Справа № 175/5687/14-ц
Провадження № 2/175/2174/14
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

04 лютого 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

за участю секретаря Рись Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3269,15 грн., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату по день фактичного розрахунку та просила покласти судові витрати на відповідача.

Позивачка надала заяву у якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі і справу розглянути без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 11 грудня 1978 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера до Дніпропетровського філіалу інституту «Укрземпроект». У зв'язку з постановою Президіума Української академії аграрних наук від 29 січня 1992 року філіал інституту перейменовано в Дніпропетровський філіал інституту землеустрою УААН. Розпорядженням Кабінету Міністрів від 19 травня 2003 року за № 284-р та наказом Держкомзему України від 16 червня 2003 року за № 166-а філіал інституту перейменовано у Державне підприємство «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Позивачка працюючи на посаді вартівника у відділі технічного забезпечення та внутрішньої безпеки з 07 грудня 2009 року, перебувала у трудових відносинах з ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Так, наказом № 136-п від 07 грудня 2009 року ОСОБА_1 була прийнята ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаду вартівника у відділ технічного забезпечення та внутрішньої безпеки. Наказом № 84-к від 07 листопада 2014 року позивачку було звільнено за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП.

Стаття 116 КЗпП визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Проте, в порушення вимог статті 116 КЗпП, в день звільнення підприємство не здійснило з позивачкою повного розрахунку і не виплатило їй у повному обсязі заробітну плату, загальна заборгованість якої склала 3269,15 грн., що підтверджується довідкою № 01-07/1140 від 26 грудня 2014 року (а.с.4) виданої Державним підприємством «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», тому вимоги про стягнення даної суми на користь позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, статтею 117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 2 КЗпП України, закріплено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці, стаття 21 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що працівник має право на оплату своєї праці.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, а власник, зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Статтею 115 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, що також закріплено статтею 24 Закону України «Про оплату праці».

Також, відповідно до вимог статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення - ст. 116 КЗпП України.

Тобто, судом встановлено, що під час розірвання трудових відносин між сторонами відповідач не виконав покладених на нього обов'язків з виплати належних сум працівнику - позивачу.

Зокрема, ч. 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, ОСОБА_1 звільнилась з підприємства 07 листопада 2014 року і спір по заробітній платі вирішено 04 лютого 2015 року, тобто, строк затримки виплати заробітної плати становить 89 днів. У свою чергу, середньоденний заробіток позивачки, що належав до виплати становив 65 грн. 23 коп., а її заробітна плата за два останніх повних місяців роботи: вересень та жовтень 2014 року та за листопад 2014 року, до виплати становила 3269,15 гривень, що підтверджується довідкою №01-07/1140 від 26.12.2014 року виданою Державним підприємством «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Отже, середній заробіток позивачки за час затримки виплати заробітної плати становить 5805,47 грн. (із розрахунку 65,23 гривень х 89 дні).

Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки про стягнення з відповідача компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату по день фактичного розрахунку, тому вважаю, що вимоги позивачки підлягають повному задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 215, 214, 224, 367 ЦПК України, ст. 261 ЦК України, ст.ст. 21, 95, 47, 116, 117, 233, КЗпП України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату - задовольнити.

Стягнути з ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (, індивідуальний номер: 70) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 3269,15 грн.

Стягнути з ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (, індивідуальний номер: 70) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) суму компенсації за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі 5805,47 грн.

Стягнути з ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (, індивідуальний номер: 70) на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя : Озерянська Ж.М.