АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/2644/15 Головуючий 1 інстанції - Боговський Д.Є.
Справа № 2-217/11 Доповідач -Коровін С.Г.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: - Коровіна С.Г.

Суддів : - Коваленко І.П.

Довгаль А.П.

При секретарі: - Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП «Факторинг Україна» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 і просило стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором № ML 702/690/2008 від 25.02.20078 року в розмірі 1317001,49 грн. та відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 25.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ML 702/690/2008. За умовани зазначеного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 35000 доларів США на споживчі цілі. Договором передбачено щомісячне повернення частини кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом в порядку і розмірах встановлених в п. 1.3 Кредитного договору. Строк повернення кредиту сторони визначили до 23.02.2018 року.

ОСОБА_5 зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати та повернути банку грошові кошти у строк, встановлений договором і сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та умовах визначених в п.п.1.4, 1.5 Договору.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором №ML 702/690/2008.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином і станом на 11.12.2013 року заборгованість за тілом кредиту становила 31791,63 долари США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам заборгованіст склала 3642,64 долари США. Згідно п.4.1.1 частини 2 Кредитного договору за порушення прийнятого зобов'язання ОСОБА_5 зобов'язана сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення і станом на 11.12.2013 року розмір пені складає 1033775,37 грн. Загальна сума заборгованості склала 1317001,49 грн.

В суді першої інстанції ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала. Вона звернулася до суду із зустрічним позовом і просила розірвати кредитний договір №ML-702/690/2008 від 25.02.2008 року, укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк» із застосуванням правових наслідків розірвання договору та зобов'язати її виплатити на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишок по кредиту потягом 60 місяців рівними частинами. Вона посилалася на те, що на момент укладення спірного кредитного договору в країні була стабільна ситуація на фінансовому ринку, курс долара був прийнятним, вона займалася бізнесом і отримувала доходи та добросовісно виконувала свої кредитні зобов'язання до березня 2009 року.

З осені 2008 року в країни почалася фінансова криза, знецінилася гривня, її бізнес зазнав занепаду, діяльність була припинена, вона втратила роботу і постійний дохід. Вона неодноразово зверталася до банку з питанням про зменшення виплат та надання перерви по виплатам, але банк на поступки йти не бажав. ОСОБА_5 вважала, що у такому випадку є підстави для розірвання договору у зв'язку із істотними змінами обставин і застосувати правила ст.652 ЦК України.

Рішенням позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ML 702/690/2008 від 25 лютого 2008 року в розмірі 537336 грн.62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача судові витрати в розмірі 1820 грн.

У задоволені зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення і у задоволенні позову ПАТ «ОТП Факторинг Україна» відмовити у повному обсязі. Вона вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи сторін, порушив вимоги ст. 309 ЦПК України. Розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, не перевірено факт придбання позивачем кредитного портфелю і передача позивачу права на стягнення з неї заборгованості за кредитним договором з іншою особою. Крім того вона вважає, що у апеляційного суду є підстави до зменшення розміру неустойко (штрафу, пені) за кредитним договором ML702/690/2008 від 25.02.2008 року.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся сторін, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №ML702/690/2008. За умовами зазначеного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 35000 доларів США на споди вчи цілі зі щомісячним поверненням кредиту частками зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку і розмірі передбаченими п.1.3 Кредитного договору. Строк повернення кредиту визначено 23.02.20018 року. Згідно договору ОСОБА_5 зобов'язалася прийняти і належним чином використовувати та своєчасно повернути кредитні кошти та сплаити відповідну плату за користування кредитом в порядку та умовах визначених в п.п.1.4,1.5 Договору.

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитними договорами в тому числі і за кредитним договором №ML-702/620/2008 від 25.02.2008 року. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу, договором про відступлення права вимоги та додатком до нього в якому зазначено кредит ОСОБА_5 (т.1 а.с.111-120).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). В судовому засіданні відповідач фактично не оспорював факт укладення кредитного договору з ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» і отримання від банку кредит в розмірі 35000 доларів США.

Встановлено судом, що ОСОБА_5 належним чином свої зобов'язання не виконувала і станом на 11.12.2013 року у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 31791,63 долари США, по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 3642,34 долари США. У відповідності до п.4.1.1 частини другої кредитного договору за порушення зобов'язання ОСОБА_5 зобов'язалася сплачувати банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення. Станом на 11.12.2013 року розмір пені, яку нарахував позивач склав 1033775,35 грн. Загальна сума боргу, яку просив стягнути позивач складала 1317001,49 грн.

Заперечуючи проти позову у зустрічному позові ОСОБА_5 просила розірвати кредитний договір з підстав передбачених ст.625 ЦК України. Вона стверджувала, що з осені 2008 року у державі виникла фінансова криза, знецінилася гривня, її бізнес зазнав занепаду, діяльність була припиена і вона втратила постійний дохід. В такому випадку, на її думку, можливо застосувати механізм розірвання договору у зв'язку із істотною зміною обставин.

За правилами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Згідно ч.2 ст. 652 ЦК України Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином застосування зазначеного закону можливо коли зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали цей договір або уклали б його на інших умовах. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_5не надала доказів на підтвердження свого позову, що є її обовязком відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Про це свідчить й те, що як суд першої, так і суд апеляційної інстанції взагалі не посилався при ухваленні судових рішень на докази, якими підтверджуються обставини позову, а наводили лише загальні положення норм права. Зі спірного кредитного договору убачається, що у момент його укладання сторони не вказували на таку умову як зміна курсу гривні відносно долара США, ураховуючи динаміку зміни курсу валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні і її девальвації в якості істотної обставини договорів, що взагалі виключає можливість посилатися на цю обставину як на підставу для розірвання договорів унаслідок її істотної зміни. Крім того, в анкетній заяві (т.1 а.с.242,245) ОСОБА_5 зазначила, що бажаною валютою кредиту є долар США і вона суду не довела, що їй перешкоджало отримати кредит в національній валюті або змінити валюту кредитування. Також згідно з умовами кредитного договору сторони погодили, що з укладенням цього договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цих договорів. Крім того, самі по собі заявлені позивачкою підстави позову як нестабільність гривні, коливання курсу долара США до національної валюти не носить конкретного характеру та в повній мірі стосуються обох сторін договору. Також ОСОБА_5 , надаючи банку відомості для проведення аналізу її фінансового стану перед наданням кредиту, вказувала, що її основним джерелом прибутку є підприємницька діяльність, яка й здійснюється на власний ризик, що вона не могла не розуміти.

Оскільки обставин, за яких спірний кредитний договори підлягє розірванню, судом першої інстанції не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є підставою для розірвання цього договору за положеннями ст. 652 ЦК України, то колегія не вбачає підстав до скасування рішення суду в частині відмови у розірванні кредитного договору.

Відповідно до ст.ст.1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо за договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частками, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та виплати процентів. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 своєчасно не виконувала зобов'язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом одержані гроші не повернула.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на 11.12.2013 року заборгованість ОСОБА_5 перед позивачем становила 31791,63 долари США по тлу кредиту, по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 3642,64 долари США, відповідно до п.4.1.1 частини 2 кредитного договору за порушення прийнятих зобов'язань ОСОБА_5 зобов'язана сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення, станом на 11.12.2013 року і ця сума складає 1033775,35 грн. Згідно розрахунку позивача з яким погодився суд і не спростувала ОСОБА_5 загальна сума заборгованості склала 1317001,49 грн.

З матеріалів справи вбачається, що порядок нарахування відсотків по кредиту був узгоджений сторонами під час укладання договору. Сторони домовилися, що для врахування відсотків буде використовуватися плаваюча процентна ставка. ОСОБА_5 була обізнана щодо особливостей розрахунків за плаваючею процентною ставкою. Такий розрахунок ставки не є підвищенням, а є корегуванням відсоткової ставки, що змінюється відповідно до п1.4 кредитного договору. Зміна ставки FIDR - є виконанням умов договору. Такий розрахунок процентів за користування кредитними коштами застосовано згідно із вимогами ст.49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», де передбачено, що банк не може надавати кредити під процент, ставка якого нице від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк.

Згідно ч.3 ст .551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що сума основного боргу на 11.12.2013 року складає 254110,49 грн. Сума пені за зазначеним договором складає 1033775,37 грн. При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано застосував правила ч.3 ст.551 ЦК України і зменшив розмір пені до розміру основного боргу, а саме до 254110,49 грн. Доводи відповідача про неналежний розрахунок заборгованості у відповідності до вимог ст.10,60 ЦПК України враховані бути не можуть. Належного розрахунку, який спростовує розрахунок позивача суду не надано.

Доводи апелянта щодо того, що її кредитний договір не увійшов до кредитного портфелю, який ПАТ «ОТП Банк» продав ТОВ «ОТП Факторинг» 12.11.2010 року не знайшли підтвердження в судовому засіданні ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором №ML-702/690/2008 від 25.02.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом не передбачена згода боржника, не передбачена згода боржника на заміну кредитора і спірним кредитним договором. Договір купівлі - продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги не ос порені не скасовані і дійсні до теперішнього часу.

Висновки суду відповідають матеріалам справи і поясненням сторін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія не вбачає порушень вимог матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення.

Колегія погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -