АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/666/15 Справа № 190/1709/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Резніченко М. С. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що рішенням П'ятихатського районного суду від 23.09.2008 р. з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, на підставі якого було видано 08.10.2008 р. виконавчий лист № 2-431/08. Виконавчий лист був направлений на виконання у відділ ДВС П'ятихатського районного управління юстиції і протягом 2008-2009 р.р. з нього утримувалися аліменти, також проводив добровільні виплати. З 01.01.2010 р. дочка ОСОБА_4 постійно проживає з ним та ним утримується, тому усно з відповідачем домовилися про те, що на дочку аліменти він сплачувати не буде. У квітні 2014 р. за місцем роботи надійшов виконавчий лист, згідно якого йому нарахована заборгованість по аліментах у сумі 44 430,62 грн. На цей час з нього утримується з заробітку 50 %, хоча має сплачувати лише 1/6 частину доходів на утримання сина ОСОБА_5, адже дочка досягла повноліття 29.12.2013 р., а решта 40 % заробітку стягується в рахунок погашення заборгованості. Вважає, що він має бути звільнений від сплати цієї заборгованості по аліментах, оскільки борг виник за період з 01.01.2010 р. по 29.12.2013 р., тобто тоді, коли дочка проживала з ним.

Таким чином, позивач просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в сумі 44 430,62 грн. на користь відповідача за виконавчим листом № 2-431/08 від 08.10.2008 р., виданим П'ятихатським районним судом на виконання рішення суду про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу щомісячно на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 194, 197 СК України, а також виходив з наступного.

Судом встановлено, що рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2008 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_3 на дітей дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, на підставі якого 08.10.2008 р. видано виконавчий лист.

Постановою від 04.04.2014 р. державним виконавцем Вільногірського МУЮ відкрито виконавче провадження № ВП № 42783739.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_4 встановлено, що вона є дочкою сторін. З 01.01.2010 р. до 01.07.2012 р. вона проживала з батьком, а пізніше стала проживати окремо від батьків до теперішнього часу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не надав жодного доказу про дійсне проживання дочки ОСОБА_4 з батьком, а тому з наведених доказів, беручи до уваги пояснення свідка, суд не мав можливості зробити категоричний висновок чи сплачувалися аліменти ОСОБА_2 до 01.01.2010 р. та після 01.07.2012 р., в якому розмірі, періоди сплати.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Апелянт в апеляційній скарзі, керуючись положеннями ст. 197 СК України, посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що проживання тривалий час неповнолітньої дочки з позивачем та належне утримання позивачем дочки ОСОБА_4 за місцем його проживання є обставиною для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, приймаючи до уваги, що позивач самостійно утримував дочку, а відповідач самостійно утримувала сина ОСОБА_5, що у свою чергу є розумним та справедливим.

Крім того, апелянт вказує в своїй скарзі, що судом першої інстанції не було досліджено матеріали виконавчого провадження, з якого вбачається, що позивачу неправильно нарахували суму заборгованості за 2010 - 2014 року у розмірі 44 430,62 грн.

Однак, зазначені доводи апелянта не є підставою для скасування рішення, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях апелянта та нічим не підтверджується.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року було витребувано для огляду у судовому засіданні з ВДВС П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області матеріали виконавчого провадження щодо ОСОБА_2

На виконання зазначеної ухвали суду на електронну адресу суду були направлені зазначені матеріали виконавчого провадження.

Ознайомившись в повному обсязі з наданими матеріалами виконавчого провадження, колегія суддів не знайшла підтвердження на вказані доводи апелянта щодо неправильного нарахування суми заборгованості зі сплати аліментів на користь відповідача.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, будь-які докази, які б підтверджували в установленому законному порядку те, що заборгованість за аліментами виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, суду не надані.

Позивач не навів належних, допустимих, достовірних доказів, які б доводили наявність обставин для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, що встановлені законом, а сам по собі факт проживання неповнолітньої дочки з позивачем та добровільне утримання її не можуть свідчити про виконання аліментних зобов'язань за рішенням суду і не підміняють виконання таких зобов'язань, враховуючи обізнаність позивача про пред'явлений до примусового виконання виконавчий лист та обов'язок сплачувати аліменти.

З урахуванням того, що позивачем не надано суду доказів того, що заборгованість по аліментах виникла в період, коли ОСОБА_4 проживала і утримувалася позивачем, а також того, що існують інші обставини, що мають істотне значення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова