Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 226/3128/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Редько Ж.Є.
Провадження № 22-ц/778/2606/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя та втрати працездатності, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, третя особа: ТОВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Димитрівського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2012 року ОСОБА_3 притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.2 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 12 лютого 2012 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем згідно висновку судово-медичної експертизи №21 від 14 квітня 2012 року було отримано тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя.

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 24 жовтня 2012 року встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 28 квітня 2014 року з ТОВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» було стягнуто на його користь у відшкодування матеріальної шкоди, яка складалася з витрат на лікування, 3143,64 грн., у відшкодування моральної шкоди 2550 грн.; з відповідача ОСОБА_3 - у відшкодування втраченого ним в наслідок ушкодження здоров'я заробітку за період з 12.02.2012 року по 08.01.2014 року - 22651,54 грн., у відшкодування матеріальної шкоди (вартості пошкодженого одягу) 1100 грн. та у відшкодування моральної шкоди 32450 грн.

Вказував, що у період з 10.01.2014 року по 13.03.2014 року та з 26.03.2014 року по 30.11.2014 року він продовжував лікуватися у лікарів: окуліста, психіатра, невропатолога і терапевта, з 14.03.2014 року по 25.03.2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні, лікування триває до теперішнього часу. Під час лікування ним було витрачено кошти в розмірі 577,35 грн., які відповідач не компенсував.

За висновком МСЕК Обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_5 від 26.05.2014 року його визнано інвалідом другої групи за загальним захворюванням, а з 01.02.2014 року - безстроково.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 794 обласного бюро судово-медичної експертизи йому встановлено 80% втрати професійної працездатності, на час ДТП він не працював, вважає, що йому належить відшкодувати втрачений заробіток, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, який у 2014 році складав 1218 грн. на місяць.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування витрат на лікування 577 грн. 35 коп., у відшкодування втраченого внаслідок ушкодження здоров'я заробітку за період з 01.02.2014 року по 30.11.2014 року одноразово у розмірі 9744 грн. та щомісячно до 20 числа поточного місяця заподіяну матеріальну шкоду внаслідок стійкої втрати професійної працездатності у звязку з пошкодженням здоровя у розмірі втраченого заробітку у розмірі 974,40 грн. на строк інвалідності до виникнення обставин, які зумовлюють припинення чи зміну розміру відшкодування згідно діючого законодавства.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2015 року з виправленою опискою ухвалою суду від 03 квітня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 24.10.2012 року ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.286 ч.2 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.02.2012 року о 19.05 годині під час керування відповідачем автомобілем марки «Volkswagen Caddy», транзитний номер 24АН7553.

Внаслідок скоєння ОСОБА_3 наїзду на пішохода ОСОБА_4 останньому було завдано тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя, у вигляді: тяжкої поєднаної травми тіла: відкритого вдавленого осколкового перелому лобно-темяно-скроневої кістки зліва, котрий супроводжувався проявами забиття головного мозку 1-2 ст.; закритих переломів ребер справа 6, 7, 8, 9, зліва 2, 3, 7, ускладнених лівостороннім пневмотораксом; закритих осколкових переломів вертикальної та горизонтальної гілок лівої лобкової кості; закритого внутришньосуглобного перелому проксимального епіфізу та зовнішнього мищелка великоберцової кістки зліва; ран та ссадин мяких тканин голови, тупої травми лівого ока з гематомою вік, коньюктивитом, ран мяких тканин в області внутрішнього надмищелка лівої плечової кістки, ссадин правої кисті та передньої поверхні грудної клітини зліва, що підтверджується відповідним вироком суду (а.с.8-10). Вирок суду набрав чинності.

Рішенням Димитровського міського суду від 28.04.2014 року з ТОВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» у відшкодування шкоди, завданої в наслідок вказаного ДТП на користь ОСОБА_6 стягнуто понесені позивачем у 2012-2013 роках витрати на лікування в сумі 3143 грн. 64 коп. та моральна шкода в сумі 2550 грн.; з ОСОБА_3 стягнуто втрачений в внаслідок ушкодження здоровя потерпілого заробіток за період з 12.02.2012 року по 08.01.2014 року в сумі 22651 грн. 54 коп., вартість пошкодженого одягу в сумі 1100 грн. та моральна шкода в сумі 32450 грн. (а.с.11-15).

Як вбачається з матеріалів справи, з останнього місця роботи - ДП «Красноармійськвугілля» - ОСОБА_4 звільнився 15.05.2008 року.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами у справі, що через отримані під час дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження ОСОБА_4 продовжує амбулаторне лікування у лікарів: окуліста, психіатра, невропатолога, терапевта (а.с.30-39). Під час стаціонарного лікування у неврологічному відділенні Димитрівської Центральної міської лікарні з 14.03.2014 року по 25.03.2014 року з діагнозом: наслідки отриманої 12 лютого 2012 року черепно-мозкової травми, ОСОБА_4 витратив на лікарські засоби кошти в сумі 577 грн.35 коп. (а.с.27-50).

Висновком судово-медичної експертизи №794 від 23.01.2014 року, проведеної у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя та втрати працездатності, позивачу встановлено втрату професійної працездатності позивача 80%.

За змістом довідки до акту повторного огляду МСЕК м.Донецьку від 26.05.2014 року ОСОБА_4 з 01.02.2014 року встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням (в наслідок ДТП) безстроково з можливістю виконувати легку працю без психоемоційних навантажень, надомний труд. ОСОБА_4 рекомендовано нагляд та лікування у невролога, сурдолога, стаціонарне, медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.26).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197, ст. 1198 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Оскільки судом встановлено, що позивач в момент завдання шкоди не працював, суд прийшов правомірно застосував положення ч.2 ст.1195 ЦК України для визначення розміру відшкодування потерпілому втраченого внаслідок завдання шкоди каліцтвом середнього заробітку (доходу), виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

З огляду на викладене, висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя та втрати працездатності, є обґрунтованим.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: по-перше, суд неправомірно не застосував положення ст.1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеню вини потерпілого, по-друге, відповідач є неплатоспроможною особою, тому обовязок відшкодування шкоди повинен бути покладений на державу.

Зазначені доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає неприйнятними з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦПК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

По-перше, ані вироком Димитровського міського суду Донецької області від 24.10.2012 року, за яким ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.286 ч.2 КК України, ані рішенням Димитровського міського суду від 28.04.2014 року, ухваленим по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не встановлено грубої необережності потерпілого ОСОБА_4, яка б сприяла виникненню або збільшенню шкоди. На зазначені обставини відповідач не посилався і в процесі розгляду даної справи.

По-друге, як вбачається з матеріалів справи, а саме: журналу судового засідання, письмової заяви ОСОБА_3, відповідач був присутнім в судовому засіданні, позов визнав в повному обсязі, про що також зазначив у своєї заяві від 12 січня 2015 року (а.с.63). Обставини щодо неплатоспроможності відповідача ОСОБА_3 не були предметом розгляду вказаної справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 1207 ЦК України передбачена можливість покладення обов'язку відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок злочину, на державу. Однак, за ч. 2 ст. 1207 ЦК України передбачено, що умови і порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюється законом.

Проте, ні на час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час перегляду судового рішення такого закону в Україні не прийнято.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: