Справа №490/446/14-ц 03.02.2015 03.02.2015 03.02.2015
Провадження № 22-ц/784/315/15 Головуючий першої інстанції: Гуденко О.А.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Леванчука О.М.,

Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання: Горенко Ю.В.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлених про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства

комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 р. публічне акціонерне товариство комерційній банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 13 червня 2007 р. між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № NKH3GA00000054 (далі - Договір), за умовами якого Банк передав ОСОБА_3 кредит в розмірі 10000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повертати частинами в строк до 12 червня 2017 р. з оплатою 11,04% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором 14 червня 2007 р. між відповідачами (іпотекодавці) та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавці передали в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальник не виконує свої зобов'язання за Договором, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 05 грудня 2014 р. складає 7 013,67 доларів США, що еквівалентно 56 039 грн. 25 коп., з яких: 5 833,87 доларів США заборгованості за кредитом, 619,09 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 100 доларів США заборгованості по комісії, 96,93 доларів США пені та штрафи (31,29 доларів США - фіксована частина; 332,49 доларів США - процентна складова), позивач просив суд в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2014 р. замінено відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які померли відповідно ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, на їх правонаступників - спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на неправильне застосування судом положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 13 червня 2007 р. між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № NKH3GA00000054, за умовами якого Банк передав ОСОБА_3 кредит в розмірі 10000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повертати частинами в строк до 12 червня 2017 р. з оплатою 11,04% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором 14 червня 2007 р. між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (іпотекодавці) та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавці передали в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, у зв'язку з чим ухвалою суду від 22 жовтня 2014 р. замінено цих відповідачів на їх правонаступників - спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позичальник свої зобов'язання за Договором виконувала неналежним чином.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов Договору виникла заборгованість, яка станом на 05 грудня 2014 р. складає 7 013,67 доларів США, з яких: 5 833,87 доларів США заборгованості за кредитом, 619,09 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 100 доларів США заборгованості по комісії, 96,93 доларів США пені та штрафи (31,29 доларів США - фіксована частина; 332,49 доларів США - процентна складова).

Розмір визначеної позивачем заборгованості відповідачами не оспорюється.

Як зазначено в ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

В силу положень ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов основного зобов'язання передбачено пунктами 16.7.1, 16.7.2 іпотечного договору.

За таких обставин та з урахуванням положень ст. ст. 543, 1050, 1054 ЦК України, ст. 20 «Про заставу», ст. ст. 12, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» є підстави для звернення стягнення на заставлене майно - належний відповідачеві на праві власності будинок.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що незважаючи на наявність передбачених законом підстав для звернення стягнення на належне відповідачеві іпотечне майно, неможливо задовольняти позовні вимоги через положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Судом встановлено, що іпотечний будинок виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника та майнового поручителя) за споживчим кредитом, наданим кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та майнового поручителя, у яких у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна його площа становить 61,7 кв. м.

За таких обставин суд, правильно виходячи із положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дійшов до вірного висновку, що в задоволенні вимоги банка про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується лише на стадії реалізації майна під час виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними, так як цей закон встановлює як заборону ухвалення рішення про звернення стягнення на житлове майно, яке є предметом іпотеки, так і заборону відчуження такого майна за рішенням суду, яке було ухвалено до набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: