Справа № 495/8755/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 січня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Матяш Т.Л.,

за участю секретаря - Левченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород - Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на гараж, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на гараж АДРЕСА_1. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що план забудови земельної ділянки під гараж був узгоджений управлінням містобудування та архітектури міста та гаражу була надана юридична адреса. Позивачка зазначає, що права іншим осіб не порушуються, вона користується гаражем до теперішнього часу, тому просить суд визнати право власності на гараж.

Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання сповіщалася належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачкою було здійснено будівництво гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з відмітки з технічного паспорту від 30.08.2009 року, будівництво гаража збудовано самочинно.

Відповідно до листа № 51 від 25.10.2010 року управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, гараж збудований на території гаражно - будівельного кооперативу «ШАТЛ». Гаражу ОСОБА_1 надана юридична адреса: гараж АДРЕСА_1.

Постановою № 2356 ві 13.09.2011 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП України та стягнуто з неї на користь держави штраф у сумі 170 гривень.

Як вбачається з листа № 01-09/4805 від 01.12.2014 року, відділ держземагенства в Одеській області повідомляє, що згідно наявних книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31.12.2014 року відсутня інформація, шодо правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або користування на вищевказану земельну ділянку.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно п. 4 Постанови № 6 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. роз'яснено, що під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.

Згідно п. 14 Постанови № 6 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. роз'яснено, що на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно … за умови, що будівництво велося … згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Необхідно відзначити, що узаконення самочинного будівництва, згідно п. 9 Прикінцевих положень ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", здійснюється безкоштовно інспекціями Державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних споруд об'єктів при наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, протягом 30 днів з моменту подачі заяви.

Згідно п. 9 Постанови № 6 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. роз'яснено, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 с. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Крім того, необхідно звернути увагу, що введення в експлуатацію об'єкта ще не означає набуття права власності на нього. Адже таке право підлягає держреєстрації (ст. 182 ЦК), а згідно з ч. 9 ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", підставою для оформлення права власності на об'єкт нерухомості є зареєстрована декларація про готовність його до експлуатації.

Однак, позивач не надав суду зареєстровану декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на об'єкт самочинного будівництва, передбачені ч. 9 ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності".

Керуючись ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд вважає необхідним роз'яснити позивачам, що згідно п. 9 Прикінцевих положень ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", прийняття в експлуатацію збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, … господарських (присадибних) будівель і споруд …, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття в експлуатацію яких подаються до 31 грудня 2012 року, здійснюється безоплатно інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об'єкт, протягом 30 днів з дня подання заяви. Порядок прийняття в експлуатацію таких об'єктів і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж визначається центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Згідно з п. п. 1, 2 ст.376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Пунктом 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, встановлено, що реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, реєстраційним органом яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди.

У зв'язку з наведеними вище нормами матеріального права, вирішуючи справи щодо самочинного будівництва, суд повинен перевіряти загальні умови, дотримання яких вимагається підчас будівництва або реконструкції будь-якого об'єкта нерухомості, а також наявність права на земельну ділянку, на якому ведеться нове будівництво, або дозвіл власника цієї ділянки, або власника вже існуючої будівлі на будівництво, реконструкцію; дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, а також червоних ліній, встановлених проектами планування; наявність затвердженої у встановленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво; дозвіл на будівництво документ, виданий замовнику (забудовнику) органами місцевого самоврядування, що посвідчує право власника, володільця, орендатора або користувача об'єкта нерухомості здійснити забудову земельної ділянки, будівництво, реконструкцію будівлі, споруди, спорудження; дотримання містобудівних регламентів, будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших правил, нормативів; дотримання прав та законних інтересів власників, землевласників, землекористувачів та орендарів.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на гараж.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 376 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради про визнання права власності на гараж - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя