Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/63/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.02.2015 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О. Г.,

при секретарі Кожину В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дом», про визнання членом сім'ї наймача та визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом (який уточнювали) до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дом», про визнання членом сім'ї наймача ОСОБА_3 та визнання права користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі в 2002 році вселилися до квартири АДРЕСА_1 з дозволу її наймача відповідача ОСОБА_3, з яким позивач ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах. В серпні 2002 року відповідач ОСОБА_3 залишив проживати позивачів в спірній квартирі самостійно, а сам став проживати за іншою адресою. На теперішній час позивачі проживають у спірній квартирі та несуть витрати на її утримання, що, на їхню думку, вказує на те, що вони набули права користування житловим приміщенням спірної квартири. Окрім того, стверджують, що є підстави вважати їх членами сім'ї ОСОБА_3, як осіб, що постійно проживали з наймачем та вели з ним спільне господарство.

Вказані підстави стали підставою для звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилася, суду нала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник Миколаївської міської ради до судового засідання не з'явився, суду надав заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. У задоволенні позову просив суд відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник проти задоволення позову заперечували, вважаючи безпідставним та необґрунтованим.

Представник третьої особи ОСББ «Наш дом» до суду надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає разом зі своєю дочкою позивачкою ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року.

Основним квартиронаймачем відповідно до ордеру на житлове приміщення від 02. 10. 2001 є відповідач ОСОБА_3, який разом з членами своєї сім'ї (в тому числі і з відповідачем ОСОБА_4) отримав право на вселення до квартири АДРЕСА_1. На підставі вказаного ордеру зазначені особи були зареєстровані за вказаною адресою, але у квартиру не вселилися, а залишилися проживати за іншою адресою.

Відповідно до довідки форми № 3 від 17. 09. 2013 № 12, виданої ОСББ «Наш дом» за адресою спірної квартири з 01. 10. 2011 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вказаною ж довідкою підтверджується також те, що позивачі ОСОБА_2 проживають у спірній квартирі без права на житлову площу.

При цьому відповідно до довідки № 184 від 03. 10. 2013, виданої ПАТ СФ «Миколаївбуд» зареєстрованою позивач ОСОБА_1 є за адресою: кімната АДРЕСА_4.

Спірна квартира АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ОСББ «Наш дом» та належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва.

Обгрунтовуючи підстави вселення до спірної квартири позивач стверджує, що на момент надання ОСОБА_3 ордеру на квартиру АДРЕСА_1 в 2001 році, вона з ним проживала в фактичному шлюбі, але доказів на підтвердження такого надано не було, і такого факту у визначеному законом порядку встановлено не було.

Водночас, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 одружений з ОСОБА_5. Вони одружені з 1986 року, потім шлюб було розірвано, та у подальшому 13. 06. 1997 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було зареєстровано та до теперішнього часу шлюб не розірвано.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно, проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як визначено ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільствам.

Згідно з частиною 1 статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

В ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу УРСР зазначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно з частиною 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як стверджується стороною позивачів в серпні 2002 року відповідач ОСОБА_3 покинув їх, залишивши позивачку ОСОБА_1 з дочкою проживати в АДРЕСА_1. Що вказує на те, що з серпня 2002 року позивачі не проживали постійно разом з наймачем (відповідачем ОСОБА_2) і не вели з ним спільне господарство.

За такого, позивачі ОСОБА_2 не є членами сім'ї наймача ОСОБА_3 і зворотнього стороною позивача не доведено.

Таким чином вимога позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання їх членами сім'ї наймача ОСОБА_3 є необґрунтованою.

За такого, судом жодних правових підстав для вселення ОСОБА_1 (з її малолітньою на той час дочкою) до спірної квартири не встановлено.

Крім іншого, в своїй позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати за ними право користування спірною квартирою.

На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20. 03. 2014 відповідач ОСОБА_4 22. 05. 2014 був вселений в квартиру АДРЕСА_1. Разом з ним вселилася і його донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20. 03. 2014 у справі № 2/487/393/14, в 2002 році в спірну однокімнатну квартиру з умовою проведення ремонтних робіт в цій квартирі вселилася ОСОБА_1 зі свою дочкою.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому обставини, встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30. 03. 2014 у справі № 2/487/393/14 не доказуються при розгляді даної справи.

Отже, при вселенні позивачки ОСОБА_1 (з дитиною) в спірну квартиру між нею та наймачем квартири (членами його сім'ї) було обумовлено, що самостійного права користування спірною квартирою вона не набуває, а вселяється тимчасово з умовою проведення ремонтних робіт. В подальшому позиція квартиронаймача (членів його сім'ї) щодо набуття ОСОБА_1 права користування спірною квартирою не змінилася.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12. 04. 1985 № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Як вже було зазначено вище, за адресою спірної квартири з 01. 10. 2011 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивачі не значаться зареєстрованими в спірній квартирі, до того ж зберігають за собою право користування іншим житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_4.

Також варто зазначити, що позивачами не надано доказів ведення спільного господарства з ОСОБА_3, а саме: придбання за сумісні кошти продуктів харчування, побутової техніки, спільного проведення ремонту тощо.

Вказані обставини дають змогу вважати, що позивачі проживають в квартирі на правах тимчасових жильців.

Статтею 98 ЖК УРСР передбачено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За такого, позивачі не набули права користування спірною квартирою.

Згідно до положень ст. 99 ЖК УРСР тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, вказують на їх необґрунтованість та безпідставність. Позивачі іншого належними та допустимими доказами не довели, хоча за ст. 60 ЦПК України це є їхнім обов'язком.

Твердження позивачів спростовуються доказами у справі, а відтак є безпідставними і жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дом», про визнання членом сім'ї наймача та визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його оголошення. Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області в порядку, передбаченому ст. ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська