Справа № 372/450/13 Головуючий у І інстанції Степанова О.С.
Провадження № 22-ц/780/83/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь
Категорія 1 05.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

5 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого - судді Білоконь О.В.,

суддів Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: публічного акціонерного товариства "ПроКредитБанк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання спільною сумісною власністю подружжя нерухомого майна та виділення у натурі його частки, -

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на таке.

У період з 25 липня 1987 року по 13 жовтня 2005 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідач ОСОБА_2 є сином та єдиним спадкоємцем померлого за законом, але у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо користування спадковим майном померлого.

Посилаючись на вимоги ст. 60 СК України, просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; бар «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10; магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», який розташований за адресою: АДРЕСА_3; магазини «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», що розташовані за адресою: АДРЕСА_4; житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5; нежитлове приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_8», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7; магазин «ІНФОРМАЦІЯ_6», який розташований за адресою: АДРЕСА_8.

Також просила виділити їй в натурі частку нерухомого майна на загальну суму не менше 1 626 528 грн. 50 коп. у вигляді цілих об'єктів нерухомого майна, а саме: вказаних магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2, бару «ІНФОРМАЦІЯ_3», житлового будинку АДРЕСА_9 та 1/5 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Це судове рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 січня 2014 року.

Цю ухвалу скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року залишено без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2013 року.

Цю ухвалу скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Не погоджуючись з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2013 року, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що висновки суду щодо того, що спірне майно було придбано померлим ОСОБА_3 як приватним підприємцем і тому є його особистою приватною власністю, спростовуються фактичними обставинами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, оскільки майже все нерухоме майно придбане ОСОБА_3 хоча й під час шлюбу, проте як фізичною особою-підприємцем, тому не підлягає поділу. Крім того, оскільки відповідачем не оформлене право на спадкування на спірне майно, позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права.

Такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 липня 1987 року по 13 жовтня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідач ОСОБА_2 є сином та єдиним спадкоємцем померлого за законом, який у передбачений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 з 25 грудня 1996 року був зареєстрований як фізична особа підприємець.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

У період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано таке майно: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2, загальною площею 456,8 кв. м, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_2; нежитлова будівля бару «ІНФОРМАЦІЯ_3», загальною площею 150,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10; магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4», загальною площею 33,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3; магазини «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», загальною площею 777,6 кв. м, що розташовані за адресою:АДРЕСА_4; житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5; нежитлове приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; нежитлова будівля «ІНФОРМАЦІЯ_8», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7; магазин «ІНФОРМАЦІЯ_6», який розташований за адресою: АДРЕСА_8; квартира АДРЕСА_1.

В суді апеляційної інстанції сторони визнали та матеріалами справи підтверджується, що вищеперераховане майно померлий ОСОБА_3 за свого життя відчужив, за винятком магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2; нежитлової будівлі бару «ІНФОРМАЦІЯ_3» та житлового будинку в с. Руська Долина Виноградівського району Закарпатської області.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року та 17 вересня 2014 року, якими скасовано ухвали апеляційного суду Київської області від 21 січня 2014 року та від 24 червня 2014 року випливає, що визнання спірного майна особистою приватною власністю ОСОБА_3 у зв»язку з його придбання та використанням у його підприємницькій діяльності пов»язане саме з наявністю чи відсутністю факту передання спірного майна до статутного фонду приватного підприємства та перебування цього майна у власності підприємства.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з факту використання частини майна ОСОБА_3 у підприємницькій діяльності та відсутності підстав для визнання іншого майна спільним сумісним майном подружжя.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 березня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обухівського бюро технічної інвентаризації, на підставі рішення Обухівської міської ради від 25 лютого 2003 року ОСОБА_3 був власником нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_10 ( а.с.26,27, т.3, а.с.180 т.1).

Це майно передано в іпотеку, як вбачається з договору іпотеки № 2946-ІД01, укладеного 16 листопада 2006 року між ЗАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_3, за згоди колишньої дружини відповідно до п.3.1.5 договору ( а.с.174, т.1)

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обухівського бюро технічної інвентаризації, на підставі договору купівлі-продажу приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 25 квітня 2003 року ОСОБА_3 став власником нежилого приміщення по АДРЕСА_2 ( а.с.21, т.1)

Це майно передано в іпотеку, як вбачається з договору іпотеки № 2340-ІД01, укладеного 22 квітня 2005 року між ЗАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_3 ( а.с.175, т.1)

Отже, зазначене майно придбано ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_1

Матеріали справи не містять доказів про те, що спірне майно було особистою приватною власністю померлого ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 57 СК України.

Також матеріали справи не містять даних про те, що вказане майно передане до статутного фонду приватного підприємства та що це майно передано у приватну власність цього підприємства, отже, підстав вважати що приватне підприємство є власником спірного майна не має.

Більш того, згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_3 як за фізичною особою, а не особою підприємцем.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що нежитлові будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_2» та бар «ІНФОРМАЦІЯ_3» не підлягають поділу як об»єкт спільної сумісної вланості подружжя, оскільки це майно використовувалось ОСОБА_3 у підприємницькій діяльності, у порушення принципів ст.ст. 213 ЦПК України, не обґрунтований дослідженими судом доказами, отже, є невірним.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині поділу майнажитлового будинку загальною площею 330,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_9, суд першої інстанції в порушенні вимог ст. 213 -214 ЦПК України, не вмотивував свій висновок.

В обґрунтування цих позовних вимог позивач ОСОБА_5 зазначала, що вказаний будинок вони будували з померлим чоловіком у період з 1992 по 2002 роки за спільні кошти подружжя, але оформив померлий ОСОБА_3 право власності на нього лише у 2012 році.

Ці обставини позову підтверджуються матеріалами справи.

Так, як видно із свідоцтва про право власності на вказаний будинок, воно видано на підставі рішення виконкому Матіївської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 22 липня 2005 року ( а.с.20, т.1).

Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності зазначено, що житловий будинку в Закарпатській області Виноградівського району АДРЕСА_9 зареєстровано за ОСОБА_3 22 листопада 2012 року як за фізичною особою, а не фізичною особою - підприємцем; в технічному описі майна зазначено рік його побудови - 2002 (а. с.50, зворот т. 1).

На це також й вказав Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 17 вересня 2014 року.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що в силу вимог с.4 ст. 338 ЦПК України висновок суду касаційної інстанції є обов»язковим для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи, доводи апеляційної скарги про визнання вищевказаного майна об»єктом спільної сумісної власності подружжя колегія суддів знаходить обґрунтованими.

Разом з тим не підлягають до задоволення позовні вимоги про поділ цього майна в натурі, оскільки матеріали справи не містять даних щодо можливості виділу частки з майна, що є у спільній сумісні власності, відповідно до вимог ст.ст. 364, 370 ЦК України.

Оскільки інше майно, за винятком магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2, нежитлової будівлі бару «ІНФОРМАЦІЯ_3» та житлового будинку в с. Руська Долина Виноградівського району Закарпатської області, померлий ОСОБА_3 відчужив за життя або придбав після розірвання шлюбу з позивачем, у задоволенні позовних вимог щодо нього слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Так, матеріали справи містять докази того, що відповідач ОСОБА_3 у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної конторо із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3, інші спадкоємці відмовились від спадщини на його користь.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки право власності на майно у випадку прийняття спадщини виникає з часу відкриття спадщини, ОСОБА_3 є належним відповідачем у даній справі.

За таких обставин висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя окремого майна є необґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення, з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2013 скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3:

- нежитлове приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», («ІНФОРМАЦІЯ_9») загальною площею 456,8 кв.м , реєстраційний номер 3242209, номер запису 86 у книзі № 48, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яке належало на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 25.04.2003 року за реєстровим № 3110, реєстрація права власності Обухівським БТІ 30.10.2003 року реєстраційний номер 3242209, загальною вартістю 543900 грн.

- нежитлова будівля Бар «ІНФОРМАЦІЯ_3», загальною площею 150,8 кв.м., реєстраційний номер 404400, номер запису 68 у книзі № 48, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САА № 479750, виданого Обухівською міською радою Київської області 21.03.2003 року загальною вартістю 305400 грн.

- житловий будинок, 2002 року побудови, загальною площею 330,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_9 та належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.02.2006 року, загальною вартістю 519545 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :