АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3387/15 Справа № 185/8967/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Боженко Л. В. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Павлоградської міської ради Днпіропетровської області про визнання права власності на будівлю,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, уточнивши свої вимоги у грудні 2014 року, посилалася на ті обставини, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0760 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, який виготовлено 13 грудня 2013 року, на зазначений земельний ділянці позивачка у 2004 році самочинно побудувала житловий будинок з тамбуром та господарські будівлі. З цього часу вона користується будинком, уклала відповідні договори на постачання світла та газу.

Згідно з висновками звіту експерта про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта «житловий будинок літ.А-І з тамбуром літ. а-1 та господарськими будівлями: сарай літ. Б-1, вбиральня літ В-1, навіс літ. Д-1, літній душ літ Г-1, бруківка літ.І, огорожа літ.1,2, свердловина літ.3 по АДРЕСА_1», встановлена відповідність побудованого позивачкою господарським способом житлового будинку вимогам надійності та безпеченої експлуатації і можливість його безпечної експлуатації.

До подання декларації до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (далі - інспекція ДАБК) позивачка пройшла всі необхідні процедури обстеження житлового будинку, у встановленому законом порядку, була притягнута до адміністративної відповідальності.

Через помилки, які вона допустила у декларації, інспекція ДАБК не прийняла подану декларацію та не прийняла будинок в експлуатацію.

Після виправлення помилок, позивачка 03 січня 2014 року знову звернулася до інспекції ДАБК, але виправлену декларацію у неї не прийняли, посилаючись на відсутність діючих нормативних актів, що регулюють порядок прийняття до експлуатації самочинно збудованих індивідуальних (садибних) житлових будинків, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Оскільки іншого законного способу визнати право власності на нерухоме майно, не існує, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на самочинне побудоване нерухоме майно, яке входить до складу об'єкта «Житловий будинок літ.А-І з тамбуром літ. а-1 та господарськими будівлями: сарай літ. Б-1, вбиральня літ В-1, навіс літ. Д-1, літній душ літ Г-1, бруківка літ.І, огорожа літ.1,2, свердловина літ.3 по АДРЕСА_1».

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року та ухвалите нове по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 875669, виданого 09 березня 2006 року на підставі рішення Павлоградського міського суду від 27 листопада 1998 року є власником земельної ділянки площею 0,0760 га, розташованої по АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки :02:066:0098 (а.с.13).

Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 13 грудня 2013 року, на вказаній земельній ділянці позивачкою самовільно побудовано житловий будинок літ. А-1 загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м. з тамбуром ( літ.а-1) площею 4,5 кв.м. та господарські будівлі: сарай (літ.Б-1), вбиральня (літ.В-1), навіс (літ. Д-1), літній душ (літ.Г-1), огорожа (№ 1,2), бруківка (І), свердловина (№3). (а.с.14-17), що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.14-17).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області листом від 30 грудня 2013 року № 3122/42 повернуто ОСОБА_2 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації на доопрацювання, оскільки декларація оформлена з порушенням вимог, встановлених Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року (далі - Порядок) (а.с.43,44).

Згідно зі ст. 331 ч. 1 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одночасно ч. 2 ст. 331 ЦК України чітко встановлено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва і якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Аналіз положень ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Статтею 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію забороняється.

Згідно статті 5 ЗУ «Про основи містобудування», статей 12,23 ЗУ «Про планування та забудову територій», статті 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» будівництво об'єкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт.

Відповідно до статті 22 ЗУ «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою та отримання дозволу на виконання будівельних робіт, а експлуатація об'єктів дозволяється після прийому їх державною технічною комісією (ст. 18 Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів нерухомості регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011року, відповідно до якого прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, щовизнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в судовому порядку суперечитиме нормам матеріального права.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки спірні об'єкти будівництва в експлуатацію у визначеному законодавством порядку не вводились.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що оспорюваний об'єкт не було визнано в установленому законом порядку готовим для введення в експлуатацію, що є порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою КМ України № 461 від 13 квітня 2011року.

Посилання апелянта на відмову Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю у прийнятті її заяви з додатками та виправленими помилками у Декларації, оскільки дія положень п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та Наказ Мінрегіонбуд України № 95 від 19 березня 2013 року в частині прийняття до експлуатації самочинно збудованих індивідуальних(садибних) житлових будинків, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року закінчилася 31 грудня 2013 року та що на час звернення до суду, відповідного порядку введення в експлуатацію самочинно збудованих індивідуальних будинків не існувало, колегія суддів відхиляє як такі, що не спростовують правильних висновків суду.

Крім того, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» № 92- VІІІ, позивачка не позбавлена права в установленому порядку звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про введення в експлуатацію спірного нерухомого майна.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді