АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]
21 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді: Прокопчук Н.О.
суддів: Кирилюк Г.М., Вербової І.М.
при секретарі: Шалапуді Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів,-
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2014 року зазначений позов задовлено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 3404,16 грн. та 243,60 грн. судового збору на користь держави.
Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Зазначала, що суд першої інстанції не дослідив у повній мірі ту обставину, що відповідач повинен був виконувати свої зобов`язання з моменту настання смерті її чоловіка, а час розгляду позову в судовому порядку не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань. Посилається на те, що дата виникнення зобов`язань виникла з моменту відмови відповідача в добровільній виплаті одноразової допомоги, а саме з 26.11.2008р.
В суді апеляційної інстанції представник позивачки за договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.
Представник Міністерства Оборони України Субботін О.М. вважав апеляційну скаргу безпідставною та просив її відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.04.2008 року під час виконання обов`язків військової служби помер військовослужбовець ОСОБА_3 - чоловік позивача.

Статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей», у разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, під час виконання ним обов`язків військової служби сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2010 року визнано неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України в особі департаменту фінансів оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги сім`ї померлого військовослужбовця. Зобов`язано Міністерство оборони України в особі департаменту фінансів оборони України нарахувати, а Запорізький обласний військовий комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу дружині померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , обчислену у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 25 травня 2008 року, у розмірі десятирічного грошового забезпечення за останньою посадою на день смерті військовослужбовця.

Постанова суду набрала законної сили 10 березня 2011 року й була звернута до виконання.
18 травня 2011 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного судового рішення на підставі виконавчого листа, виданного 19.04.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-а-210/2010.
Згідно листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/8441/105 від 17.11.2011 року, 16 листопада 2011 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було перерахувано грошові кошти в сумі 141 840 грн. для здійснення одноразової виплати ОСОБА_1
03.12.2012 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України було закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-210/2010, виданого 19.04.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, у зв`язку з його фактичним виконанням на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».
Рішенням Солом`янського районного суду м Києва від 27.03.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 року рішення Солом`янського районного суду м Києва від 27.03.2013 року та ухвалу колегії судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 18.09.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2014 року позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів задоволено частково.
Частиною 2 ст. 509 ЦК України, визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що на правовідносини, що виникли між сторонами поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, наявність якого встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2010 року, з часу коли дана постанова набрала законної сили й до фактичного виконання зобов`язання .

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду і вважає їх правильними. Виходячи з обставин смерті чоловіка позивачки, питання здійснення їй одноразової виплати відповідачем було спірним й обов`язок відповідача сплатити грошові кошти виник на підставі судового рішення, яке набрало законної сили 10.03.2011 року .
Судом першої інстанції вірно розраховано період нарахування інфляційних втрат з 10.03.2011 року по 16 .11.2011 року та їх розмір в сумі 3 404, 16 грн.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760/1479/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 660 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.