Дата документу 16.04.2015
Справа № 334/1215/15-ц
Провадження № 2/334/1052/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Нікітенко Н.П., при секретарі Сагайдак Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Ленінський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якому зазначили, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2007 року вони є власниками квартири АДРЕСА_1.

В належній їм квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач у квартирі не мешкає більше року, оплату за комунальні послуги не здійснює, не відноситься до місця реєстрації, як до основного свого місця проживання. На теперішній час місце проживання відповідача не відомо.

Крім того, у 2009 році право власності на свою частину квартири передав ОСОБА_2.

З урахуванням того, що відповідач не проживає в спірній квартирі, добровільно не знімається з реєстрації місця проживання, чим створює їм перешкоди у здійсненні права власності, позивачі просять визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, усунути їм перешкоди в користуванні власністю, знявши з реєстрації.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, за згодою позивача,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорта ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1.

В спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт реєстрації відповідача в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, підтверджується довідкою № 281, виданою Єдиною абонентською службою центру обслуговування абонентів від 05.02.2015 року.

Допитані в судовому засіданні, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 суду пояснили, що відповідач в даному помешканні не мешкає, його речей у квартирі немає. Зі слів позивачів їм відомо, що всі витрати по квартирі несуть самостійно, відповідач ніякої допомоги не надає.

На теперішній час, у звязку з реєстрацією відповідача у квартирі, у позивачів виникли проблеми з виконання обов`язків щодо сплати комунальних послуг, тому що нарахування проводяться у відповідності до кількості зареєстрованих за адресою осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, відповідач не є власником вказаної квартири, без жодних поважних причин не мешкає в ній, особисті речі відсутні, витрати на утримання квартири не несе, за комунальні послуги не сплачує. З вини відповідача позивачі вимушені сплачувати комунальні платежі за користування комунальних послуги з урахуванням всіх зареєстрованих осіб, що вимушує їх нести додаткові фінансові витрати.

Проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 90 будинку № 35 по вул. Дніпровські пороги у м. Запоріжжі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 224-226, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 318, 321, 391, 405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Ленінський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2 перешкоди в здійснені ними права користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2, шляхом зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Нікітенко Н. П.