Справа № 154/2722/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/211/15 Категорія: 34 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів -Веремчук Л.М., Антонюк К.І.

при секретарі Кирилюку О.О.

з участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Володимир-Волинського суду Волинської області від 11 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3600 грн. плати за проживання в належному йому на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

На вищевказане рішення суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному об'ємі.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримав, тоді як відповідач та його представник, кожен окремо, просили її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт наявної заборгованості ОСОБА_2 по платі за проживання в належному на праві власності позивачу ОСОБА_1 житловому будинку, тоді як вина останньої у заподіянні шкоди майну позивача та моральної шкоди об'єктивно не доведена, тому підстави для задоволення позову в повному обсязі, у розглядуваному випадку, відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони ґрунтуються на обставинах справи, доказах, які надані сторонами та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З вересня 2010 року з дозволу позивача ОСОБА_1 у вказаному будинковолодінні почала проживати відповідач ОСОБА_2, яка заборгувала останньому 3600 грн., як плату за проживання у ньому.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами і не оспорюються сторонами.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача зазначених коштів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистих немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завданої не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування шкоди, завданої знищенням та пошкодженням особистого майна ОСОБА_1, предметів домашньої обстановки і вжитку останнього, суд на підставі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів у справі дійшов правильного висновку про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Так як під час розгляду справи судом першої інстанції об'єктивно не встановлено вини відповідача у знищенні чи пошкодженні майна позивача та душевних страждань з цього приводу, суд обґрунтовано відмовив в позові про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених в судовому засіданні обставинах і відповідають вимогам закону, на які суд послався, частково задовольняючи позов.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, відповідно підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2014 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді