09.02.2015 Справа № 756/8465/14-ц
унікальний № 756/8465/14-ц
провадження № 2/756/198/15
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Маринченко М.М.‚
при секретарі Князік І.Д., Приголовкіну В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.
В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник позивача пояснив, що розмір вартості відновлювальних робіт, визначений у звіті страхової компанії, не відповідає дійсним обставинам, зокрема до вартості відновлювальних робіт включені зайві об'єми робіт по відновленню кузова автомобіля; вартість деталей, які підлягають заміні, у звіті страхової компанії завищено порівняно з вартістю аналогічних деталей у звіті позивача, що призвело до завищення вартості відновлювальних робіт. Також зазначив, що звіт складений на замовлення страхової компанії, а не власника транспортного засобу, як передбачено методикою, та не взято до уваги надану позивачем рахунок-фактуру. Крім того, вартість залишків визначено страховою компанією за пропозицією фізичної особи про викуп аварійного транспортного засобу без врахування інших пропозицій, проведення оцінки, що призвело до заниження вартості залишків.
Також позивач повідомила, що на даний час автомобіль перебуває на СТО в розібраному стані, де проводяться ремонті роботи з відновлення автомобіля. В наступному судовому засіданні позивач зазначила, що відновлення автомобіля майже завершено.
Представник ПАТ «Кредобанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду письмові пояснення, в яких просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що 09 квітня 2014 року позивач в повному обсязі виконала свої зобов'язання за кредитним договором від 28 листопада 2011 року, за яким вона отримала кредит на придбання автомобіля, і обтяження з автомобіля, який перебував у заставі банку, знято.
Оцінювач ОСОБА_3 та експерт-автотоварознавець ОСОБА_4, які проводили дослідження автомобіля позивача та складали звіти про оцінку автомобіля для страхової компанії та для позивача, пояснили, що при майже однаковій початковій вартості автомобіля до ДТП, різниця у вартості відновлювального ремонту виникла внаслідок того, що дослідження автомобіля після ДТП на замовлення страхової компанії проводилось в умовах спеціалізованої СТО «Авто-Берег Хюндай», тому при визначенні кількості нормогодин, необхідних для відновлення кузова автомобіля, після консультацій з працівниками СТО, на вказані роботи було нараховано 43 нормогодини (роботи «особливої складності»), а не 18, як передбачено методикою для робіт категорії «складні». Крім того, враховуючи пошкодження більш, ніж 50% кузовних деталей, за нормативами СТО при відновленні автомобіля було передбачено повне фарбування автомобіля, а не лише пошкоджених частин. Також, при визначенні вартості запчастин, які підлягають заміні, при дослідженні автомобіля на СТО було взято реальну вартість вказаних запчастин на СТО, а не їх вартість, виходячи з даних комп'ютерної програми.
Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінювача та експерта, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Судом встановлено, що 19 листопада 2013 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №0384594, відповідно до умов якого позивач застрахувала, належний їй автомобіль «Hyndai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 2011 року випуску. Вигодонабувачем за вказаним договором страхування сторони зазначили ПАТ «Кредобанк»
Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, 16 січня 2014 року о 9 год. 45 хв. у м. Києві по вул. Лаврській сталася ДТП за участю автомобіля «Hyndai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, що призвело до пошкодження транспортного засобу. 17 січня 2014 року позивач звернулась до відповідача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
Підпунктами 14.4.1.1, 14.4.1.2, 14.4.1.4 договору страхування сторони передбачили, що визначення розміру страхового відшкодування при пошкодженні транспортного засобу здійснюється на підставі документів, що підтверджують вартість відновлювального ремонту пошкоджень транспортного засобу і обираються страховиком за одним або кількома із нижчезазначених варіантів, таких як калькуляція, проведена страховиком на підставі програмних продуктів, рекомендованих для використання в товарознавчих експертизах, документи ремонтної організації (СТО), які підтверджують необхідні витрати на ремонт транспортного засобу, письмова угода страховика і страхувальника/вигодонабувача щодо визначеного страховиком розміру витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу.
Згідно п.14.4.2.3 договору страхування при знищенні транспортного засобу вартість транспортного засобу до та після страхового випадку може визначатися, в тому числі, на підставі довідкових даних, отриманих з мережі інтернет, що мають бути роздруковані експертом, із зазначенням дати отримання такої інформації та веб-адреси в мережі інтернет (лише для визначення ринкової вартості транспортного засобу після страхового випадку).
Відповідно до п.15.12 договору страхування під повною загибеллю (конструктивною або фактичною) розуміють випадки, коли вартість відновлювального ремонту складає більш, як 70% ринкової вартості транспортного засобу на дату настання страхового випадку.
Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22 січня 2014 року, складеного оцінювачем ОСОБА_3 на підставі укладеної між ТОВ «ЕАК «Довіра» та страховою компанією угоди, станом на 22 січня 2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyndai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 2011 року випуску становить 107108 грн. 94 коп. при ринковій вартості вказаного автомобіля до страхового випадку в розмірі 138577 грн. 21 коп.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем ПрАТ «СК «Альфа Страхування» виконано свої зобов'язання за спірним договором страхування належним чином та в повному обсязі.
Посилання позивача на порушення страховою компанією вимог договору страхування щодо обчислення вартості відновлювального ремонту автомобіля, внаслідок чого вартість ремонту перевищила 70% ринкової вартості автомобіля, що потягнуло за собою визнання автомобілю загиблим, суд оцінює критично виходячи з наступного.
Разом з тим, з пояснень оцінювача та експерта, які складали вказані висновки, та матеріалів справи, зокрема фото-таблиць до зазначених висновків, вбачається, що огляд автомобіля позивача при складанні висновку для страхової компанії проводився оцінювачем в умовах спеціалізованого СТО (Авто-Берег Хюндай), про що свідчить адреса огляду автомобіля, при цьому спеціалістами СТО експерту надавалась консультація щодо реальної кількості нормогодин для виконання певних робіт, зокрема витягування кузова автомобіля спеціалістами СТО було позначено, як роботи особливої складності, фарбування пошкоджених деталей при кількості деталей, що підлягають фарбуванню більше 50%, замінено повним фарбуванням автомобіля. Крім того, при визначенні вартості деталей, які підлягають заміні, оцінювачем було враховано реальну вартість вказаних деталей на СТО, яка є вищою порівняно з даними комп'ютерної програми.
Як вбачається з висновку з дослідження автомобіля, складеного на замовлення позивача, огляд автомобіля здійснювався на стоянці, а не в умовах СТО; при визначенні вартості та кількості необхідних робіт та деталей для відновлення автомобіля експерт виходив виключно з даних комп'ютерної програми та без урахування консультації спеціалістів СТО.
Крім того, вказаний висновок (а.с. 149) містить застереження, що при розборці автомобіля в умовах СТО можливе виявлення прихованих, не встановлених зовнішнім оглядом автомобіля дефектів.
Представник відповідача заявляв клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля в умовах СТО, проте, з урахуванням пояснень позивача про те, що автомобіль було розібрано на СТО і на даний час його відновлення майже завершено, суд відмовив у задоволенні цього клопотання.
Також суд критично оцінює посилання позивача на те, що вартість залишків автомобіля визначено на підставі однієї пропозиції з мережі інтеренет, без врахування інших пропозицій, без проведення оцінки, внаслідок чого вказана сума виявилась завищеною, за якою неможливо продати залишки автомобіля, оскільки, як вбачається з пояснень представника відповідача та матеріалів справи, зокрема листування позивача та відповідача (а.с. 112-113), позивач створювала перешкоди з огляду та придбання залишків її автомобіля ОСОБА_5 за суму, обумовлену в пропозиції. Крім того, положенням договору страхування допускається визначення вартості залишків транспортного засобу після страхового випадку на підставі даних, отриманих з мережі інтернет.
Також суд бере до уваги ту обставину, що ПАТ «Кредобанк», яке є вигодонабувачем за договором страхування, погодило сплату обрахованої страховою компанією суми страхового відшкодування, як передбачено положеннями договору страхування.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 979, 990 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко