Справа № 146/1182/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" вересня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого Ставнійчука В.С.

при секретарі Кізлевич О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, який мотивував тим, що у 1979 році після смерті його матері ОСОБА_2 , яка була головою колгоспного двору розташованого по АДРЕСА_1 , він залишився єдиним і останнім членом цього колгоспного двору і відповідно до порядку ведення погосподарського обліку в сільських радах визначеним Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, став головою двору та на підставі ст.120,123 ЦК УРСР (у редакції, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин) став власником майна двору.

В подальшому, не звертався до Раківської сільської ради про винесення рішення про оформлення права власності на будинок та не зареєстрував це право в КП «Могилів-Подільське МБТІ» Вінницької області.

Відповідно до поданої ним у травні 2015 року заяви до виконкому Раківської сільської ради, останній своїм рішенням №13 від 21.05.2015 року відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право власності на будинок, мотивуючи свою вудмову тим, що на даний час це не є компетенцією виконавчого органу сільської ради. Так якзаконом не визначено іншого, окрім судового порядку, оформлення позивачем свого права власності на нерухоме майно, а тому з даних позовом він вимушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду заяву в якій, посилаючись на зайнятість на роботі, просить справу розглянути по суті у його відсутності, позов підтримує із наведених у позовній заяві підстав.

Від Раківської сільської ради надійшла заява про розгляд справи по суті у відсутності її представника, остання позов визнає, не заперечує в його задоволенні.

Розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Зазначені правовідносини на час їх виникнення та розгляду справи судом урегульовані, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами) та іншими нормативними актами.

Вказані нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України (2003 року) та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Судом встановлено, що позивач був членом колгоспного двору до складу якого, окрім нього, входили його мати ОСОБА_2 голова двору, баба ОСОБА_3 член двору. Баба позивача ОСОБА_3 померла у 1978 році, мати ОСОБА_2 у 1979 році, що стверджується випискою з погосподарської книги №2 Раківської сільської ради за 1977-1979 роки. Таким чином позивач ОСОБА_1 залишився на день смерті голови двору ОСОБА_2 єдиним і останнім членом цього двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5.

Згідно із зазначеними Вказівками, запис в погосподарській книзі визнавався реєстрацією права власності, виходячи з того, що дані книг погосподарського обліку використовувались для звітності про житлові будинки належні громадянам на праві особистої власності.

Як убачається з виписки з погосподарської книги №2 Раківської сільської ради за 1980-1982 роки ОСОБА_1 записаний у ній як голова двору, особистий рахунок № НОМЕР_1 .

15 квітня 1991 року введено в дію Закон України «Про власність», яким передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном, в зв`язку з чим з 16 грудня 1993 року втратили чинність норми статей 120-127 ЦК УРСР (1963 року), якими регулювалися правовідносини щодо права власності колгоспного двору.

Вирішуючи спір, суд приймає до уваги й те, що на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Разом з тим, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, ОСОБА_1 своє право власності на житловий будинок в БТІ не зареєстрував.

Рішенням виконкому Раківської сільської ради №13 від 21 травня 2015 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок з підстав відсутності компетентних повноважень на час звернення із заявою до органу місцевого самоврядування.

Вищевказана відмова базується на нормах права, а саме положеннях Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 01.01.2013 року.

Таким чином, саме не вчинення позивачем відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності на житловий будинок і стало підставою для його звернення до суду з позовом за захистом своїх прав, який підлягає задоволенню із наведених у цьому рішенні вище правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 3, 10, 60,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами позначеними в плані, житловий будинок - літ. «А», сарай літ. «Б», огорожа - цифрою «1», розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення, а сторонами у справі в цей же строк з часу отримання копії рішення, дл апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд.

Суддя: В. С. Ставнійчук