У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М. М.,

суддів - Бондаренка Ю. О., Собослоя Г. Г.,

при секретарі - Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна, -

в с т а н о в и л а :

У березня 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2012 року визнано укладену між нею та ОСОБА_2 мирову угоду, відповідно до умов якої за нею визнано право власності на 67/100 частин, а за ОСОБА_2 на 33/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Ужгородського району Закарпатської області, розділено указаний будинок в натурі з виділенням їм конкретних приміщень у житловому будинку, та залишено у спільному користуванні горище-мансарду.

Сторони угоди взяли на себе зобов'язання не чинити перешкод у проведенні поточного ремонту будинковолодіння та дотримуватися добросусідських стосунків. ОСОБА_2 самовільно збудував стіни на горищі житлового будинку та чинить їй перешкоди у користуванні цією власністю.

Уточнивши позовні вимоги, позивачка, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ч.2 ст.386, 391 ЦК України, просила у суді першої інстанції зобов'язати ОСОБА_2 звільнити частину горища у спірному житловому будинку у розмірі 87,3 кв. м шляхом демонтажу самовільно збудованих конструкцій і повернути цю частину приміщення 1, 2, 3, 7 у попередній стан.

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив поділити в натурі приміщення горища-мансарди з виділенням йому приміщень 3, 4, 7, 8 та 11 загальною площею 47,5 кв. м, а ОСОБА_3 - приміщень 1, 2, 5, 6, 9, та 10 загальною площею 86 кв. м.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити частину горища у будинку АДРЕСА_1 Ужгородського району Закарпатської області, площею 83,7 кв. м. шляхом демонтажу самовільно збудованих конструкцій (стін, перестінків) - приміщення 1, 2, 3, 7. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути частину вказаного горища у попередній стан. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, а у первісному позові ОСОБА_3 відмовити.

Позивач та його представник у суді апеляційної інстанції вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідач та його представник в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі .

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи первісний позов та зобов'язуючи ОСОБА_2 звільнити частину горища житлового будинку і повернути його у попередній стан, та відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог про поділ горища, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 без будь-яких дозволів самовільно здійснив переобладнання горища житлового будинку, яке зазначеною мировою угодою залишене у спільному користуванні сторін.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі первісний та зустрічний позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалю апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2012 року у справі про поділ майна подружжя визнано укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мирову угоду, відповідно до умов якої за ОСОБА_3 визнано право власності на 67/100 частин, а за ОСОБА_2 на 33/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Ужгородського району Закарпатської області, розділено указаний будинок в натурі з виділенням їм конкретних приміщень у житловому будинку та залишено у спільному користування горище-мансарду. Сторони угоди взяли на себе зобов'язання не чинити перешкод у проведенні поточного ремонту будинковолодіння та дотримуватися добросусідських стосунків. ОСОБА_2 самовільно збудував стіни на горищі житлового будинку.

18 січня 2010 року вона звернулася в інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області зі скаргою, на яку отримала відповідь, що за самочинні дії та вчинене правопорушення ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.97 КУпАП та оштрафовано.

Приписом інспекції ДАБК його зобов'язано будівельні роботи припинити. Однак, відповідач продовжує будівельні роботи без необхідного дозволу, без погодженого проекту та дозволу на виконання будівельних робіт, побудував перегородку на горищі-мансарді.

Крім того, вона звернулася в Ужгородське районне БТІ для виготовлення нового свідоцтва про право власності, сплатила ряд квитанцій, виданих в у Ужгородському районному БТІ. Однак, представниками БТІ не вдалося провести повне обстеження та визначити розміри горища-мансарди, оскільки відповідач побудував перегородку на горищі-мансарді.

Згідно акту обстеження горища-мансарди по вул.Квітковій, 13 в с.Коритняни Ужгородського району слідує, що горище-мансарда обладнана під житло.

Також, відповідач самовільно встановив опалювальний прилад на горищі-мансарді, чим порушив правила безпеки. Цей факт підтверджується актом обстеження газопроводу та експлуатації газового обладнання від 17.02.2011 року, який склав представник ВАТ "Закарпатгаз".

Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогами припинити протиправні дії та з проханням усунути перешкоди у користуванні горищем-мансардою, знести побудовані перегородки, припинити будівельні роботи, надати ключі від дверей на горищі-мансарді для вільного доступу, на що отримала категоричну відмову.

Згідно акту обстеження газопроводу та експлуатації газового обладнання від 17.02.2011 року виявлені порушення - самовільне встановлення газового приладу на горищі.

Із письмового повідомлення Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у Закарпатській області від 10 лютого 2010 року вставлений факт, що співвласник ОСОБА_2 самовільно без погодження і без будь-яких дозволів вчинив переобладнання горища під житлову площу, яка залишена у спільному користуванні сторін попереднім судовим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2012 року про поділ майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання права власності на майно, яким горище-мансарда залишена у їх спільному користуванні.

При цьому посилалась на те, що ОСОБА_2 за це самочинне будівництво був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП та приписом інспекції ДАБК його зобов'язано будівельні роботи припинити та отримати документи.

Відповідно ст. 380 ЦК України, житловий будинок є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного в ній проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, зокрема горище.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється виключно за згодою усіх співвласників.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, у п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів суди мають враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку, він проводиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім того, у силу ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язане з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає , що горище-мансарда не може бути предметом поділу в натурі, оскільки у цивільній справі є таке рішення, яке набрало законної сили, а саме, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2012 року про поділ майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання права власності на майно, яким вищезгадане горище-мансарда залишена у їх спільному користуванні .

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та його представником визнається факт того, що він самовільно, без будь-яких дозволів, вчинив переобладнання горища під житлову площу, яка залишена у спільному користуванні сторін попереднім судовим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2012 року про поділ майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання права власності на майно, яким горище-мансарда залишена у їх спільному користуванні.

Отже, оскільки право власності позивачки на горище, яке є конструктивним елементом житлового будинку і залишено у спільному користуванні його співвласників попереднім судовим рішенням, ОСОБА_3 має право на захист свого права шляхом звільнення самовільно зайнятого ОСОБА_2 приміщення.

У суді апеляційної інстанції відповідач та його представник ствердили факт того, що у відповідача відсутні відповідні дозволи виконавчого комітету місцевої ради , на підставі яких проводиться переобладнання або перепланування будинку.

Таким чином матеріалами справи доведений факт того, що ОСОБА_2 здійснив самовільне будівництво без будь - яких дозволів, переобладнання горища- масандри на житлову площу, яка залишена у спільному користуванні сторін, яка є у їх спільному користуванні на підставі судового рішення.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком місцевого суду який вважав, право власності позивачки на горище, яке є конструктивним елементом житлового будинку і залишено у спільному користуванні його співвласників попереднім судовим рішенням , а тому проведення реконструкції горища-мансарди житлового будинку співвласником ОСОБА_2 та про його поділ, є неправомірним і відповідності до положень ст .ст. 391, 396 ЦК України ОСОБА_3 має право на захист свого права шляхом звільнення самовільного зайнятого ОСОБА_2 приміщення яке є у їх спільному користуванні на підставі судового рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Ужгородського районного суду від 21 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, до суду касаційної інстанції.

Судді: