АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що протягом осені-зими 2009 року він позичив ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 520 622, 00 грн., що за курсом валют Національного банку України станом на 31 грудня 2009 року становило 65 200 доларів США, які відповідачка зобов'язувалася повернути до 25 січня 2010 р. Виконання свого зобов'язання гарантувала належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,1204 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 лише частково виконала свої зобов'язання щодо повернення коштів, з урахуванням повернутої частини боргу та індексу інфляції просив стягнути з неї 452 307,26 грн. та три проценти річних, що становить 11 807,75 грн.

Справа № 2601/10922/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/390/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2012 р. позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 464 115,01 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219,00 грн., що разом складає суму - 467 334,01 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2014 р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 08.08.2012 р. залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції, не вжив усіх заходів щодо виклику відповідачки в судове засідання, що позбавило її права надавати заперечення на позов та призвело до неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а саме: не урахування того, що 17.03.2011 р. ОСОБА_1 повернула позивачу 5 000 доларів США, що складає 39 800,00 грн.

Крім того, вказував на те, що суд позбавив відповідачку можливості укласти з позивачем мирову угоду в порядку ст.175 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 цього Кодексу, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 цієї статті визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, у 2009 р. ОСОБА_2 передав у борг ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 520 622,00 грн., що за курсом Національного банку України станом на 31.12.2009 р. становило 65 200, 00 доларів США.

Зазначене підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 31 грудня 2009 р., в якій вона зобов'язувалася повернути отримані нею кошти до 25.01.2010 р., та гарантувала виконання зобов'язання щодо їх повернення належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,1204 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не в повному обсязі виконала свої зобов'язання щодо повернення отриманих за договором позики грошових коштів, покладаючись на наданий позивачем розрахунок.

Не погоджуючись з доводами позивача щодо залишку суми заборгованості, представник відповідачки в апеляційній скарзі стверджував, що суд першої інстанції не урахував, що 17.03.2011 р. ОСОБА_1 повернула позивачу 5 000 доларів США, на підтвердження чого надав копію розписки ОСОБА_2

Перевіряючи зазначені твердження, колегія суддів вважає, що вони є непереконливими, оскільки як убачається з наданого позивачем розрахунку, він урахував повернуті йому кошти станом на 04.04.2011 р. Доказів, які б підтверджували, що сума коштів, зазначена в розписці ОСОБА_2 від 17.03.2011 р. не увійшла в наданий ним розрахунок, ОСОБА_1 та її представник не надали.

Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представником відповідача не оспорювалась правильність наданого позивачем розміру нарахувань індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання, то вони є безпідставними, оскільки з матеріалів справи убачається, що судові повістки направлялися за місцем реєстрації ОСОБА_1 відповідно до відомостей, наданих адресно-довідковим відділом УМВС України в м. Києві, що відповідає вимогам ч.5 ст.74 ЦПК.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.31 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

За змістом ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, і про це сторони повідомляють суд спільною заявою.

Заяв про укладення мирової угоди або повідомлення про неї сторони не подавали. В суді апеляційної інстанції позивач не погоджувався на укладення мирової угоди, посилаючись на попередню недобросовісну поведінку відповідача.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2012 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: