Справа № 274/5920/14-ц Провадження № 2/0274/208/15
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.15 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В., за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2, представником якого є ОСОБА_3,
простягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 7 067,82 грн., з яких 4 725,95 грн. - інфляційні втрати, 2 341,81грн. - 3 проценти річних від суми боргу (за виконавчим листом № 1-296 від 16.01.2012 р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області).

Представник ОСОБА_2 проти позову заперечив, посилаючись на те, що позов не ґрунтується на вимогах законодавства України та є спробою змінити вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.11.2011 р. у справі № 1-296/11.

Судом з'ясовано, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.11.2011 р. у справі № 1-296/11 було, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. (а. с. 7 - 9).

На підставі цього вироку Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області було видано виконавчий лист № 1-296/11 від 16.01.2102 р. (а. с. 12).

Зі змісту цього виконавчого листа та довідки від 12.01.2015 р. № 11 Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції випливає, що за виконавчим листом було стягнуто 988,64 грн., станом на 12.01.2015 р. залишок боргу становить 29 011,36 грн. (а. с. 12, 19).

У якості підстав позов ОСОБА_1 посилається на те, що після видачі на підставі вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.11.2011 р. у справі № 1-296/11 виконавчого листа № 1-296/11 від 16.01.2102 р. у ОСОБА_2 виникло перед нею цивільне зобов'язання зі сплати боргу за цим вироком, на яке розповсюджується дія статті 625 Цивільного кодексу України, а тому він у зв'язку з невиконанням цього зобов'язання зобов'язаний сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд зазначає, що в Аналізі практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підготовленому суддею Верховного Суду України Сеніним Ю.Л., науковим консультантом відділу вивчення судової практики управління вивчення та аналізу судової практики Мельник З.П., к. ю. н., та науковим консультантом відділу вивчення судової практики управління вивчення та аналізу судової практики Коноваловою Н.О., к. ю. н., наведеному у листі Верховного Суду України від 01.07.2014 р., вказано, зокрема, таке.

"Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13).

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди".

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 р. № 10-74/0/4-13, зазначено, зокрема, таке.

"…, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки правовідносини, яки виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є не договірними, а деліктними (а саме - правовідносинами, що виникли у зв'язку з завданням шкоди), то на них не поширюється дія статті 625 Цивільного кодексу України, зокрема, частини другої.

Зважаючи на наведене, у задоволення позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 - 60, 64, 77, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Корбут