЦПК України. Однак, норми права, закріплені у статтях 214 і 215 ЦПК України, є процесуально-правовими.

Оскільки встановлений статтею 355 ЦПК перелік підстав для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень у цивільних справах є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, то неоднакове застосування норм процесуального права, а саме статей 214, 215 ЦПК України, не є підставою для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Отже, наведене не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Як зазначалося вище, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року відмовлено. Оскільки ОСОБА_4 повторно звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на те саме рішення суду апеляційної інстанції, то у відповідності до пункту 4 частини четвертої статті 328 ЦПК України ухвалою суду касаційної інстанції від 24 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження за повторною касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року відмовлено.

ОСОБА_4 у заяві про перегляд судових рішень зазначає, що, на його думку, нормою процесуального права, яка була неоднаково застосована судом касаційної інстанції, є стаття 348 ЦПК України. Однак, положення статті 348 ЦПК України в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року, про перегляд якої просить заявник, не застосовувалися.

Ураховуючи наведене, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Посилання заявника на постанову Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 1 червня 2010 року, як на приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, не може бути взяте до уваги, оскільки вказана постанова прийнята Верховним Судом України в порядку касаційного провадження.

Крім того, постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року не може бути взята до уваги як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки така постанова Пленуму не є постановою Верховного Суду України про перегляд судового рішення у конкретній справі.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року відмовити.

Заяву ОСОБА_4 в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року залишити без розгляду.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук