Справа № 344/2056/15-ц
Провадження № 2/344/2095/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Гупан Х.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позов ОСОБА_3 до ПАТ "Приватбанк" про повернення депозиту -

ВСТАНОВИВ:

До Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ПАТ "Приватбанк" про повернення депозиту. В позові вказано, що 12/12/2013 р. між сторонами було укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого позивач надав відповідачу 50000 гривень під 20 % річних на 365 днів. Однак відповідач припинив нарахування процентів та відмовився повернути банківський вклад. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборговані грошові кошти в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, вказаних в позові.

Представник відповідача заперечила позов та надала суду пояснення про те, що депозитний договір було укладено на території АР Крим, яку на даний час анексовано РФ; майно відповідача в АР Крим відійшло до фонду гарантування вкладів в Російській Федерації; НБУ зупинив роботу банків в АР Крим, з цих підстав відповідач не вважає за необхідне повертати спірний депозит.

Судом встановлено наступні обставини.

12/12/2013 р. сторони уклали договір SAMDNWFD900 вклад "Стандарт", відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50000 гривень на 366 днів до 12/12/2014 р. під 20 % річних для розміщення на депозитному вкладі.

17/07/2014 р. відповідач через свій банкомат повідомив позивача про те, що його вимоги про переведення обслуговування до відділення в м. Івано-Франківськ виконано. Щодо видачі грошових коштів з депозитного вкладу, оформленого на території АР Крим, з позивачем зв`яжеться представник банку. Отже у вказаний спосіб відповідач визнав обставину неповернення банківського вкладу позивача.

На даний час позивач вимагає у відповідача повернути грошові кошти з банківського вкладу, після спливу строку дії договору.

Відповідно до п. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Спірний договір сторін укладено в письмовій формі.

Відповідно до п. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

В п. 1 ст. 1061 ЦК України зазначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Постанова НБУ від 16/12/2014 р., якою представник відповідача обґрунтовувала в судовому засіданні спростування позову передбачає положення про те, що банк закриває поточний рахунок фізичної особи - суб'єкта Криму, відкритий до набрання чинності Законом, у порядку, визначеному нормативно-правовим актом Національного банку України з питань відкриття, використання і закриття рахунків. Залишок коштів на поточному рахунку фізичної особи - суб'єкта Криму перераховується на рахунок цієї фізичної особи, відкритий як нерезиденту в банках України або на рахунок, відкритий за її межами.

Однак, по-перше, позивач є резидентом України. По-друге, вказана постанова постанова НБУ ухвалена 16/12/2014 р., а вступила в дію з 17/12/2014 р. вже після завершення дії договору вкладу, який укладено на 365 днів до 12/12/2014 р.

Таким чином судом встановлено, що позивач та відповідач уклали договір банківського вкладу, строк вкладу сплив, однак відповідач відмовився від виконання обов`язку із повернення депозитного вкладу.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В п. 1 ст. 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Необхідно особливо відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (за заявою No 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення речового права.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Preda and Dardari v. Italy" (1999) ЄСПЛ вказав, що сторони не вправі використовувати принципи, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Таким чином судом встановлено, що позов обґрунтовано належними правовими підставами, строк депозиту сплив, відповідач відмовився від повернення депозиту і процентів, обумовлених в договорі банківського вкладу.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

стягнути з ПАТ "Приватбанк" на користь ОСОБА_3 50000 гривень банківського вкладу, 10000 гривень процентів з 12/12/2013 по 12/12/2014 р.

стягнути з ПАТ "Приватбанк" на користь держави 600 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський