Провадження № 2-7589/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром», Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром», третя особа: Реєстраційна служба по м.Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міністерство охорони здоров'я України про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Укрмедпром" та Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» Державної акціонерної компанії «Укрмедпром» та просить визнати незаконним та скасувати наказ №5-ДП від 25.07.2014 року про звільнення з посади директора Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» ДАК «Укрмедпром» та поновити його на посаді директора Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» ДАК «Укрмедпром», стягнути з Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» ДАК «Укрмедпром» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2014 року до дня поновлення на роботі та моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі Контракту від 22.04.2014 року його призначено з 23.04.2014 року на посаду директора Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» Державної акціонерної компанії «Укрмедпром», строком з 23.04.2014-22.04.2016 р.р.

Наказом № 5 - ДП від 25 липня 2014 року ПАТ «Укрмедпром» його було звільнено із займаної посади за п.8 ст. 36 КЗпП України ( на підставі передбаченій контрактом) з 25.07.2014 року.

Позивач посилається, що його звільненні було проведено з порушенням трудового законодавства, зокрема, наказ про його звільнення виданий в період його тимчасової непрацездатності , а також за відсутністю підстав для його звільнення, в наказі про звільнення не вказано конкретні причини звільнення, в день звільнення не вручена копія наказу про звільнення, а тому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 5-ДП від 25.07.2014 року ПАТ «Укрмедпром» про його звільнення з посади директора Дочірнього підприємства «Ладижинський завод «Екстра» ПАТ «Укрмедпром», поновити його на посаді з 25.07.2014 року, стягнути з відповідача -2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2014 року по день поновлення на роботі та моральної шкоди в розмірі 40 000, 00 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник поданий позов підтримали та просили його задовольнити.

Представники відповідача -1 та відповідача-2 в судовому засіданні позову не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

В своїх письмових запереченнях посилалися на те, що позивача було звільнено з роботи з підстав передбачених Контрактом, а саме: невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіку погашення заборгованості із заробітної плати, що у відповідно до п.п. 11, п.п. «в» п.26 Контракту є підставою для звільнення згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України.

В підтвердження невиконання позивачем умов Контракту, що стало підставою для звільнення позивача, відповідачами надано копії постанов про відкриття виконавчих проваджень, акти Бершадської ОДПІ ГУ Міндоходів , бухгалтерські довідки, тощо.

Також представники відповідача посилалися на те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням чинного законодавства, а посилання позивача на порушення вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України при його звільненні, вважають необґрунтованими.

Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа- Реєстраційна служба по м.Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції в судове засідання свого представника не направили, проте в направленому на адресу суду клопотанні просили розглядати справу у відсутності їх представника.

Третя особа-ОСОБА_2. в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений .

Третя особа- ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність ( а.с. 29-31 т.2).

Третя особа -Міністерство охорони здоров'я України в своїх письмових поясненнях просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі ( а.с. 8-12 т.3).

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.04.2014 року між ОСОБА_1 та Державною акціонерною компанією «Укрмедпром», укладено Контракт №6-ДП про призначення позивача на посаду директора ДП «Ладижинський завод «Екстра» ДАК «Укрмедпром», строком дії з 23.04.2014 - 22.04.2016 р.р. ( а.с. 14-19, т.1).

До даного Контракту, між позивачем та відповідачем-1 було укладено Додаток №1 показники щодо ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства на 2014 р. та Додаток №2 звіт керівника про виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства ( а.с. 64-67 т.1).

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 17.07.2014 року за №505, Державна акціонерна компанія «Укрмедпром» перейменована на Публічне акціонерне товариство «Укрмедпром» ( а.с. 11 т.1).

Наказом ПАТ «Укрмедпром» за № 5-ДП від 25.07.2014 року ОСОБА_1. звільнено з посади директора ДП «Ладижинський завод «Екстра» ДАК «Укрмедпром», з 25.07.2014 року, відповідно до п.8.3, 9.2 Статуту ДП «Ладижинський завод «Екстра» ДАК «Укрмедпром» , п.п.11,26 Контракту, ч.6 ст.65 ГК України, п.8 ст.36 Кодексу законів про працю України ( а.с. 10 т.1).

Суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера його застосування визначається законами України.

Таким чином, Контракт може укладатися з працівником лише за умови, що він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом.

Відповідно до п.4 ст. 6, ст. 9 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» та постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», яким затверджено Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, наймання на роботу керівника такого підприємства здійснюється шляхом укладання (переукладання) контракту.

Відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України трудовий договір, укладений на визначений строк, припиняється з підстав, передбачених контрактом.

Розділом IV Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року за № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» встановлено, що контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті.

Як самим Контрактом, так і діючим трудовим законодавством передбачено, що на осіб, працюючих на умовах контракту, розповсюджується законодавство про працю. Додатково до підстав звільнення, передбачених трудовим законодавством, для осіб, працюючих на умовах контракту, передбачені додаткові підстави для звільнення, передбачені самим контрактом.

При розірванні контракту на підставах, встановлених у контракті, звільнення провадиться згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Як встановлено вище, позивача було звільнено згідно п.8 ст. 36 КЗпП України на підставі, передбаченій п.п. 11,26 Контракту.

Так, відповідно до п.1 Контракту, позивач зобов'язувався безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна, а Орган управління майном зобов'язувався створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Відповідно до п.п. 6 - 8 Контракту, Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську діяльність, соціально - побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом; керівник зобов'язується забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства згідно з додатком 1 до контракту.

Відповідно до п.9 Контракту, Керівник щокварталу подає Органу управління майном, з яким укладено цей контракт, звіт про результати виконання показників, передбачених контрактом, за встановленою формою.

У разі невиконання передбачених контрактом показників керівник подає Органу управління майном разом із звітом пояснення щодо причин їх невиконання ( п. 9 Контракту).

В силу п.7.2 Статуту Підприємства, затвердженого наказом МОЗ України від 27.05.2013 року за № 84-0 підприємство зобов'язане:

забезпечувати своєчасну сплату податків та інших відрахувань згідно із законодавством;

додержуватися фінансової дисципліни;

створювати належні умови для високопродуктивної праці, забезпечувати додержання законодавства про працю, правил та норм охорони праці, техніки безпеки, соціального страхування.

Згідно п.8.8 Статуту Підприємства директор Підприємства :

несе відповідальність за виконання покладених на нього завдань, що визначені Статутом;

під час реалізації своїх прав і виконання обов'язків повинен діяти в інтересах Підприємства ;

організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність Підприємства відповідно до мети та основних напрямків його діяльності ;

виконує умови укладеного з Державною акціонерною компанією «Укрмедпром» трудового контракту( а.с.42-55 т.1).

Підпунктом «в» пункту 26 Контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірвано з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади , до закінчення терміну його дії :

у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіку погашення заборгованості із заробітної плати.

На підтвердження обґрунтованості звільнення позивача за п.8 ст. 36 КЗпП України, відповідачами надано довідку № 01-13-01/96 від 29.09.2014 р. про фінансовий стан підприємства , згідно якої вбачаться, що:

невиплачена заробітна плата на 22.04.2014 року відсутня, а на 30.06.2014 року становила- 51 218, 78 грн., 25.07.2014 року-49 921, 50 грн.;

непогашена заборгованість по сплаті податку на доходи фізичних осіб на 22.04.2014 року становила - 36 005, 66 грн., а на 30.06.2014 року - 41 665,37 грн., 25.07.2014 року- 46 646,14 грн.;

непогашена заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску на 22.04.2014 року відсутня, а на 30.06.2014 року- 25 978,19 грн., 25.07.2014 року- 37193, 27 грн.;

прострочена кредиторська заборгованість на 22.04.2014 року становила 18 880 190, 32 грн., на 30.06.2014 року- 13 299 160,35 грн., 25.07.2014 року- 16508 084, 51 грн. ;

заборгованість по сплаті ПДВ станом на 22.04.2014 року становила -532 336,19 грн., а на 30.06.2014 року- 1 017 811, 38 грн., 22.07.2014 року -2 523 124, 74 грн.

непогашена заборгованість по сплаті акцизного збору станом на 22.04.2014 року становила-783 163, 77 грн., а на 30.06.2014 року- 995 128, 97 грн., 25.07.2014 року-515 128, 97 грн. (а.с. 125 т.1).

Про наявність заборгованості по заробітній платі, податку з доходів фізичних осіб та єдиному соціальному внеску станом на 24.07.2014 року підтверджується бухгалтерською довідкою ДП «Ладижинський завод «Екстра», згідно якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі становить 49 921, 50 грн., ПДОФ-10019, 38 грн., ЄСВ-20 193,27 грн.( а.с. 85 т.1).

Наявність заборгованості по заробітній платі, порушення строків виплати заробітної плати підтверджується також листом позивача від 02.06.2014 року за № 01-13-03/38 на ім'я голови виконавчого правління ДАК «Укрмедпром» ОСОБА_7, згідно якого вбачається, що заборгованість по невиплаті компенсації за затримку у розрахунку заробітної плати становить 283 122, 03 грн., які стягуються у примусовому порядку, виконавчому збору -28 312, 20 грн., судового збору та виконавчі витрати 2020,00 грн. Борг УПФУ Вінницької області в розмірі 432 700,97 грн., що також підтверджується наявними у справі виконавчими та платіжними документамивимогами ( а.с. 76, 68-75 т.1, 35-39 т.3) .

Згідно службовою записки бухгалтера ДП «Ладижинський завод «Екстра» ОСОБА_8, вбачається, що за період з 01.05.2014-24.07.2014 р.р. заробітна плата виплачувалася за квітень 2014 року - 20.05.2014 року, за травень 2014 року - 12.06.2014 року, за червень 2014 року -07.07.2014 року ( а.с. 86 т.1).

В судовому засіданні позивач не заперечував, що на підприємстві не проводилося нарахування та виплата компенсації працівникам втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та індексація заробітної плати.

Згідно листа Бердшанської ОДПІ у Вінницькій області від 15.01.2015 року за №22 вбачається, що за період з квітня по липень 2014 року за ДП «Ладижинський завод «Екстра» ПАТ «Укрмедпром» виникла заборгованість по авансовим внескам з податку на прибуток (код бюджетної класифікації 11023100), відповідно поданої підприємством декларації нарахування становили 33 937,00 грн., а здійснювали сплату у сумі 19 218,00 грн., що стало причиною недоїмки, яка збільшувалася з кожним місяцем. Також податковий борг виник в квітні 2014 року по податку на прибуток (код бюджетної класифікації 11020100) в сумі 56 458,00 грн. ( а.с. 32-38 т.2).

Крім того, про наявність заборгованості по сплаті обов'язкових платежів до державного бюджету підтверджується Актами від 03.10.2014 року Бердшанської ОДПІ у Вінницькій області, копією адміністративного позову про стягнення коштів за податковим боргом Бердшадської ОДПІ до ДП «Ладижинський завод «Екстра» ПАТ «Укрмедпром» та рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року ( а.с. 3-13, 10-13, 49-52 т.2).

З огляду на викладене, суд вважає, що незабезпечення своєчасної сплати податків та інших відрахувань згідно із законодавством та невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам є відповідно до пп. «в» п.26 Контакту підставою для його дострокового припинення з керівником підприємства.

Враховуючи наведене вище та оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо характеристики управлінської діяльності позивача, факту проведення спільних нарад, підстав написання доповідної записки щодо незадовільного фінансового стану підприємства за час перебування позивача на посаді директора, не має правового значення.

Доводи позивача про те, що при його звільненні порушений порядок його звільнення, оскільки його звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності, що на думку позивача, є порушенням ч.3 ст. 40 КЗпП України, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених п.8 ст. 36 КЗпП України, ч.3 ст. 40 КЗпП України не поширюється, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав , передбачених п.1 ч.1. ст.355 ЦПК України за перше півріччя 2013 року від 01.07.2013 року.

Доводи позивача про те, що його звільнення відбулося без зазначення конкретної підстави в наказі про звільнення, суд вважає безпідставним.

Та обставина, що в наказі про звільнення позивача помилково зазначено дату укладання Контракту, не спростовує висновків суду щодо обґрунтованості підстав для звільнення позивача в порядку п.8 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, факт укладеного з позивачем Контракту, не заперечувалося сторонами по справі.

Надані позивачем акти обстеження розрахунків заборгованості по заробітній платі та найбільш суттєвих платежів до Державного Бюджету України за період з 30.04.2014-16.07.2014 року з додатками, та інше ( а.с.56- 229 т.2 ) в обґрунтування позовних вимог, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Вбачається, що акт обстеження стану розрахунків по заробітній платі та з найбільш суттєвих платежів по Підприємству складені на вимогу голови виконавчого правління Товариства в м. Ладижин, комісією у складі: голова комісії ОСОБА_1 (директор Підприємства), ОСОБА_11 (головний бухгалтер Товариства) та ОСОБА_12 (бухгалтер Підприємства), ОСОБА_13 (заступник голови виконавчого правління Товариства), затверджений ОСОБА_7 (голова виконавчого правління Товариства).

Разом з тим, доказів в підтвердження того, що дана комісія була створена та затверджена у встановленому Інструкцією з діловодства у Міністерстві охорони здоров'я України, яка затверджена наказом МОЗ України № 143 від 25.02.2014 , порядку уповноваженими органами управління Товариства (зокрема щодо їх складу, задач, термінів роботи, тощо), позивачем не надано та дані обставини заперечувалися відповідачами по справі, як і наявність реєстрації та зберігання наданих суду оригіналів документів( а.с. 17,20-34 т.3).

Крім того, в актах вказано, що вони складені в місті Ладижин Вінницької області, однак за даними бухгалтерського обліку та обліку служби діловодства Товариства відомості про перебування службових осіб Товариства ОСОБА_13, ОСОБА_11 і ОСОБА_7, у вказані ними дати у відрядженні, відсутні, а посилання позивача на те, що дані акти направлялися для підпису кур»єрскою службою чи засобами поштового зв»язку, суд вважає недоведеними.

Таким чином, суд вважає, що проведення вказаних вище обстежень фінансово-господарської діяльності державного підприємства та складання актів, які, зокрема, не засвідчені у встановленому порядку печаткою підприємства та товариства, не передбачено нормами чинного законодавства, а створені штучно позивачем в рамках розгляду даної справи.

Суд звертає увагу також на ту обставину, що на момент початку розгляду справи в суді, всі особи, які зазначені в актах обстежень були звільнені з роботи в Товаристві та Підприємстві, що свідчить про те, що підписи вказаних осіб не могли бути засвідчені печатками Товариства та Підприємства та підтверджують факт їх складання заднім числом.

Суд також не приймає до уваги надану позивачем «Карточка счета 311, за июль 2014 г.», оскільки вказана копія засвідчена ОСОБА_10 28.07.2014 , який на вказану дату був працівником Підприємства (звільнений 06.08.2014 ) та не мав повноважень на доступ до даних бухгалтерського обліку Підприємства ( а.с. 40-41 т.3). Крім того, у реквізитах даного документу вказано скорочене найменування Підприємства: ДП «Ладижинський завод «Екстра» ПАТ «Укрмедпром. Однак, таке скорочене найменування Підприємство отримало лише 16.09.2014 року, тобто після державної реєстрації нової редакції Статуту Підприємства.

Тобто, 28.07.2014 Підприємство мало скорочене найменування: «ДП «Ладижинський завод «Екстра» ДАК «Укрмедпром», а відтак є очевидним, що представлений позивачем в ході розгляду справи документ створений не Підприємством, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом у справі.

Надані позивачем баланси, звіти про фінансові результати, податкові декларації, карточки рахунків, оборотно - сальдові відомості є також неналежними доказами.

Так, п. 4.1., 5.9., 5.23. Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003» передбачено, що готуючи та оформлюючи документи, серед іншого, використовують такі реквізити, які в наданих позивачем документах відсутні, як: код організації; довідкові дані про організацію (поштова адреса, номери телефонів, факсів, телексів, рахунків у банку, адресу електронної пошти тощо); місце складення або видання документа; підпис (складається з повної назви посади особи, яка підписує документ, якщо документ надруковано не на бланку, особистого підпису, ініціалів і прізвища); прізвище виконавця і номер його телефону.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зведені облікові документи повинні мати, серед іншого, такі обов'язкові реквізити, які відсутні на досліджуваних оборотно-сальдових відомостях: місце складання; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, зокрема, шляхом введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером.

Проте, оборотно-сальдові відомості та карточки рахунків не підписано головним бухгалтером Підприємства та директором.

Таким чином, оборотно-сальдові відомості та карточки рахунків, в розумінні вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України не є належними доказами по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Разом з цим, позивачем не надано первинних документів, на підтвердження виконання Підприємством вимог чинного фіскального та трудового законодавства

Відповідно до ст. 10 Закону для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Отже, надані позивачем оборотно-сальдові відомості, карточки рахунків не є належними доказами по справі.

Що стосується наданих позивачем копії роздруківок фінансової звітності Підприємства, слід зазначити.

Відповідно до ст. 11 Закону фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.

Проте, зазначені копії не мають підписів ані керівника, ані головного бухгалтера Підприємства, також на них відсутній відтиск печатки Підприємства.

Відповідно до ст. 11 Закону фінансову звітність складають на основі даних бухгалтерського обліку підприємства. Як наведено вище, такі дані формують на підставі зведених облікових документів, які, в свою чергу, формуються на підставі первинних документів. Тому надані Позивачем копії звітів не мають жодного доказового значення, адже не є первинними документами, якими можна підтвердити наявність чи відсутність сплати податків, зборів, заробітної плати.

Отже, надані позивачем копії звітів не є належними доказами, оскільки не оформлені у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу також на ту обставину, що на всіх копіях документів наданих позивачем, міститься підпис «копія вірна».

Пунктом 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163- 2003» передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

З огляду, суд вважає, що надані позивачем докази не відповідають вимогам передбачених ст.ст. 57-58 ЦПК України, а тому не можуть бути прийняті до уваги в якості належних та допустимих доказів у справі.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з підстави передбаченої п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача про скасування та визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та відсутності порушення трудового законодавства при його звільненні, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача і в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 21, 23, 36, 40, 137-1 КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року за № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 169, 209, 212-218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: