Справа № 451/467/15 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/3757/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Гірник Т.А.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Радехівського РУЮ Львівської області на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року у справі за поданням відділу ДВС Радехівського РУЮ Львівської області про надання дозволу на примусове входження до житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції (далі ВДВС Радехівського РУЮ) Чирко О.С. звернувся в суд з поданням, що погоджене начальником цього відділу, про примусове входження до житлового приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1, в якому проживає боржник ОСОБА_3, з метою повного фактичного та неупередженого виконання рішення суду у справі №2-332/08 від 08.12.2008 року.

В обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у виконавчій службі знаходиться виконавчий лист №2-332/08 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 11797 гривень. Проведені відповідно до Закону України «Про виконавчу службу» виконавцем дії, повязані із розшуком рухомого або ж нерухомого майна божника, а також на встановлення наявності у особи джерел доходів бажаних результатів не дали, а тому рішення суду залишається не виконаним. Зазначає, що згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_3 прописана у АДРЕСА_3. Із посиланням на вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та норми цивільного процесуального законодавства, просить надати дозвіл на примусове входження до житлового приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1, де фактично проживає ОСОБА_3.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 року у задоволенні цього подання відділу ДВС Радехівського РУЮ Львівської області відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, відділ державної виконавчої службиРадехівського РУЮ Львівської областіподав апеляційну скаргу. Посилається на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції безпідставно посилається на те, що до подання не долучено жодних доказів про те, кому належить на праві власності нерухоме майно до якого просять дозвіл на проникнення, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, що державний виконавець повинен встановлювати факт, кому саме належить житло, в якому проживає боржник. Просить ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 рокускасувати та постановити нову ухвалу про задоволення подання (а.с. 112-114).

Сторони у справі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без здійснення фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції ухвалу постановлено з додержанням вимог закону.

Відмовляючи старшому державному виконавцю ВДВС Радехівського РУЮ у Львівській області у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутня інформація про власника будинку АДРЕСА_1, до якого державний виконавець просить надати дозвіл на примусове входження, а також про наявність у будинку належного боржникові ОСОБА_3 майна.

Колегія в основному погоджується з таким висновком суду.

Згідно частини 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Відповідно до частини 2 статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що місцем реєстрації боржника ОСОБА_3 значиться АДРЕСА_3, що вказано і в поданні державного виконавця

Звертаючись до суду з відповідним поданням про входження (проникнення) до квартири АДРЕСА_1, державний виконавець не надав суду належних та допустимих доказів, які б з достатньою очевидністю підтверджували факт постійного проживанняОСОБА_3 у вказаній квартирі та свідчили б про те, що це належить саме боржнику, а проникнення до цього житла не буде порушувати права власника чи інших осіб.

Відсутні в поданні державного виконавця і докази, які б вказували на наявність у цій квартирі майна боржника. Таке твердження носить лише характер припущення.

За таких обставин, з врахуванням положень ст.376 ЦПК України колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо недоведеності як самого факту проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, так і знаходження там її майна, а от же про відсутність достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця щодо входження у це житло.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив дійсні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1. ч.1 ст.312, ст. 313, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Радехівського РУЮ Львівської області відхилити.

Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Гірник Т.А.