Номер провадження: 22-ц/785/1679/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участі третьої особи - ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, поділ спільного майна, визнання квартири спільною власністю, визнання права власності та права користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та після неодноразових уточнень своїх вимог остаточно просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30.12.2010р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №11862; поділити спільне сумісне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати ? частину квартири АДРЕСА_1 спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках; визнати за ним право власності на ? частину цієї квартири й право користування спірною квартирою.

Зазначав, що з 1993р. по 1997р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

29.10.1997р. з формальних причин вони оформили розірвання шлюбу, але продовжували мешкати однією сім'єю.

За договором купівлі-продажу від 08.05.1998р. ними була придбана трьохкімнатна АДРЕСА_1, яка була оформлена на їм'я ОСОБА_9 та її батька ОСОБА_10 в рівних частках.

Проте їх сім'я постійно мешкала у цій квартирі, а кошти на її придбання - були надані ним та його матерю, яка продала для цього свій дім у Молдові.

У 2001р. в них народився син ОСОБА_11.

Ураховуючи, що зазначена квартира була придбана під час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім'єю, позивач вважав, що зазначений договір купівлі-продажу, який був вчинений без його згоди є недійсним, а належна ОСОБА_4 ? частина квартири є їх спільною сумісною власністю й тому за ним має бути визнано право власності

на ? частину квартири та право користування квартирою.

ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала та звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому після уточнення своїх вимог просила усунути їй перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення та вселення її у квартиру.

При цьому ОСОБА_4 посилалася на те, що їй на праві приватної власності за договором дарування від 23.01.2012р., укладеному між нею та ОСОБА_5 й посвідченому у нотаріальному порядку, належить спірна квартира.

У вказаній квартирі, окрім неї, зареєстровані: її сини - ОСОБА_6, 1995р. народження, ОСОБА_12, 2001р. народження та ОСОБА_13, 2013р. народження.

У вересні 2013р. в спірну квартиру посилився ОСОБА_2, який змінивши замки на вхідних дверях квартири, перешкоджає їй в користуванні квартирою, з приводу чого вона зверталась до міліції та прокуратури.

Оскільки вказані звернення не досягли бажаного результату, вона звернулася до суду їз цім позовом.

Рішенням суду від 20.11.2014р. у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний - задоволено частково. ОСОБА_4 вселено в АДРЕСА_1, у решті вимог - відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про їх задоволення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення у справі, які суд вважав встановленими та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_14, указуючи на законність та обгрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 не звився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. За словами ОСОБА_2 його адвокат ОСОБА_3 захворів, тому просить відкласти розгляд справи. Заперечуючи проти клопотання ОСОБА_2 про відкладення справи, ОСОБА_4 та її представник пояснили, що перед розглядом справи бачили ОСОБА_3 в приміщенні апеляційного суду з яким спілкувався ОСОБА_2 Вважають, що підстав для відкладення справи не має. Медичних документів про хворобу зазначеної особи суду не надано. За наявності таких обставин колегія суддів на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглядає справу за відсутністю осіб, які не з'явилися без поважних причин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи часткового - зустрічний, суд першої інстанції виходив з того, що фіктивність та недійсність спірного договору купівлі-продажу не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а згоди ОСОБА_2, який не довів підстави свого позову, на його укладання не потребувалося, що волевиявлення було здійснене законним власником спірної квартири - ОСОБА_4, яка за допомогою цього правочину намагалась вирішити свої матеріальні проблеми, що ОСОБА_2 вселився у спірну квартиру до сина ОСОБА_8 зі згодою ОСОБА_4, яка залишила ОСОБА_2 проживати в квартирі, а сама її покинула.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинний на час придбання спірної квартири, майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 1993р. по 1997р. перебували в у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

29.10.1997р. подружжя розірвало шлюб.

08.05.1998р. на Одеській універсальній біржі "Витязь" по договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала 3-кіимнатну квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на неї та її батька ОСОБА_10 в рівних частках.

У 2001р. народився ОСОБА_12, батьком якого записаний ОСОБА_2

Відповідно до договору дарування від 03.10.2010р., укладеному між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, посвідченому приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_15, реєстр №4933 та відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2010р. №2-2529/10, ОСОБА_4 набула право власності на зазначену квартиру.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 30.12.2010р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_16, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 за реєстровим №11862, ОСОБА_5 придбав у власність АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від 23.01.2012р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останній передана у власність спірна квартира.

У спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_6

Суд визнав, що у судовому засіданні стороною ОСОБА_2, крім усних заяв, не представлено доказів того, що в період придбання спірної квартири у 1998р. колишнє подружжя проживало разом однією сім'єю та, що грошові кошти на придбання спірної квартири надавалися ОСОБА_2 та його матір'ю, яка їх виручила від продажу власного будинку у Молдові.

Судом також встановлено, що продаж спірної квартири ОСОБА_5 обумовлений фінансовим станом ОСОБА_4, ява вже після цього почала близько співпроживати з покупцем.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як видно з матеріалів справи і це правильно визнав суд першої інстанції, що ОСОБА_2 не надав суду переконливих доказів того, що в період придбання спірної квартири між ним та ОСОБА_4Ф склалися усталенні відносини, що притаманні сім'ї, а будь-яка угода про створення сумісної власності між сторонами відсутня.

ОСОБА_2 у позовній заяві зазначає, що усі витрати з придбання квартири поніс він, тому що відповідачка не працювала і знаходилась у відпустці по догляду за дитиною. Крім власних накопичень, ним позичались кошти у своєї матері, яка продала власний дім у Молдові.

У судових дебатах та в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 зазначив, що на придбання спірної квартири були витрачені також кошти від продажу двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3, яка була придбана у шлюбі від продажу автомобіля.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень п .2 ч.1 ст. 44 ЦК УРСР, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, повинні укладатися у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст. 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством України.

За правилами ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Проте письмових доказів на підтвердження фактів укладання договорів позики, та продажу вказаної квартири ОСОБА_2 суду не надав.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Крім того, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2010р. за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано право власності на спірну квартиру в рівних частках.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції помилково керувався ст. 74 СК України.

Як установлено судом, власність на ім'я відповідачки була придбана в 1998р. і при вирішенні спору застосуванню підлягають норми матеріального права, що діяли на момент придбання, оскільки відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Такі спори мають вирішуватися відповідно до ст. 17 Закону України "Про власність", що був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Проте ураховуючи, що зазначені норми законів приблизно однаково регулюють такі відносини і судом правильно вирішено справу, колегія суддів у відповідності до положень ч.2 ст. 308 ЦПК України вважає, що рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

Р.Д.Громік

В.О.Панасенков