Справа № 345/5050/14-ц
Провадження № 22-ц/779/501/2015
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представників ОСОБА_2 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, апелянта ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ПАТ «Івано-Франківськгаз» в особі Калуського управління по експлуатації газового господарства про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування витрат, з апеляційними скаргами представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_6 на рішення Калуського міськрайонного суду від 14 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач та його представник звернулись з даним позовом, щоб ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановленої відповідачем огорожі, що проходить по земельній ділянці позивача, від'єднати та демонтувати газопровід низького тиску, який проходить до будинку відповідача через його земельну ділянку із залученням спеціалізованої організації за рахунок власних коштів, стягнути з відповідача на користь позивача 2000 гривень витрат понесених за роботу по встановленню меж земельної ділянки згідно договору, витрати по сплаті судового збору та витрат за надання правової допомоги.

Заявлені вимоги обґрунтували тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0844 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. При проведенні фахівцями ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» обмірів земельної ділянки було встановлено факт самовільного захоплення відповідачем - ОСОБА_4 частини земельної ділянки, яка належить позивачу та самовільне встановлення огорожі по земельній ділянці, у зв'язку з чим площа його земельної ділянки зменшилась на 0,0131 га. У виготовленні проектно-дозвільної документації йому було відмовлено через прокладений газопровід. Як з'ясувалося, відповідач без письмової згоди власника земельної ділянки здійснив монтаж та підключення газопроводу до свого будинку через земельну ділянку позивача, чим порушив його права та інтереси. Дана обставина унеможливлює виготовлення проектної документації на будівництво житлового будинку, господарських споруд та їх будівництво.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 січня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_4 за рахунок його власних коштів із залученням спеціалізованої організації від'єднати та демонтувати газопровід низького тиску, який проходить до будинку позивача через земельну ділянку ОСОБА_2, стягнуто з відповідача 121,80 гривень судового збору та 1000 гривень витрат за надання правової допомоги. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення представники позивача подали апеляційну скаргу, просять його в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу встановленої огорожі та про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2000 гривень витрат, понесених за роботу по встановленню меж земельної ділянки скасувати, зобов'язавши ОСОБА_4 демонтувати встановлену ним огорожу та стягнути на користь ОСОБА_2 2000 гривень витрат понесених за роботу по встановленню меж земельної ділянки згідно договору. У частині стягнення судового збору та витрат на правову допомогу змінити, стягнути 487,20 гривень витрат судового збору та 4000 гривень витрат за надання правової допомоги.

Апелянти у скарзі зазначають, що при вирішенні справи суд допустив порушення норм процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, його висновки не відповідають обставинам справи.

Суд не дав належної оцінки тому, що відповідач підтвердив, що його огорожа проходила по земельній ділянці позивача, від якої на даний час залишився бетонний фундамент та собача будка. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод суд взяв до уваги як допустимий доказ у справі не перевірені та нічим не підтверджені усні пояснення ОСОБА_4, не оцінивши належним чином пояснення представників позивача і надані письмові докази прийшов до невірного висновку про відсутність доказів на підтвердження вчинення перешкод позивачу в користування земельною ділянкою.

З метою виконання землевпорядних робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі позивач уклав договір з ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» на виконання землевпорядних робіт та оплатив за їх виконання 2000 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою, тому висновки суду про відсутність доказів про оплату позивачем послуг за землевпорядні роботи, недоведеність того, що така робота була проведена саме через дії відповідача не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи є письмові докази. Позовні вимоги ОСОБА_2 повинні бути задоволені в повному обсязі, то згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487,20 гривень та витрати по оплаті послуг за надання правової допомоги в розмірі 4000 гривень.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, просить постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Щодо проведення будівельно-монтажних робіт з газифікації житлового будинку та прокладання газопроводу по земельній ділянці, яка була у власності ОСОБА_7, зазначає, що будь-які роботи на земельній ділянці без погодження з власником не проводились. З 2003 року від попереднього власника земельної ділянки жодних скарг не надходило. Статтею 367 ЦК України передбачено можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у разі істотного ухилення від проекту, за позовом громадянина таке рішення може бути ухваленим на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним факту створення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Крім цього, проект на газифікацію будинку ОСОБА_4 був розроблений та погоджений Калуським УЕГГ у грудні 2003 року, будівельно-монтажні роботи виконані ТОВ «Карпатагрогаз» і теж прийнятий у експлуатацію без зауважень Калуським УЕГГ, тому з боку відповідача порушень та відхилень від проекту немає.

Вислухавши суддю-доповідача, представників позивача ОСОБА_8, які вимоги скарги підтримали, а вимоги скарги представника відповідача заперечили, відповідача та його представника, які вимоги своєї скарги підтримали, а скаргу представників позивача заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає відхиленню, а скарга представників позивача задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з метою усунення перешкод позивачу в користуванні його земельною ділянкою необхідно зобов'язати відповідача за рахунок його власних коштів від'єднати та демонтувати газопровід низького тиску, який проходить до його будинку через земельну ділянку позивача. Щодо позовної вимоги про демонтаж відповідачем огорожі, представником позивача не доведено факт перешкоджання позивачу у користуванні його земельною ділянкою, паркан між земельними ділянками позивача і відповідача знаходиться на межі земельних ділянок, сторона позивача не довела, що на час звернення до суду паркан проходив по земельній ділянці позивача. На момент купівлі земельної ділянки позивачу було відомо, що на цій земельній ділянці розташований паркан і з відповідачем була домовленість, що в подальшому його буде перенесено. Представниками позивача не доведено, що витрати у розмірі 2000 гривень, які поніс позивач за роботу по встановленню меж земельної ділянки спричинені діями відповідача та до матеріалів справи не долучено документального доказу того, що ОСОБА_2 фактично оплатив виконавцю кошти за виконані землевпорядні роботи по встановленню меж земельної ділянки в натурі.

Згідно ст.ст. 11, 57, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2009 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_7 земельну ділянку розміром 0,0844 в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. 04 листопада 2010 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №451061 (а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки та будинковолодіння в АДРЕСА_2.

Сторони є сусідами та користувачами спірних земельних ділянок, які є суміжними.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 згідно плану-схеми винесення земельної ділянки ОСОБА_2 самовільно захопив частину земельної ділянки позивача розміром 0,0131 га. До будинку відповідача через земельну ділянку позивача проходить газопровід низького тиску, що підтверджується тахометричною зйомкою ПП «Захід Земля».

На час розгляду справи судом першої інстанції паркан між земельними ділянками позивача і відповідача знаходиться на межі земельних ділянок, а на час звернення до суду паркан проходив по земельній ділянці позивача.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувач земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Ураховуючи наведене, власник майна має право на звернення до суду з позовом на захист своїх прав, порушених самочинним будівництвом, лише при підтвердженні порушення своїх прав власника. Зазначене положення повністю відповідає вимогам ст. 3 ЦПК України, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до листа фізичної особи - підприємця від 14 липня 2014 року проектування житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці без винесення існуючого газопроводу є неможливим. Тому суд першої інстанції правильно, з метою можливості використання позивачем власної земельної ділянки за цільовим призначенням, зобов'язав відповідача, який не заперечує факту прокладання газопроводу низького тиску за рахунок його власних коштів від'єднати та демонтувати газопровід низького тиску, який проходить до його будинку через земельну ділянку ОСОБА_2

Доводи відповідача ОСОБА_4 та його представника, що газопровід низького тиску через земельну ділянку позивача прокладений згідно виготовленого проекту, тому не може бути демонтований, не можуть братись до уваги.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки, або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Колишній власник земельної ділянки у суді першої інстанції підтвердив також, що про газопровід низького тиску дізнався тільки від позивача і згоди за час володіння ділянкою на його прокладення не давав. Тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 підлягає відхиленню.

Однак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонної межової споруди під огорожу, відшкодування витрат на правову допомогу, стягнення судового збору, постановлено при неповному з'ясуванні обставин, що має значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено і неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідач ОСОБА_4, хоча і забрав верхню частину огорожі із земельної ділянки позивача, після звернення його із даним позовом до суду, однак залишив на цьому місці бетонну межову споруду під огорожу, яка відповідно до плану-схеми винесення меж земельної ділянки в натурі на а.с. 56 знаходиться на ділянці ОСОБА_6 довжиною 39,59 метра.

Знаходження бетонної межової споруди під огорожу підтверджується також фото таблицями, які знаходяться на а.с.114-117 матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_4 в засіданні апеляційного суду пояснив, що відмовляється демонтувати бетонну частину огорожі, яка проходить вздовж межі по ділянці позивача у зв'язку з тим, що вона існувала ще на час встановлення ним огорожі до її перенесення.

Однак такі заперечення не знайшли свого підтвердження протягом всього часу розгляду справи, тому суд першої інстанції повинен був зобов'язати відповідача, крім перенесеної ним верхньої частини огорожі, зобов'язати також демонтувати бетонну частину цієї огорожі. Про необхідність демонтажу нижньої частини огорожі у суді першої інстанції наполягали представники позивача, тому колегія суддів вважає, що такий демонтаж відповідає способу захисту прав позивача на власну земельну ділянку.

Стягуючи частково витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень, суд врахував обсяг наданої допомоги адвокатом, складність справи та кількість витраченого для цього часу. Однак не звернув уваги, що відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони.

Відповідно до договору про надання правової допомоги та квитанції, позивачем оплачено 4000 гривень адвокату. Відповідно до договору адвокат взяв на себе зобов'язання надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, складення позовної заяви, представництво інтересів в органах влади та судах.

Відповідно до роз'яснень п. 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В засіданні апеляційного суду адвокат позивача підтвердив, що правова допомога для позивача складалась не тільки з участі у судових засіданнях, а і складання позовної заяви, надання правової інформації, консультацій, роз'яснень, оформлення звернення до органу місцевого самоврядування та інших державних органів, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір правової допомоги, а на користь позивача необхідно стягнути 4000 гривень витрачених на правову допомогу адвокатам, які не перевищують граничний розмір зазначеної компенсації.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Відповідно до матеріалів справи позивач при зверненні з даним позовом оплатив двічі по 243, 60 гривень за позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та вимогу про стягнення на його користь 2000 гривень витрат по встановленню межових знаків із земельною ділянкою, яка належить відповідачу.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, усунув перешкоди у користуванні земельною ділянкою, однак стягнув з відповідача не 243, 60 гривень за вимогу немайнового характеру за ставкою 0,2 розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ЗУ «Про судовий збір», а відшкодував тільки 121, 80 гривень, помилково виходячи з ставки 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, тому колегія суддів вважає, що на користь позивача необхідно стягнути 243,60 гривень судових витрат.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у стягненні 2000 витрат понесених за роботу по встановленню меж земельної ділянки, оскільки така оплата не відноситься до судових витрат та витрат пов'язаних з розглядом справи, а впорядкування меж своєї земельної ділянки позивачем не є обов'язком відшкодовувати понесені витрати для відповідача.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 14 січня 2015 року в частині відмови усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу бетонної межової споруди під огорожу, відшкодування витрат на правову допомогу, стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, кадастровий номер :35:002:0025 шляхом демонтажу бетонної межової споруди під огорожу довжиною довжиною 39, 59 метра, що проходить по земельній ділянці ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 4000 гривень витрат на правову допомогу та 243,60 гривень сплаченого судового збору.

В решті рішення суду першої інстанцій залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко