АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1755/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/744/438/К/15 Ан О.В.
Категорія - 59 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі: Петренко К.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5;

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права особи на частку в спільному майні та встановлення права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, нині ОСОБА_2 про припинення права особи на частку в спільному майні та встановлення права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.06.2010 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого придбали автомобіль Хюндай Акцент, державний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску. Дане рухоме майно було зареєстровано за відповідачем. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 24.12.2012 року визнано спірний автомобіль Хюндай Акцент, спільною сумісною власністю подружжя та визначено частки у спільній сумісній власності на 1/2 частині кожному. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.02.2013 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу в частині визнання часток спірного рухомого майна, залишено без змін. Однак і після того, як судом визнано, що 1/2 вище вказаного автомобіля належить позивачеві на праві приватної власності, відповідач неодноразово відмовляла і відмовляє йому в користуванні даним автомобілем спільно, чи в будь-який інший спосіб. Таким чином, відповідачка позбавила позивача права власності на 1/2 частину автомобіля, вчиняючи перешкоди в його користуванні, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом і після його уточнення просив припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільній частковій власності на автомобіль Хюндай -Ацент, реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року випуску з виплатою грошової компенсації вказаної частини.

Визнати за позивачем право власності на 1/2 частку власності на спірний автомобіль та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 вересня 2014 року, в якому виправлено описку ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.11.2014 року, позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільній частковій власності на автомобіль Хюндай-Ацент, реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року випуску з виплатою компенсації в розмірі 61704 грн. 76 коп., які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області р/р 6709 ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області код ОКПО 26239738 в ГУДКСУ в Дніпропетровській області МФО 805012.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку власності на автомобіль Хюндай - Ацент, реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 року випуску в зв'язку з виплатою ОСОБА_2 вартості 1/2 частки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 618 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року витребувано автомобіль HYUNDAI ACCENT, КУЗОВ НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду з тих підстав, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено умови проведення заочного провадження, оскільки відповідача належним чином не повідомлено про розгляд справи. При ухваленні рішення судом не враховано вимоги ст.365 ЦК України, а саме те, чи є у відповідача інше майно, а також причини неможливості користування спірним автомобілем сторонами. Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позбавлення відповідача частки спірного автомобіля не завдасть їй та членам її сім'ї істотної шкоди.

Крім того, судом не враховано, що в даному випадку частка відповідача в спірному автомобілі є значною, рівною частці позивача, право на яку не може бути припиненим згідно п.1 ч.1 ст.365 ЦК України.

Також судом при ухваленні рішення не враховано, що відповідач є матір'ю малолітньої дитини, та не надавала своєї згоди на отримання грошової компенсації від позивача, тобто сторони не дійшли згоди щодо присудження грошової компенсації.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і обґрунтовано, відповідно до норм матеріального та процесуального закону, частково задовольнив позовні вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2010 року. Під час шлюбу придбали спірний автомобіль Хюндай Акцент, державний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, який було зареєстровано за ОСОБА_2

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 24.12.2012 року, яке в частині визнання часток спірного рухомого майна залишено без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.02.2013 року, спірний автомобіль Хюндай Акцент визнано спільною сумісною власністю подружжя та визначено частки у спільній сумісній власності на 1/2 частині кожному.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, після визначення на ним частки у спільній сумісній власності на 1/2 частину спірного автомобіля, не має змоги користуватися ним, оскільки відповідач неодноразово відмовляла і відмовляє йому в користуванні даним автомобілем спільно, про що позивачем були складені відповідні акти (а.с.19,59,60).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спільне користування спірним майном між сторонами неможливе.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідач неодноразово відмовляла позивачу у наданні йому у користування для виїзду в професійних справах спірний автомобіль, про що були складені відповідні акти (а.с.19,59,60), що вказує на те, що спільне користування вказаним автомобілем сторонами є неможливим.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільній частковій власності на спірний автомобіль з виплатою грошової компенсації вказаної частини.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення судом не враховано вимоги ст.365 ЦК України, а саме те, чи є у відповідача інше майно, а також причини неможливості користування спірним автомобілем сторонами. Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позбавлення відповідача частки спірного автомобіля не завдасть їй та членам її сім'ї істотної шкоди не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.

Згідно з правилами ст. 365 ЦК України право власності особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Право власності на частку у спільному майні може бути припинене за наявності будь-якої з обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, вірно виходив з того, що спірний автомобіль є спільною власністю сторін по справі, спільне користування і розподіл між сторонами в натурі автомобіля без втрати його цільового призначення є неможливим, тому дійшов обґрунтованого висновку про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на спірний автомобіль, виділення у власність ОСОБА_4 спірного автомобіля, зі стягненням з нього на користь ОСОБА_2 компенсації різниці вартості її частки у праві спільної часткової власності в розмірі 61704 грн. 76 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що в даному випадку частка відповідача в спірному автомобілі є значною, рівною частці позивача, тому право на неї не може бути припиненим згідно п.1 ч.1 ст.365 ЦК України суперечать висновку суду першої інстанції, оскільки в даному випадку право власності ОСОБА_2 на ? частку у спільній частковій власності на спірний автомобіль припинено на підставі п.2 ч.1 ст. 365 ЦК України, з тих підстав, що спільне володіння і користування майном є неможливим, а не через не значимість частки у спільному майні.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом при ухваленні рішення не враховано, що відповідач є матір'ю малолітньої дитини, та не надавала своєї згоди на отримання грошової компенсації від позивача, тобто сторони не дійшли згоди щодо присудження грошової компенсації не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідачем, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що припинення права у спільній частковій власності завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, а та підстава, що відповідач є матір'ю малолітньої дитини не може бути підтвердженням того, що їй, або членам її сім'ї завдано істотну шкоду.

Щодо того, що сторони не дійшли згоди про присудження грошової компенсації, то відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: