Провадження №22-ц/784/245/15
Головуючий першої інстанції: Андрощук В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю представників заявника ОСОБА_2 і ОСОБА_3, представника стягувача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року, постановлену у справі за поданням державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС ММУЮ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року державний виконавець Ленінського ВДВС ММУЮ звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6.

Заявник зазначав, що 06 березня 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1519 від 10 червня 2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що станом на 01 березня 2014 року боржник має заборгованість по аліментам в сумі 24 118 грн. 95 коп. та ухиляється від виконання рішення суду, просив тимчасово обмежити ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року в задоволенні подання Ленінського ВДВС відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду, просила її скасувати та постановити нову ухвалу - про задоволення подання Ленінського ВДВС ММУЮ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників заявника і стягувача, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, положеннями п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано ст. 377-1 ЦПК України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 06 березня 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1519 від 10 червня 2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, відомості про повідомлення боржника про наявність в нього невиконаних зобов'язань, матеріали справи не містять, оскільки як за місцем своєї реєстрації та і за адресою будинку, що належить боржнику на праві власності, останній не проживає.

Таким чином, доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 свідомо вчиняє дії або бездіяльність, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, заявником суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні даного подання державного виконавця в зв'язку з тим, що воно не містить конкретних доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_6 від виконання своїх зобов'язань за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді