Номер провадження: 22-ц/785/1322/15
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Погорєлової С.О., Сидоренко І.П.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Заступника Білгород - Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурного - будівельного контролю в Одеській області на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гаражного - будівельний кооператив "Шатл" про визнання права власності на самочинне будівництво,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської з названим позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж літ. "А", загальною площею 82,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, м. Білгород - Дністровський, Одеська область.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гаражного - будівельний кооператив "Шатл" про визнання права власності на самочинне будівництво - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудований гараж літ. "А", загальною площею 82,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, м. Білгород - Дністровський, Одеська область.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Заступник Білгород - Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурного - будівельного контролю в Одеській області подав до суду апеляційну скаргу, в якій , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 квітня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, визнаючи право власності на самочинно збудований гараж виходив з того, що будівництво проведене на відведеній у встановленому законом порядку земельній ділянці.

Однак, такий висновок суду є надуманим нічим не обґрунтованим не відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи.

Частиною 1 ст. 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В силу ч. З ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України зазначено, що самочинним вважається будівництво, якщо воно збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі. Не може вважатися наданням земельної ділянки акт вибору, або лише рішення органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або для розробки проекту забудови. У п. 6 зазначеної Постанови вказано, що таке самочинне будівництво не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та продажу.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (документами, що посвідчують право на земельну ділянку є: державний акт на право власності на земельну ділянку; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону).

Позивачем не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку під самочинне будівництво.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації такого майна.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Статтею 9 Закону України " Про архітектурну діяльність" встановлено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно ч. 9 ст. 37 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності" виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності, отримання дозвільних документів на самочинне збудоване майно не проводилось.

Однак, суд першої інстанції, всупереч зазначених вимог закону, за відсутності у позивача належно затвердженого проекту будівництва , без прийняття спірного майна до експлуатації, без виділу земельної ділянки в установленому законодавством порядку, визнав за позивачем право власності.

Крім того, суд при розгляді справи не врахував, що питання оформлення права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право.

Суд фактично замінив органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; всупереч тому, що визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Таким чином, суд першої інстанції у порушення вимог, передбачених ст.ст. 5, 12 Закону України "Про основи містобудування", ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", ст.ст. 31, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" без належних на те підстав узаконив самочинно збудовану будівлю.

За встановлених обставин, колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника Білгород - Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурного - будівельного контролю в Одеській області - задоволити частково.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гаражного - будівельний кооператив "Шатл" про визнання права власності на самочинне будівництво - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова