АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 758/3908/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/826/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Супрун Г.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
08 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, у якому з урахуванням уточнень просив виділити його частку з квартири АДРЕСА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_3 на його користь грошової компенсації вартості 4/30 частин квартири АДРЕСА_1 у сумі 315 766,8 грн. та з ОСОБА_1 на його користь грошової компенсації вартості 1/30 частини квартири АДРЕСА_1 у сумі 78 941,70 грн., припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 з дня отримання вказаної компенсації, з визнанням права власності на 4/30 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та 1/30 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3 належить на праві власності 2/3 вказаної квартири, а ОСОБА_1 - 1/6. Стосунки між ним та відповідачами склались неприязні. ОСОБА_3 і ОСОБА_1 не погоджуються на будь-які пропозиції виділити йому в користування для проживання в цій квартирі хоча б найменшу за розміром окрему кімнату, а проживати в таких умовах з сім'єю неможливо.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено, виділено частку ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в якості грошової компенсації вартості належної йому частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 315 766, грн., а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості грошової компенсації вартості належної йому 1/6 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 78 941,70 грн., припинено право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1; вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 грудня 2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин у справі, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам і свободам громадян. Також апелянт вказала, що право власності позивача на частину квартири визнається, перешкоди у користуванні належною йому часткою не створюються, пропонувалася одна з кімнат для проживання у квартирі. Додатково апелянт вказала, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, є матір'ю двох малолітніх дітей, ОСОБА_3 є пенсіонером, інвалідом 3 групи, а тому у них немає змоги сплатити позивачу компенсацію у визначеному ним розмірі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу просила відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на праві власності: ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири, ОСОБА_3 - 2/3 частин, ОСОБА_1 - 1/6 частини.

Квартира складається з 3-х кімнат, загальна площа квартири - 73, 9 кв.м., жила - 41, 4 кв.м.

Виділ частки ОСОБА_2 в натурі є неможливим.

Згідно Звіту про незалежну оцінку майна, проведеного ТОВ Міжрегіональна агенція незалежної оцінки» від 12.11.2014 року вартість спірної квартири становить 2 368 251,00 грн., відповідно вартість 1/6 частки квартири становить - 394 708,50 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався ст. 364 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_2 позбавлений можливості користуватися квартирою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2013 року у справі про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, вказано, що при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім ст. 364 ЦК України суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є пенсіонером, інвалідом 3 групи. ОСОБА_1 є матір'ю двох малолітніх дітей, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що грошову компенсацію відповідачі сплатити позивачу неспроможні. Припинення права власності на 1/6 частку квартири позивача за умови неможливості сплати відповідачами компенсації призведе до порушення його прав. Заперечуючи проти задоволення позову при розгляді справи у суді першої інстанції відповідачі вказували на неспроможність сплатити позивачу грошову компенсацію, суд першої інстанції зазначеним доводам будь-якої оцінки не дав, а тому дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Отже, рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частку у спільному майні - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді