Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним рішення ради, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0421 га для будівництва та обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1 з метою одержання такої ділянки безоплатно у власність. Рішенням Козинської селищної ради Обухівського районного суду Київської області (далі - Козинська селищна рада) від 05 серпня 2014 року йому було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для передачі її у приватну власність з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Підставою для відмови було невиконання зауважень, вказаних у рішеннях Козинської селищної ради № 16/1 від 11 вересня 2014 року, № 25/27 від 06 червня 2014 року та недодання до заяви всупереч вимогам ч. 6 ст. 118 ЗК України належних графічних матеріалів, які б обґрунтовували площу, конфігурацію та цільове призначення земельної ділянки, приймаючи до уваги, що на частину земельної ділянки претендують одночасно два громадянина, а це вимагає проведення аукціону та визначення власника земельної ділянки на конкурсних засадах, відповідно до Конституції України, ст. 118 ЗК України, статей 26, 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Оскаржуване рішення ради позивач вважає немотивованим, протиправним і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, а саме статтям 118, 120, 122 ЗК України.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, правомірно виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження вимог і в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та третьою особою існує спір щодо розміру земельної ділянки, яку кожен із них хоче отримати у приватну власність. Також позивачем до заяви не було надано належних графічних матеріалів, які б обґрунтовували площу, конфігурацію та цільове призначення земельної ділянки. Козинська селищна рада в межах своєї компетенції і повноважень відповідно до ст. 118 ЗК України відмовила позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0421 га.

Крім того, судами обґрунтовано відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України враховано обставини, встановлені судовими рішеннями, у яких брали участь ті самі особи, що беруть участь у даній справі.

Також апеляційний суд дійшов вірного висновку, що, відмовляючи в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, селищна рада врахувала висновок судової будівельно-технічної експертизи № 5/2-11 від 11 червня 2011 року, проте обґрунтовано прийняла до уваги наявність спору щодо цієї земельної ділянками між співвласниками будинку та необхідність в такому випадку відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України надання графічних матеріалів щодо відображення площі, конфігурації та місця розташування земельної ділянки, яку заявник має наміри приватизувати.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська