Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Зіньковській Ю.М., Бондар О.П., Лисенко М.В., Сиченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що вона вступила у зареєстрований шлюб з ОСОБА_2 14 червня 2011 року. Спільного життя з відповідачем не склалось, від шлюбу дітей не мають. За час шлюбу був придбаний автомобіль НОМЕР_1. Угоди про поділ майна сторонами не досягнуту. Тому позивач просить суд розірвати їх шлюб, поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_2 53805 грн. 60 коп. в якості грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя та судовий збір.

Ухвалою суду 04 березня 2014 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в частині позовної вимоги щодо розірвання шлюбу закрито.

Обгрунтовуючи первісний позов в частині поділу спірного майна подружжя позивач в судовому засіданні зазначила, що вона уклала шлюб з відповідачем 14 червня 2011 року. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали автомобіль НОМЕР_1 за 13,5 тисячі доларів США (107611 грн. 20 коп.), тому просить суд стягнути з відповідача половину вартості автомобіля - 53805 грн. 60 коп. Проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що на придбання автомобіля вона надавала свої кошти - 13 тисяч доларів США.

В судовому засіданні позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просять суд поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію за частину спільного сумісного майна подружжя в розмірі 53805 грн. 60 коп. Проти задоволення зустрічного позову заперечують.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та звернулись з зустрічним позовом обґрунтовуючи наступним чином. 14 червня 2011 року між ним та ОСОБА_1 був укладений шлюб. 02 червня 2011 року ОСОБА_2 продав автомобіль «Great Wall «Hover», 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_6, за 65650 грн. 00 коп. 12 червня 2011 року передав завдаток ОСОБА_3 у розмірі 4000 грн., як намір придбати автомобіль Volkswagen Transporter. Ціна зазначеного автомобіля становила 59040 грн. 00 коп. 29 червня 2011 року ОСОБА_2 придбав спірний автомобіль за гроші, що були отримані в результаті продажу автомобіля «Great Wall «Hover», який належав йому на праві приватної власності. Тому просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Volkswagen Transporter, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_3.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 14.06.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.5). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (т.1 а.с.110).

Статтею 69 СК України передбачено, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз`яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

За час сумісного проживання у власність подружжя набуто автомобіль марки Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_1.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Заперечуючи проти первісного позову та наполягаючи на зустрічному позові ОСОБА_2 разом з представником пояснили, що спірний автомобіль є його особистою власність, оскільки він був придбаний за його особисті кошти.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Так, судом встановлено, що до реєстрації шлюбу, тобто до 14.06.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім»єю не проживали, що не заперечується сторонами. Разом перестали проживати приблизно з липня-серпня 2011 року, що також не заперечується сторонами.

12.06.2011 року ОСОБА_2 був переданий авансовий платіж за спірний автомобіль, що підтверджується копією розписки (т.1 а.с.113). 29.06.2011 року ОСОБА_2 було придбано у власність автомобіль Volkswagen Transporter, що підтверджується копією довідки-рахунок № 652238 за 59040 грн. (т.1 а.с.115).

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він продав належний йому автомобіль марки «Greet Wall» модель «Hover» за 65650 грн. На підтвердження даного факту надав копію довіреності від 02.06.2011 року, якою він уповноважив ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продати по ціні та на умовах за власним розсудом належний йому автомобіль «Greet Wall» модель «Hover» (т.1 а.с.111). Також надав письмову розписку, написану ОСОБА_5 про те, що він передав ОСОБА_2 65650 грн. за вказаний вище автомобіль та розписку ОСОБА_2, про те, що він отримав від ОСОБА_8 65650 грн. за належний йому автомобіль (т.1 а.с.113).

В судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_5, який пояснив, що в 2011 році йому його племінник запропонував купити автомобіль «Greet Wall» модель «Hover», який належав ОСОБА_2 Продаж автомобіля відбувався в нотаріальній конторі в м. Біла Церква, де він отримав від ОСОБА_2 довіреність на продаж автомобіля. В той же день він передав ОСОБА_2 приблизно 65000 грн. та написав власноручно розписку, копія якої є в матеріалах справи. ОСОБА_2 в свою чергу також написав йому розписку про отримання грошей від нього. Оскільки він займається перепродажем автомобілів він його в подальшому перепродав.

Свідок ОСОБА_9, який є рідним братом відповідача, в судовому засіданні пояснив, що його брат до одруження мав власний автомобіль, який до одруження і продав. Грошей, від продажу власного автомобіля у нього вистачало на придбання спірного автомобіля. Він особисто був присутній під час придбання спірного автомобіля та бачив як його брат розраховувався за спірний автомобіль.

Заперечуючи проти зустрічного позову позивач пояснила, що спірний автомобіль було придбано за її кошти, які вона дала відповідачеві. Автомобіль було придбано за 13000 доларів США. На підтвердження своїх доводів позивам було надано до суду наступні докази.

По-перше, довідку з державного Ощадного банку України від 22.06.2012 року, де вказано, що ОСОБА_10 10.06.2011 року закрила депозитний рахунок та отримала кошти в сумі 11928 грн. 74 коп. Також вона закрила рахунок № 159 (відсотки) і отримала кошти в сумі 8 грн. 62 коп. (т.1 а.с.152, 153).

По-друге, довідки про заробітну плату позивача за період з вересня 2009 року по травень 2012 року (т.1 а.с.154, 154 зворот, 155, 155 зворот).

По-третє, позивачем надано довідку з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про те, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Дніпровському районному Управлінні праці та соціального захисту населення та отримувала згідно Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» ряд допоміг за період з січня 2005 року по грудень 2008 року (т.1 а.с.156). Також надала копії довідок з Дніпровського районного Управління праці та соціального захисту про те, що вона отримувала допомогу як одинока мати (т.1 а.с.156 зворот, 157).

Даючи оцінку даним доказам суд приходить до висновку, що дані докази дійсно підтверджують факт отримання позивачем мінімальної заробітної плати за вказаний вище період та факт, отримання державної допомоги.

По-четверте, позивачем надано копію договору банківського вкладу фізичної особи в національній валюті № 4957 від 17.06.2010 року, згідно якого банком відкрито депозитний рахунок на період 24 місяця з 17.06.2010 року по 17.06.2012 року та ОСОБА_1 вносить готівкою 5000 грн. (т.1 а.с.158). Доказів закриття вказаного рахунку та дострокового зняття грошовий коштів позивачем не надано. Оцінюючи даний доказ суд приходить до висновку, що поклавши гроші на депозитний рахунок позивач могла їх зняти лише після 17.06.2012 року, оскільки інших доказів не надано. Враховуючи, що автомобіль було придбано 29.06.2011 року, то даний договір не може слугувати доказом того, що позивач 5000 грн. витратила на придбання спірного автомобіля.

По-п»яте, позивачем також надано копії заяв про видачу готівки ( т.1 а.с.160 зворот, 161, 161 зворот). З даних заяв вбачається, що ОСОБА_10 отримала 10.01.2011 року 1415 грн. 86 коп. з карти VISA PREPAID DOM. 18.01.2012 року отримала 3377 грн. 03 коп. повернення грошових коштів згідно договору 5162 від 20.01.2011 року, та згідно квитанції № 98000004 поповнила картковий рахунок (власник ОСОБА_1.) на таку ж саму суму, тобто на 3377 грн. 03 коп. Крім цього, 19.06.2012 року ОСОБА_10 отримала кошти з поточного рахунку в сумі 6698 грн. 89 коп. Даючи оцінку, даним письмовим доказам суд приходить до висновку, що вони не підтверджують факту зняття коштів с період придбання спірного автомобіля та можливості використання грошових коштів на його придбання.

За клопотання позивача було допитано в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є рідними братами позивача.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що сестра йому повідомила, що виходить заміж за ОСОБА_2 Даний шлюб швидко розпався, оскільки ОСОБА_2 одружувався на сестрі за раді грошей. Також сказала, що в неї є 60000 гривень, які вона дає відповідачу для придбання автомобіля. Під час придбання спірного автомобіля він не був присутній, але зі слів позивача знає, що за 2 дні до весілля вона віддала відповідачеві свої гроші.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 та його сестра були знайомі ще з того часу, коли вони жили в селі. Відповідач одружився на його сестрі лише тому, щоб вона доглядала його батьків, робила ремонт в будинку. Сумісно як подружжя вони прожили лише один місяць. Він попросив у своєї сестри гроші в борг, але вона йому відмовила пояснюючи тим, що вона разом з чоловіком купують автомобіль. Знає зі слів сестри, що у неї було 60000 грн., які вона до весілля в Києві зняла з банку. Даних грошей на придбання автомобіля не вистачало і вона попросила у нього грошей в борг. На момент купівлі автомобіля він коштував приблизно 80000 грн. Особисто не був присутній під час придбання спірного автомобіля та не бачив грошей у своєї сестри.

До показів даних свідків суд відноситься критично, оскільки, по-перше, між собою вони є рідними братом та сестрою, а тому зацікавлені в вирішення справи на користь свої сестри. По-друге, з копії ухвали Погребищенського районного суду Вінницької області від 31.10.2013 року вбачається, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 виникла суперечка на грунті неприязних стосунків, що також дає підстави критично відноситись до показів свідка ОСОБА_12 По-третє, жодний зі свідків особисто не бачив грошей у позивачки, не був присутній в момент придбання спірного автомобіля та не знає за яку саме суму придбаний.

Відповідно до ч.1 ст. 159 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Таким чином, з викладеного вбачається, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, які були отримані ОСОБА_2 від продажу належного йому на праві власності автомобіля «Greet Wall» модель «Hover», що підтверджується копією довіреності (т.1 а.с.111), копією розписки ОСОБА_8 (т.1 а.с.112), копіє розписки ОСОБА_2 (т.1 а.с.112), показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 Дані докази дають підстави вважати, що спірний автомобіль був придбаний за власні кошти, що належать ОСОБА_2

На виконання вимог ст. 60 ЦПК України, з наданих позивачем доказів, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, немає жодного на підтвердження факту, що спірний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя, або за власні кошти позивача, як вона наполягає.

Окремо слід зазначити, що пред»являючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя в сумі 53805 грн. 60 коп. позивачем не надано жодного доказу, з якого вбачається, що вартість спірного автомобіля складає іншу суму ніж та, яка зазначена в довідці-рахунку. На виконання вимог ст.. 60 ЦПК України, жодною із сторін під час слухання справи не заявлялося клопотання про призначення експертизи на предмет встановлення дійсної вартості спірного автомобіля на момент його придбання.

Відповідно до ч.8 ст. 193 ЦПК України, під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяви про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог.

В судових дебатах позивачка просила суд стягнути з відповідача повністю вартість спірного майна, яке вона оцінює в 13000 доларів США та витрати, пов»язані з розглядом справи в судах. З врахуванням норм ст. 193 ЦПК України суд не бере до уваги фактичне збільшення позивачем позовних вимог.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сплачений судовий збір в розмірі 656 грн. 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 372 ЦК, ст.ст. 57, 69, 70 СК України, ППВС України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 159, 169, 193, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки Volkswagen Transporter, номер двигуна НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 656 грн. 50 коп. судового збору.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя