Справа № 346/1108/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1169/2015
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

за участю: апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення пені за несвоєчасність сплати аліментів, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд в вказаним позовом, вимоги якого збільшила під час розгляду спору, зазначивши, що 01.04.2010 року Коломийським міськрайонним судом ухвалено рішення про зміну розміру аліментів, які стягувались з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в твердій грошовій в сумі 350 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Відповідач частково ухиляється від виконання судового рішення, так як з грудня 2012 року 30% прожиткового мінімуму на утримання сина перевищує сплачувані ОСОБА_3 аліменти, та допускав несвоєчасність здійснення оплат. Зазначала, що син перебуває на диспансерному обліку в окуліста, займається в спортивній школі лижним спортом, що потребує додаткових витрат. Як підставу для задоволення позовних вимог також вказала, що на час подання позову рівень її заробітної плати зменшився на 10%, вона потребує додаткових витрат на власне лікування, тому не може матеріально забезпечити дитину, а тому просила визначити аліменти в розмірі 70 % від прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, тобто 900 грн. та покласти на відповідача всі додаткові витрати, пов'язані зі здоров'ям дитини та заняттям спортом, що становить 400 грн., визначивши розмір аліментів в сумі 1300 грн. В порядку статті196 СК України просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку в розмірі 2465,85 грн. за невчасну сплату аліментів.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22.04.2015 року позов задоволено частково. Змінено розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.04.2010 року та ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2317,64 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. В решті позову відмовлено. Виконавчий лист за рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.04.2010 року відкликано. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його необґрунтованим, через порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Вказує, що судом в порушення вимог процесуального права, а саме ст.137 ЦПК України, не витребувано доказів про рівень доходів сім'ї відповідача, оскільки таку інформацію позивач самостійно отримати не могла. Також суддя не забезпечив явку свідка та не дав оцінку її неявки без поважних причин в судове засідання.

Неправильне застосування норм матеріального права полягає в тому, що суд при обчисленні розміру пені виходив з кількості днів за окремий місяць, не врахувавши загальної кількості днів прострочення до дня ухвалення рішення, що суперечить ч.1 ст.196 СК України, пункту 22 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та позиції ВСУ від 11.09.2013 року за результатами розгляду цивільної справи №6-81 цс 13. Таким чином, розрахунок долучений до позову відповідає судовій практиці застосування вказаних норм.

Суд першої інстанції взяв до уваги хворобу дружини відповідача, хоча він не представив доказів про витрати, що пов'язані з її здоров'ям. Натомість з виписки ОСОБА_5 вбачається, що лікування вона проходить за державною програмою. Позивач вказує, що стан її здоров'я судом не враховано, хоча вона подала на розгляд виписку-епікриз та прайс-лист про вартість лікування, що є особливою обставиною і впливає на можливість повноцінного забезпечення життя сина та його лікування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач молодий, працездатний, хронічних захворювань немає, не заперечив, що має високий рівень доходів та не позбавлений прав у подальшому влаштуватись на більш високооплачувану роботу для збільшення достатку для виконання зобов'язання по утриманню дитини.

Суд взяв до уваги наявність у відповідача дітей від третього шлюбу, але не врахував, що останній злісно ухиляється від утримання сина ОСОБА_4. Вважає, що розмір аліментів в 700 грн. не відповідає потребам, правам та законним інтересам сина.

За наведених доводів просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення апелянта, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає не повністю.

Частково задовольняючи позов та змінюючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, визначений рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.10.2010 року є недостатнім для утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, одночасно врахувавши, що на утриманні відповідача знаходяться двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5. та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 від другого шлюбу та його дружина ОСОБА_5 - інвалід ІІІ групи. В цій частині колегія суддів з рішенням суду погоджується.

Проте, стягуючи пеню за прострочення аліментних зобов'язань в сумі 317,64 грн. - суд помилково вважав, що розрахунок наданий позивачкою не ґрунтується на законі.

Встановлено, що на виконанні ВДВС Коломийського МРУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 01.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 350 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 26.01.2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідач частково визнав вимоги позову та погодився сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 500 грн.

З виписок з історії хвороби за 2004 та 2005 роки вбачається, що ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом гострий гастрит (а.с. 29-32). Даних про стаціонарне лікування сина в подальшому позивач не надала. З витягу з протоколу ЛКК Коломийської дитячої лікарні від 18.03.2015 року дитина перебуває на диспансерному обліку в гастроентеролога, окуліста, потребує періодичного лікування придбання окулярів, дотримання дієти(а.с.47), проте доказів про підтвердження суми витрат на лікування позивачкою не представлено. Також ОСОБА_4 займається спортом, що потребує додаткових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи в ОСОБА_2 погіршився стан здоров'я (а.с.34,49), що потребує вартісного лікування. З довідки про заробітну плату, виданою Коломийським політехнічним коледжем, дохід ОСОБА_2 за 2014 рік становить 19582,87 грн.

Позивачка не ставила вимогою визначення додаткових витрат на дитину окремо від стягуваних аліментів в порядку ст.185 СК України.

Таким чином, з доказів, представлених позивачкою вбачається, що з часу визначення розміру аліментів після 2010 року погіршилося її матеріальне становище внаслідок стану здоров'я та зменшення заробітної плати, необхідності здійснювати витрати на лікування сина та його заняття спортом, що є підставою для збільшення розміру стягуваних з відповідача на утримання сина аліментів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та чого сторони не заперечили на утриманні ОСОБА_3 знаходиться двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина ОСОБА_5 має третю групу інвалідності. Даних щодо офіційного працевлаштування відповідача матеріали справи не містять, останній має нерегулярний, мінливий дохід.

При таких обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що визначена попереднім рішенням суду сума аліментів 350 грн. є недостатньою для утримання дитини, а отже і про обґрунтованість вимог щодо збільшення розміру аліментів до 700 грн., врахувавши при цьому також сімейний та матеріальний стан відповідача, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та обов'язок утримання дитини обома батьками.

З довідки-розрахунку наданого виконавчою службою, борг по сплаті аліментів у відповідача за 2012-2014 роки становить 617,50 грн.

За змістом ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, не пов'язується з дотриманням держвиконавцем норм ЗУ «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення належним чином держвиконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13 оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. Відтак, її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України і в постанові від 1 жовтня 2014 року за наслідками розгляду справи №6-149цс14.

Суд першої інстанції, відхилив наданий позивачкою розрахунок, здійснений у відповідності до вимог законодавства та необгрунтовано рахував неустойку за кожен окремий місяць.

Зважаючи на наведене рішення в цій частині слід змінити, задовольнивши позовні вимоги по стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього повністю, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_22465,85 грн.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначені в порядку ст.192 СК аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції в частині розміру стягнення пені за несвоєчасність сплати аліментів підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 квітня 2015 року в частині визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 за виконавчим листом Коломийського міськрайонного суду №2-538/2010 року від 01 квітня 2010 року за період з 01 липня 2012 року по 27 березня 2015 року змінити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2465,85 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

В.Д. Фединяк