АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/234/2015р. Головуючий в І інстанції Скорик С.А.
Категорія 27 Доповідач: Приходько Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року січня місяця 15 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Приходько Л.А.
Суддів:Бездрабко В.О.П.
Кузнєцової О.А.
При секретарі:Сидоренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_6, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 листопада 2014 року у справі

за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд із зазначеним позовом, вимоги якого під час розгляду справи були зменшені, посилаючись на те, що 14.10.2011року він надав ОСОБА_6 у позику грошові кошти в сумі 5300 доларів США та 8000грн., про що у присутності двох свідків складена відповідна розписка. Термін повернення позики визначений сторонами до 14.10.2012 року. Однак, в порушення договірних зобов'язань та на неодноразові звернення позивача відповідач у визначений строк борг не повернув. У зв'язку з чим позивач остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 97004,43грн., яка складається з: 79179,00грн.- сума основного боргу; 436,02грн. - 3% річних; 17389,41грн. - проценти за користування грошовими коштами; а також судові витрати у розмірі 1091,84грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суму боргу в розмірі - 97004,43грн. та судові витрати в розмірі - 1091,84грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Під час розгляду справи представник апелянта ОСОБА_5, апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі, просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_8 зазначила, що рішення суду, на її думку, є законним та обґрунтованим. Просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобові повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа , - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник, відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Наслідки порушення договору позичальником визначені ст. 1050 ЦК України, згідно частини 1 якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу, тобто сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 14.10.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладений у простій письмовій формі договір позики за умовами якого ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 у позику 5300 доларів США та 8000грн., а останній, в свою чергу, зобов'язався повернути позикодавцю грошові кошти з відсотками.

На підтвердження умов договору позики та факту отримання грошових коштів ОСОБА_6 власноруч написав розписку, оригінал якої був оглянутий судом.

Факт укладення договору, написання розписки та отримання грошових коштів апелянт не оспорює.

21.05.2014 року позивачем була направлена ОСОБА_6 письмова вимога про повернення боргу яка, відповідно до даних про відстеження поштових відправлень на офіційному сайті Укрпошта, вручена адресату 22.05.2014 року.

У строк, визначений ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відповідач позику позикодавцеві не повернув.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки надані позивачем докази, а саме, власноруч написана відповідачем розписка є належними та допустимими доказами, який підтверджує факт укладення сторонами 14.10.2011 року договору позики, в тому числі передачу позивачем у власність відповідачу у позику 5300 доларів США та 8000грн., і зобов'язання останнього повернути ці кошти та сплатити проценти за користування грошовими коштами.

Розмір процентів, що підлягають стягненню визначений судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки Національного банку України.

У зв'язку із простроченням боржником грошового зобов'язання суд, на виконання вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягнув 3% річних від простроченої суми.

Доводи апелянта про те, що зобов'язання за договором позики повинна виконувати інша особа (ОСОБА_9.), посилаючись на те, що він був лише посередником, та брав кошти для ОСОБА_9, а не для себе, позбавленні правового обгрунтування, та суперечать встановленим судом обставинам справи, з яких вбачається, що договір позики був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Будь-яка інша особа в тому числі і ОСОБА_9 не є стороною договору позики, а тому на нього не може бути покладений обов'язок по поверненню грошових коштів.

Мотиви укладення боржником договору позики для вирішення питання щодо виконання обов'язку повернути позикодавцеві позику у строки та порядку, що встановлені договором значення не мають.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апелянта про неповноту з'ясування дійсних обставин справи, невідповідність покладених в основу рішення висновків суду фактичним обставинам справи позбавлені правового обґрунтування і не були підтверджені при розгляді справи.

Суд з достатньо повнотою з'ясував обставини, що мають значення для справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 листопада 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: