Справа № 404/123/15-ц
Номер провадження 2/404/1054/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

при секретарі - Вітохіній Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської

обласної лікарні про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд із позовом, яким просить скасувати наказ головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні №256-ад від 13.11.2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1." та стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі -1218 грн.

Вимоги мотивує тим, що з 1988 року вона працює на посаді сестри медичної відділення консультативної поліклініки Кіровоградської обласної лікарні . Наказом головного лікаря №256-ад від 13.11.2014 року вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності ніби-то за невиконання своїх функціональних обов»язків. Вважає такий наказ незаконним та таким, що винесений з особистих мотивів завідуючого та старшої сестри медичної відділення консультативної поліклініки, оскільки вона належним чином і в повному об»ємі виконувала всі свої посадові обов»язки, визначені Посадовою інструкцією. За декілька днів до винесення наказу в її кабінет зайшли завідуючий та сестра медична старша, які заявили, що на її місці буде працювати інша медсестра. На її запитання , навіщо, і на підставі чого вона має покинути своє робоче місце, завідуючий в грубій формі відповів, щоб вона вирішувала ці питання з адміністрацією лікарні. Побоюючись втрати робочого місця та оголошення догани за прогул або відсутність на робочому місці вона продовжувала залишатися у своєму кабінеті і виконувати свої посадові обов»язки, наполягаючи на письмовому оформленні рішення про переміщення. Зазначає, що такі побоювання не є безпідставними, так як на протязі 3-х років завідуючий та сестра медична старша намагаються своїми діями дискредитувати її, як чесного, сумлінного і відповідального працівника необґрунтованими зауваженнями та скаргами, доганами. Так, виходячи з формулювання наказу, вона за розпорядженням завідуючого була ніби-то переведена з кабінету гастроентерології до проктологічного кабінету відділення консультативної поліклініки і не виконала обов»язки, які має виконувати сестра медична проктологічного кабінету, не з»явившись до кабінету о 8.00 год., в зв»язку з чим був затриманий прийом хворих на 2 години. Проте, це не відповідає дійсності , тому що безпосередньо прийом хворих здійснюється з 12 години дня, а не з 8-ї години. Вважає, що незаконно притягнута до дисциплінарної відповідальності, і порушення її прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних та душевних страждань, перебуванню у стресовому стані , позбавленні спокою, втрати впевненості в завтрашньому дні, довірі та побоюваннях її незаконного звільнення з боку адміністрації лікарні , що призводить до необхідності прикладання додаткових зусиль по організації свого життя. Розмір заподіяної їй моральної шкоди оцінює 1218 грн., що на даний час відповідає встановленому державою мінімальному розміру щомісячної заробітної плати.

В судовому засіданні позивач, її представники вимоги підтримали повністю, просили задовольнити.

Відповідач, зокрема її представник, вимоги не визнала , у їх задоволенні просила відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю. Вказує на те, що оспорюваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є мотивованим, виданим з дотриманням вимог законодавства , та у терміни визначені законом.

Свідок ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснювала, що вона є сестрою медичною старшою відділення консультативної поліклініки, та їй підпорядковується сестра медична ОСОБА_1 Згідно своєї посадової інструкції позивач повинна була за розпорядженням завідувача консультативної поліклініки забезпечити роботу проктологічного кабінету, повинна була підготувати перед прийомом пацієнтів робоче місце лікаря, контролювати наявність необхідного медичного інструментарію, документації, тощо. Однак, остання проігнорувала розпорядження завідувача та не приступила до роботи .

Свідок ОСОБА_3 в суді пояснювала, що вона також працює медичною сестрою в обласній лікарні та є головою профспілкової групи відділення консультативної поліклініки . Останнім часом, на засіданні профгрупи обговорювалось питання порушення трудової дисципліни та невиконання правил етики та деонтології між співробітниками сестри медичної ОСОБА_1 Зазначені питання обговорювались за ініціативою профгрупи , так як позивач не дотримується етики спілкування , відмовляється виконувати розпорядження завідуючого та старшої медсестри.

Заслухавши пояснення позивача , її представників, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог, з наступного.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до вимог ст.140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

За порушення трудової дисципліни, як визначено у положенні ст.147 КЗпП України, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно законодавства України підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під котрим розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов'язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов'язково доведена роботодавцем.

Згідно з вимогами ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При цьому згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення і за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Тобто розглядаючи спори про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Крім того, за діючим законодавством днем виявлення проступку, з якого починається перебіг місячного строку для накладення дисциплінарного стягнення, вважається день, коли особі, якій по службі (роботі) підкоряється працівник, стало відомо про здійснення проступку незалежно від того, чи наділена ця особа правом накладення дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 4 жовтня 1988 року працює на посаді сестри медичної відділення консультативної поліклініки Кіровоградської обласної лікарні ( а.с. 44). Наказом головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні № 256-ад від 13 листопада 2014 року « Про притягненя до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.», сестрі медичній відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни , оголошено догану.

Із змісту наказу вбачається, що з метою забезпечення раціонального прийому хворих у відділенні консультативної поліклініки обласної лікарні та в зв'язку з тим, що сестра медична ОСОБА_4, яка працювала на прийомі з лікарем в проктологічному кабінеті, з 10 листопада 2014 року знаходиться у щорічній відпустці, сестра медична ОСОБА_1 за розпорядженням завідувача відділенням консультативної поліклініки переведена працювати з кабінету гастроентерології до проктологічного кабінету.

Згідно п. 7.3. посадової інструкції сестри медичної відділення консультативної поліклініки у разі короткострокової відсутності сестри медичної на робочому місці (хвороба, відпустка, відрядження, тощо) виконання її обов'язків забезпечує інша сестра медична поліклінічного відділення за розпорядженням завідувача консультативною поліклінікою.

Відповідно до п. 1.2. посадової інструкції завідувача відділенням консультативної поліклініки, метою діяльності завідувача є керівництво відділення. Завідувач відділенням консультативної поліклініки здійснює належну розстановку, використання медичних кадрів і організовує їх працю. Забезпечує дотримання працівниками відділення правил внутрішнього трудового розпорядку (п. 2.11. та 2.12. посадової інструкції).

Згідно графіку робочого часу 10 листопада 2014 року сестра медична ОСОБА_1 о 8 годині 00 хвилин повинна приступити до роботи в проктологічному кабінеті відділення консультативної поліклініки.

Керуючись п. 2.2. посадової інструкції сестри медичної відділення

консультативної поліклініки сестра медична ОСОБА_1 повинна підготувати перед амбулаторним прийомом пацієнтів робоче місце лікаря, контролювати наявність необхідного медичного інструментарію, інвентарю, документації, перевіряти справність апаратури і засобів оргтехніки. Робоче місце сестри медичної відділення консультативної поліклініки є поліклініка та інші місця, пов'язані з виконанням службових обов'язків (п. 2.30. посадової інструкції).

Але на 10 годину 00 хвилин 10 листопада 2014 року та на протязі всього робочого дня 10 листопада 2014 року сестра медична ОСОБА_1, ігноруючи розпорядження завідувача відділенням консультативної поліклініки, до роботи в проктологічному кабінеті так і не приступила.

У відповідності до розділу 5 «Робочий час і його використання» правил внутрішнього трудового розпорядку обласної лікарні для працівників працюючих по 5-ти денному тижню початок робочого дня встановлений з 8 години 00 хвилин.

Також, п. 7.1. посадової інструкції сестри медичної відділення консультативної поліклініки встановлює положення про те, що у своїй діяльності сестра медична відділення консультативної поліклініки підпорядкована завідувачу та старшій сестрі медичній відділення.

Таким чином, 10 листопада 2014 року в проктологічному кабінеті відділення консультативної поліклініки, в зв'язку з відсутністю медичної сестри до 10 години 00 хвилин був затриманий прийом хворих на дві години. З метою уникнення скарг від хворих, після 10.00. прийом хворих лікар здійснював самостійно, без допомоги сестри медичної.

Не виконавши свої безпосередні функціональні обов'язки, передбачені посадовою інструкцією сестра медична відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 допустила порушення трудової дисципліни.

Надавати письмові пояснення з даного приводу ОСОБА_1 відмовилася, про що був складений акт.

Відповідно до п. 4.1.2. сестра медична відділення консультативної поліклініки «несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов'язків, передбачених цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку». Підстави : службова записка завідувача відділенням консультативної поліклініки Кургана Ю.В., акт від 11.11.2014 року № 1 про відмову надавати письмове пояснення ( а.с. 5-6).

З вказаним наказом позивач була ознайомлена 13.11.2014 року .

Згідно службової записки завідувача відділенням консультативної поліклініки Кургана Ю.В. від 10.11.2014 року , ОСОБА_1 на його розпорядження , як її безпосереднього керівника відмовилась переходити в проктологічний кабінет, мотивуючи відсутністю наказу від адміністрації лікарні , тим самим зірвала прийом хворих у проктологічному кабінеті , на 10 годину 10.11.2014 року на своє робоче місце не з»явилась.

Згідно акту від 11.11.2014 року про відмову надати письмове пояснення, ОСОБА_1 відмовилась у присутності старшої медичної сестри ОСОБА_2, провідного юрисконсульта Остапенко Н.С. та начальника відділу кадрів Косенко Н.В., надати письмове пояснення з приводу неналежного виконання своїх посадових обов»язків 10.11.2014 року ( а.с. 45-46).

Так, згідно п. 1.2. Посадової інструкції завідувача відділенням консультативної поліклініки, метою діяльності завідувача є керівництво відділення. Завідувач відділенням консультативної поліклініки здійснює належну розстановку, використання медичних кадрів і організовує їх працю. Забезпечує дотримання працівниками відділення правил внутрішнього трудового розпорядку. Проводить заходи по раціональній організації праці лікарів, сестер медичних та молодших медичних сестер (п. п.2.7, 2.11. та 2.12. посадової інструкції).

В судовому засіданні беззаперечно з»ясовано, що позивач відмовилась переходити для роботи в проктологічний кабінет, мотивуючи свою відмову відсутністю наказу про переміщення.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Частиною першою ст. 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством.

Переведення на іншу роботу - це переміщення працівника, при якому змінюється робота, яку виконує працівник, його спеціалізація, кваліфікація, посада. Направлення на роботу в іншу місцевість, відповідно до вимог трудового законодавства, вважається переведенням працівника. При цьому, слід виходити з того, що інша місцевість - це інший населений пункт. За правилами ч. 2 ст. 32 КЗпП України, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ, у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Переміщення є законним, якщо згідно ст.ст.21,31,32 КЗпП України воно буде проводиться в межах трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інші умови, які за певних обставин слід вважати істотними.

Згідно з п. 31 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 7 «Про практику розгляду судами трудових спорів» переміщення не може бути невмотивованим, не обумовленим інтересами виробництва.

Згідно п. 7.3. Посадової інструкції сестри медичної відділення консультативної поліклініки у разі короткострокової відсутності сестри медичної на робочому місці (хвороба, відпустка, відрядження, тощо) виконання її обов'язків забезпечує інша сестра медична поліклінічного відділення за розпорядженням завідувача консультативною поліклінікою.

А згідно п. 2.2. Посадової інструкції сестри медичної відділення

консультативної поліклініки сестра медична повинна підготувати перед амбулаторним прийомом пацієнтів робоче місце лікаря, контролювати наявність необхідного медичного інструментарію, інвентарю, документації, перевіряти справність апаратури і засобів оргтехніки. Робоче місце сестри медичної відділення консультативної поліклініки є поліклініка та інші місця, пов'язані з виконанням службових обов'язків (п. 2.30. посадової інструкції).

Згідно витягу штатного розпису станом на 01.01.2015 року Кіровоградської обласної лікарні, відділення консультативної поліклініки, сестра медична поліклініки отримує однаковий оклад - 1474 грн. та її робочим місцем є поліклініка та інші місця, пов'язані з виконанням службових обов'язків ( а.с. 95).

Отже, за розпорядженням завідувача позивач була саме переміщена, оскільки її найменування посади- сестра медична та виконувана робота - підготування перед амбулаторним прийомом пацієнтів робоче місце лікаря, контролювання наявності необхідного медичного інструментарію, інвентарю, документації, перевірка справності апаратури і засобів оргтехніки, а також і оклад не змінились.

Отже, фактично позивача було переміщено на iнше робоче місце у тій же установі , у тій же місцевості та в межах спеціальності, кваліфікації i посади, заробітку, обумовленої трудовим договором. Переміщення позивача є вмотивованим, обумовленим інтересами відділення консультативної поліклініки, а тому видача наказу про переведення адміністрацією лікарні не є обов»язковим.

Суд не може взяти до уваги пояснення позивача про наявність неприязних стосунків із завідувачем та старшою медичною сестрою , так як зазначене не звільняє позивача від належного виконання своїх безпосередніх функціональних обов"язків, передбачених Посадовою інструкцією сестри медичної відділення консультативної поліклініки та Правил внутрішнього трудового розпорядку лікарні.

Враховуючи викладене, догана позивачу , оголошена наказом № 256-ад від 13.11.2014 року є законною, оскільки була винесена у зв'язку з порушенням працівником трудової дисципліни. Суд вважає, що адміністрацією лікарні було дотримано порядок застосування дисциплінарного стягнення, визначений законодавством України, врахована попередня робота позивачки і причини невиконання службових обов'язків. Отже, підстав для скасування наказу, суд не знайшов.

Разом з цим, суд відмовляє позивачу і у її вимогах про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

П. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними.

Відповідно до постанови Верховного суду України № 6-23цс12 від 25.04.2013 року, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

За змістом цієї норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення роботодавцем будь-яких із передбачених законом прав найманого працівника, якщо таке порушення поєднане з його моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні не встановлено наявність порушень з боку відповідача прав позивача у сфері трудових відносин, яке призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В порядку ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 3,10,11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної лікарні про скасування наказу головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні №256-ад від 13.11.2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1." та стягнення моральної шкоди в розмірі 1218 грн. - відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда