Справа № 466/6820/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Шутяк З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільним майном подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю ,-

у с т а н о в и в:

25.09.14 року ОСОБА_3, який в подальшому змінив прізвище на ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та провести поділ спільної сумісної власності. Зокрема виділити у його власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та виділивши відповідачу у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.08.1994 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. В 1995 році батько дружини - ОСОБА_5 віддав їм у користування двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_8 у м. Львові. В даній квартирі вони зробили ремонт за кошти, які він заробив за кордоном. Після закінчення ремонтних робіт в квартирі, її було приватизовано на користь відповідача - ОСОБА_2 , їх доньку ОСОБА_6 та батька дружини - ОСОБА_5

Після приватизації квартири, відповідач продала 2/3 частини вищезгаданої квартири та 07.09.2000р. придбала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3, доплативши кошти, які також ним були зароблені за кордом. Крім цього за ці ж кошти, ними був закінчений ремонт та придбано все необхідне для життя в спірній квартирі. А тому вважає, що спірна квартира являється спільною сумісною власністю подружжя та просить суд позов задовольнити.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, після уточнення якого остаточно просила суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та визнати квартиру АДРЕСА_4 її особистою приватною власністю.

В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що 06.08.1994р. між нею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. По місцю праці її батька на склад сім»ї три особи -вона, батько та її малолітня донька була виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_5, яка в подальшому на вказаних осіб і була приватизована. Квартира знаходилась в цегляному будинку у районі, наближеному до центра міста. 27.07.2000р. вона - ОСОБА_2 за згодою свого батька ОСОБА_5 та представляючи законні інтереси малолітньої дочки ОСОБА_6 продала приватизовану квартиру за 32860 грн., оскільки мала намір придбати більшу квартиру. Більшу квартиру вона знайшла у панельному будинку на окраїні Львова ( у районі Рясне) з меншою вартістю. 07.09.2000р. вона придбала 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_6 за 23894 грн., яку зареєструвала на власне ім'я. Кошти на придбання вказаного житла були використані лише її . Зокрема, це була частина грошей від вартості її частки у проданій квартирі та частина грошей, яку не хотів забирати її батько, оскільки фактично саме для неї він отримував квартиру по місцю своєї праці. Враховуючи те, що спірне житло було придбане хоча і в період шлюбу, проте на її особисті кошти , просила задовольнити її вимоги.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на підстави та мотиви викладені в позовній заяві. Просив первісний позов задовольнити повністю. Зустрічний позов заперечив та пояснив, що спірна квартира була частково куплена за кошти, які він заробив за кордоном, а також за ці кошти повністю зроблено ремонт в даній квартирі, та куплено побутову техніку. А тому вважає, що квартира являється спільною сумісною власністю подружжя. Просив відмовити в задоволені зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов заперечила повністю. Пояснила, що спірна квартира є її особистою приватною власністю, оскільки придбана на кошти, які отримані від продажу її частки та частки її батька у іншому житлі. Не заперечила тієї обставини, що її колишній чоловік періодично перебував на заробітках за кордоном. Проте зазначила, що на кошти, отримані від роботи за межами України гасились борги по кредитним зобов»язанням за придбання ОСОБА_1 автомобіля. Крім того значну суму треба було повертати людям, які позичили кошти на виїзд чоловіка за межі України. Кошти йшли також на поточні витрати сім»ї.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні первісного слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 6 серпня 1994 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1, який після реєстрації шлюбу змінив прізвище на "ОСОБА_1" та ОСОБА_2, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на "ОСОБА_2", про що складено актовий запис №290. Даний факт стверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого повторно Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 24.10.2013 р. /а.с. 6/. Рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 13.01.14 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Судом також встановлено, що після реєстрації шлюбу сторін по справі, батьку ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надано державою квартиру АДРЕСА_5. Дану квартиру було приватизовано в рівних частках на користь: відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2, її дочки - ОСОБА_6 та її батька - ОСОБА_5. Даний факт стверджується копією Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Виконкомом Львівської міської ради 3 червня 1999 року за №56360, зареєстрованого у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної та експертної оцінки за №35099 /а.с. 147/, а також не заперечувався у судовому засіданні сторонами по справі. Дочка сторін , - ОСОБА_6 , що була співвласником квартири АДРЕСА_9 в м. Львові, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Як зазначили сторони в судовому засіданні, вони, як батьки та спадкоємці першої черги не звертались з заявами про прийняття спадщини по її смерті.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно копії Договору купівлі продажу квартири від 27.07.2000р., бланк серії АВМ №984095, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. /а.с. 98/ ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_13 купив за 32860 грн. квартиру АДРЕСА_9 в м. Львові.

Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу від 07.09.2000р., бланк серії АВН №510791, що був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. /а.с. 97/, ОСОБА_2 купила за 23894грн. у ОСОБА_16 квартиру АДРЕСА_3. Вищезгаданий Договір купівлі продажу зареєстровано у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної та експертної оцінки за №20298-3 та записано в реєстрову книгу №28, що стверджується Реєстраційним посвідченням бланк серії КММ № 045949 /а.с. 8/.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд приходить до висновку, що спірне житло було придбане на кошти, які особисто належали ОСОБА_2 з наступних підстав. Так, допитані в судовому засіданні в якості свідків сестра та мати відповідача по зустрічному позову ОСОБА_7 та ОСОБА_12 суду пояснили, що квартиру по АДРЕСА_10 отримав по місцю праці ОСОБА_5 - батько ОСОБА_2 , який ніколи не претендував та це житло та відповідно після його реалізації не ставив питання про повернення йому частини коштів. Вартість його частки та своєї частки і використала ОСОБА_2 для придбання спірної квартири, яку обрала для придбання виходячи з того, що в сусідньому будинку проживає її сестра.

Дані показання знаходяться в об»єктивному зв»язку із наявними в матеріалах справи письмовими доказами . Так, вартість квартири АДРЕСА_9 в м. Львові , що була продана власниками згідно договору становить 32860 грн., вартість спірного житла - 23894 грн.

Суд не бере до уваги покликання позивача по основному позову ОСОБА_1 на те що спірна квартира за час шлюбу істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок його грошових затрат та повинна бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Не приймає до уваги суд і його покликання на те, що саме за його кошти був проведений ремонт і у квартирі АДРЕСА_9 в м. Львові, що теж збільшило її вартість .

Так, як вбачається з показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13, у липні 2000 р. його сім»я придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_11 в м. Львові. Квартира двокімнатна, розташована на останньому поверсі цегляного будинку . У тексті договору сторонами було вказано точну суму, за яку було вчинено правочин. Вказане житло не було з євроремонтом. Це фактично було житло в новозбудованому будинку, з кривими стінами , встановленими будівельниками сантехнічними приладами, без дверей до ванної кімнати та туалету. Було видно, що люди, які продавали квартиру думали роботи ремонт, оскільки на балконі був пісок та в кімнатах був встановлений паркет. Проте з невідомих йому причин ремонтні роботи були припинені. Їх сім»ї підійшло вказане житло, проте вони не були знайомі з продавцями і в узабезпечення подальших непорозумінь наполягли на зазначенні точної суми , яку вони передають продавцям за квартиру.

Як вбачається з показань допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_17., ОСОБА_8, у квартирі АДРЕСА_7 після придбання її у 2000-2001 рр. було проведено ремонт . Між тим, на думку суду проведення більш як 10 років тому ремонтних робіт у квартирі не може свідчити про зміну вартості житла , що була б підставою для визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частку квартири. Сам по собі факт того, що ОСОБА_1 перебував на заробітках за межами України не свідчить про те, що він передавав будь-які кошти у період придбання чи ремонту спірного житла, якій б могли вплинути на його вартість. Жодних доказів на підтвердження того, що вартість спірного житла якимось чином змінилась внаслідок проведених ремонтних робіт не надано. Відтак, підстав на визнання за ОСОБА_1 права власності на 1 / 2 частку спірного житла з підстав ст. 62 СК України немає.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 придбала спірну квартиру за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_7 є особистою приватною власністю ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищенаведене, встановивши обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувавши джерело і час його придбання, суд приходить до висновку що в задоволені первісного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Щодо зустрічного позову, то суд вважає, що його слід задовольнити та визнати квартиру АДРЕСА_12 особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57,60, 61, 209,214 ЦПК України, ст.57, 60, 69 СК України, ст. 321 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_12 спільним майном подружжя відмовити за безпідставністю.

Зустрічний позов задовольнити. Визнати квартиру АДРЕСА_12 особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя І. Є. Зима