Справа № 456/146/11 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/783/365/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді: Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Виконавчий комітет Моршинської міської ради, Стрийська державна нотаріальна контора, Стрийське МБТІ, приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Дутко О.В. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Стрийською державною нотаріальною конторою 11.09.2003 р. реєстр. №1-3737. Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу від 07.08.2007р., реєстр. №2596, визнано за ОСОБА_4 право власності на 14/100 частини будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 14/100 частини будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 11731 грн. 99 коп. сплачених судових витрат в користь позивача ОСОБА_4

Рішення оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, таке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості. Підставою для виникнення спору стало спадкове майно, що залишилося після смерті чоловіка (батька) ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, залишивши заповіт, посвідчений Моршинською державною нотаріальною конторою 26.01.1993р. за реєстр. № 93. (т.1, а.с.72).

Згідно із зазначеним вище заповітом їхній чоловік (батько) на випадок своєї смерті залишив розпорядження, згідно з яким заповів уналежному йому на праві особистої власності жилому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, кімнати, що розташовані на другому поверсі, своєму синові ОСОБА_8. Разом з тим, заповів йому належний на підставі технічного паспорта легковий автомобіль ВАЗ- 21013, 1984р.в. Заповівши кімнати другого поверху, ОСОБА_7 виявив намір поділити жилий будинок між спадкоємцями. Однак, складаючи заповідальне розпорядження на частину жилого будинку, чоловік (батько) ОСОБА_7 не визначив ані індивідуальних, ані родових ознак приміщень будинку, що, на його думку, мав успадкувати син ОСОБА_8 Ним не було зазначено площу кожної із кімнат, літери, якими вони позначені на поверховому плані будинку. Неможливим виявилось і визначити ідеальну частку будинку, яка мала би припадати на зазначену в заповіті частину будинку. Вона,ОСОБА_2, як дружина померлого претендувала і на частку в спільному майні подружжя, і на обов'язкову частку в спадщині у житловому будинку, однак відмовилася від належних їй часток лише стосовно автомобіля, заповіданого покійним чоловіком ОСОБА_7 синові ОСОБА_8 (т.1, а.с. 70). Діти - ОСОБА_8 та ОСОБА_3, 24.07.2003р. самостійно добровільно, без будь-якого примусу подали до Стрийської ДНК заяву (вх.№ 464) про те, що вони не претендують на належну їм частку спадкового майна, а тому вона як дружина оформила спадщину на себе (т.1, а.с. 71). В даному випадку йшлося виключно про спадкування за законом.

Суд зробив невірний висновок про те, що на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вона дружина померлого не претендує (т.1, а.с.69). Саме ці слова були дописані нотаріусом, а вона від першої особи писала про інше - про прийняття спадщини. Нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори в судовому засіданні пояснювала, що допустила помилку, прийнявши заяву про відмову синів спадкодавця ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на належну їм частку спадкового майна.

Заяви від синів про відмову від прийняття спадщини було подано 24.07.2003р., - по закінченню 6-місячного строку для прийняття спадщини чи відмови від неї. Тому така заява є нікчемною та не має юридичної сили і, відповідно, - правових наслідків для заявників. Сини обоє прийняли спадщину бо були зареєстровані та проживали за місцем реєстрації покійного батька ОСОБА_7

Судом не обґрунтовано визначений спадкоємцю ОСОБА_7 його синові ОСОБА_8 розмір частки в спадковому майні - 42/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, суд не врахував належність їй ОСОБА_2 ? частки як дружині у спільній власності подружжя. Суд не врахував її частки, ОСОБА_2, як спадкоємиці - матері після смерті сина ОСОБА_8, а лише спадкоємців - позивачів -дружини та сина. Позивачі неодноразово уточнювали свої вимоги, сторони погоджували текст мирової угоди щодо компенсації частки покійного брата (сина), на виконання якої відкрито на ім`я позивачки ОСОБА_2 депозитний рахунок з вкладом у 10000 дол. США. Однак, угода не була погоджена позивачами, а лише збільшувались позовні вимоги. Судом не було надано належної об'єктивної оцінки факту отримання стороною позивачів грошової компенсації за частку в спадковому майні, яка належить (могла би належати) їм після смерті їхнього чоловіка (батька) ОСОБА_8 Суд невірно застосував норми спадкового права, невірно визначив частки у спадковому майні, не обґрунтовуючи їх розмір, невірно визначив про стягнення судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представника, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та видно з матеріалів справи, сторони - позивачі по справі, ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5, є спадкоємцями померлого чоловіка та батька ОСОБА_8, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями померлого чоловіка ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 - ОСОБА_7, окрім того ОСОБА_2 є спадкоємцем як мати після смерті сина ОСОБА_8

В матеріалах справи наявні наступні документи, які свідчать про наявність спадкових прав сторін та спадкового майна. Як вбачається з свідоцтва про народження від 19.03.1976р., актовий запис №32, батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_7 та ОСОБА_2, вони ж є батьками і відповідача ОСОБА_3

Зі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.06.1982 р. вбачається, що цілий жилий будинок з приналежними будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_7 на праві особистої власності (т.1 а.с.16).

Як вбачається із заповіту від 26.01.1993 р., зареєстрованого в реєстрі за №93, ОСОБА_7 (власник вищезазначеного будинку) заповів своєму синові ОСОБА_8 в належному йому на праві особистої власності жилому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, кімнати, що розташовані на другому поверсі, а також автомобіль марки ВАЗ 21013, 1984 р.в.(т.1 а.с.23).

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу від 16.06.1994 р., актовий запис №8, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (позивач у справі) уклали шлюб 16.06.1994 р. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на «ОСОБА_4».

У таких народився син ОСОБА_5 (другий позивач у справі). Зі свідоцтва про народження від 24.11.1994 р., актовий запис №59, вбачається, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

Як вбачається з свідоцтва про смерть від 03.01.2001 р., актовий запис №1, ОСОБА_7 (власник будинку) помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р.(т.1 а.с.11).

Як вбачається з витягів з медичної картки хворого ОСОБА_8, в період часу з 03.01.01р. по 30.01.01p, з 14.11.01 по 04.12.01р., з 06.03.03р. по 21.03.03р., з 13.06.03р. по 04.07.03р. перебував на стаціонарному лікуванні.

Як вбачається з свідоцтва про смерть від 21.09.2007р., актовий запис №43, ОСОБА_8 (син власника будинку ОСОБА_7.) помер ІНФОРМАЦІЯ_8.(т.1 а.с.12).

З довідки-характеристики Стрийського МБТІ №4547 вбачається, що по АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок «A-З», сарай «Б», сарай «В», огорожа №1, №2. ворота №3.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 про прийняття спадщини за заповітом, 27 вересня 2001р. він звернувся з такою в Моршинську державну нотаріальну контору про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті його батька ОСОБА_7 - кімнат, розташованих на 2 поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 та автомобіля марки ВАЗ 21013 (т. 1 а.с.67).

Відповідно до заяви ОСОБА_8 про прийняття спадщини, 17.12.2002р. він звернувся з аналогічною попередній заяві в Стрийську державну нотаріальну контору і просив видати йому свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно його батька ОСОБА_7 - житловий будинок АДРЕСА_1 та автомобіль марки Ваз 21013.(т.1 а.с.68).

Як видно з матеріалів справи, зазначені звернення як до Моршинської, так і до Стрийської ДНК зумовлені були тим, що Моршинську ДНК ліквідовано та документи передані до Стрийської ДНК.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, ОСОБА_2 звернулась у Стрийську ДНК у 2003 році просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1, та на грошові вклади в банку. На видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує (т.1 а.с.69), зазначено у заяві.

Як видно з заяви ОСОБА_2 до Стрийської ДНК за вх.№ 821 від 17.12.2002 р. такій відомо про зміст заповіту, посвідченого 26.01.1993 р. від імені її чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 р. та про належність їй обов`язкової частки та частки в спільному майні подружжя. Та зазначено, що на видачу свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку та частку в спільному майні подружжя на автомобіль ВАЗ 21063, д.н. НОМЕР_1 не претендує (т.1 а.с.70).

Відповідно до поданої 24.07.2003р. заяви до Стрийської ДНК ОСОБА_8 та ОСОБА_3, таким відомо про відкриття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_7 і вони від належної їм частки у спадковому майні відмовляються (т.1 а.с.71).

Із виданого Стрийською ДНК свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2002р., зареєстрованого в реєстрі за №1-5063, вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_7, а саме автомобіля марки Ваз 21013, 1984 року випуску, є його син ОСОБА_8 (т.1 а.с.74).

З матеріалів справи видно, що звернувшись до ДНК та заявивши про своє спадкове право, ОСОБА_8 прийняв спадщину лише в частині спадкового майна -автомобіля, про що отримав свідоцтво про право на спадщину, однак протягом шести місяців від спадкового майна - частини будинку, не відмовився.

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2003р., зареєстрованого в реєстрі за №1-3737, спадкоємцем майна ОСОБА_7, а саме житлового будинку разом із належними до нього господарськими спорудами по АДРЕСА_1, є його дружина ОСОБА_2.(т.1 а.с.75).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.10.2003р. та з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.08.2007р. вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, і складається з житлового будинку «А-2», сараю «Б», сараю «В», огороди №1, №2, воріт №3(т.1 а.с. 19).

З договору дарування житлового будинку від 07.08.2007р., зареєстрованого в реєстрі за №2596, вбачається, що ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.09.2008р. вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (т.1 а.с.18).

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 про прийняття спадщини від 01.11.07р., вона звернулася з такою 01.11.2007р. в Стрийську державну нотаріальну контору від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 і просить видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно чоловіка ОСОБА_8 - частину житлового будинку АДРЕСА_1 та автомобіль марки Ваз 21013 (т.1 а.с. 32).

Як вбачається з довідки ПЖКГ Моршинської міської ради від 01.08.2008р. №2164, ОСОБА_8 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_8. проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1.(т.1 а.с.27).

Як вбачається з довідки ПЖКГ Моршинської міської ради від 01.08.2008р. №596, ОСОБА_5 (син ОСОБА_8) зареєстрований в АДРЕСА_1(т.1 а.с.29).

Як вбачається з листа Стрийської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_4 від 05.08.08р. №548/01-11, на частину житлового будинку взагалі не можуть видати свідоцтво про право на спадщину в зв'язку з тим, що згідно даних, які є в нотаріальній конторі, ОСОБА_8 частина будинку не належала(т.1 а.с.30).

Як вбачається з довідки від 25.03.2009р. №786, виданої ОСОБА_4 на запит адвоката ОСОБА_12, згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 07.08.2007р. Дутко О.В. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, реєстр №2596 (т.1 а.с.25).

З довідок ПЖКГ Моршинської міської ради від 01.09.2011р. №1613 та 13.03.2012р. №1155, вбачається, що ОСОБА_5 дійсно проживає, зареєстрований в АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №3987/3988/3989 від 28.01.2014р., дійсна вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 з врахуванням вартості земельної ділянки на час проведення експертизи становить: 862783 грн. без ПДВ. Дійсну ринкову вартість будинковолодіння №8 станом на 19 вересня 2007р. (день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8.) визначити зараз неможливо. Можна досить вірогідно припустити, що вартість будинковолодіння №8 станом на 19 вересня 2007року (день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 приблизно рівна вартості будинковолодіння №8 на час проведення експертизи. Кімнати другого поверху за даними експлікації будинку 12.01.1984 року відношенню до цілого будинку становлять -1/4 ідеальну частку по відношенню цілого будинку, їх вартість на даний час становить 194.015,72 грн. Вартість приміщень 2-го поверху, як і будинковолодіння №8 в цілому, станом на 19 вересня 2007 року (день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 визначити зараз неможливо. Можна досить вірогідно припустити, що вартість приміщень 2-го поверху,, і будинковолодіння №8 в цілому, станом на 19 вересня 2007 року (день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8.) приблизно рівна вартості цих приміщень на час проведення експертизи.

Як видно з матеріалів справи, згідно уточнених вимог позивачів в частині розміру частки у спірному спадковому майні(т.2 а.с.65), такі просили визнати за ними по 23/144 частин за кожним у житловому будинку та по 1/8 частки господарських споруд. Судом першої інстанції частково задоволені вимоги позивачів, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою 11.09.2003р. реєстр. №1-3737 ОСОБА_2, договору дарування житлового будинку від імені ОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_13, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу від 07.08.2007р., реєстр. №2596 ,та визнано за ОСОБА_4 право власності на 14/100 та за ОСОБА_5 на 14/100 частини будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель.

Задовольняючи зазначені вимоги, суд першої інстанції мотивував тим, що після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 року відкрилась спадщина на належне такому майно- будинок та автомобіль. Спадкоємцем майна по заповіту на ? частину будинку та автомобіль був син ОСОБА_8, окрім того зазначив, що спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_7 на не заповідане майно, а саме на 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 є його дружина ОСОБА_2 та сини ОСОБА_3, ОСОБА_8, окрім того дружина має право на обов»язкову частку в спадщині , а тому зробив висновок про те, що ОСОБА_8 після смерті батька належало право на спадкове майно в розмірі 42/100 часток спірного будинку з відповідною частиною житлового будинку. Та ,оскільки ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8., після його смерті відкрилась спадщина на 42/100 частини, житлового будинку по АДРЕСА_1 із відповідною часткою господарських будівель, тому спадкроємцями після смерті ОСОБА_8 є позивачі по справі дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_5, відповідач по справі ОСОБА_2 в рівних частках кожен, частка двох позивачів становить по 14/100 кожному.

Однак, з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру часток у майні позивачів колегія суддів погодитись не може, окрім того рішення в цій частині є необґрунтованим, суд не врахував право відповідача на частку в сумісній власності подружжя, не застосував до спірних відносин норми закону, які врегульовують право спільної сумісної власності подружжя, відтак, сумарно невірно визначив розмір часток спадкоємців -сторін у спірному майні.

Так, відповідно до ст. 22 КпШС - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу його їх частки визнаються рівними.

Відповідно до статей 548, 549 ЦК 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України в редакції 1963р., часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 534 ЦК України в редакції 1963р., кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 535 ЦК України в редакції 1963р., неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до ст. 553 ЦК України в редакції 1963 р., спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасуваня спадкоємцем такої заяви не допускається.

Як видно з матеріалів справи, власник спірного будинку ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті такого стали його дружина ОСОБА_2, та два сини - ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (сторони у справі). Спадкові права таких регулюються ЦК України 1963 р., який діяв на час відкриття спадщини, а також КпШС, оскільки спадкове майно є спільною сумісною власністю подружжя, про що не врахував суд першої інстанції. Окрім того до спадкових прав позивачів у справі ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 слід застосовувати і норми діючого ЦК, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_8 на яку такі претендують відкрилась на час дії цього кодексу.

Як видно з матеріалів справи, усі троє спадкоємців на час відкриття спадщини прийняли таку, оскільки у спадковому будинку були зареєстровані і проживали, фактично вступили в управління спадковим майном (ст. 549 ЦК України).

Окрім того, з заявою до ДНК звернулась ОСОБА_2 - дружина померлого спадкодавця у 2003 році та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно (т.1 а.с.69).

Та обставина, що на вищезазначеній заяві наявний дописаний текст «на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує», який відповідач ОСОБА_2 заперечує, не свідчить про відмову від цієї частки, так як про своє право на спадкове майно такою заявлено у датованій 17.12.2002 році заяві до Стрийської ДНК, де зазначено чітко, без жодних дописувань, що такій відомо про належність їй обов»язкової частки та частки в спільному майні подружжя та вказано, що на видачу свідоцтва про право власності на спадщину - обов`язкову частку та частку в спільному майні подружжя -на автомобіль НОМЕР_1 - не претендує (т.1 а.с.70).

Окрім того, як вбачається із заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, подану ОСОБА_8 до Стрийської державної нотаріальної контори 17.12.2002 р., він просив видати йому «свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Моршинською ДНК 26.01.1993 року за № 93 на автомобіль».

17.12.2002 р. Стрийською державною нотаріальною конторою йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на автомобіль, заповіданий йому батьком. (т.1, а.с. 74).

Що стосується іншої частини спадкового майна за заповітом - частини жилого будинку по АДРЕСА_1, зокрема, - «кімнат, що розташовані на другому поверсі», на час відкриття спадщини зазначене спадкове майно -кімнати, не були визначені як частки, а тому в сукупності з іншими належними до спадкування частками спадкоємців зазначений заповіт не був реалізований, про що пояснювала і у судовому засіданні першої інстанції нотаріус.

Як вбачається із поданої до Стрийської державної нотаріальної контори заяви (т.1, а.с.71)про відмову від прийняття спадщини від імені синів ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_3, її було подано 24.07.2003 р., тобто - по закінченню 6-місячного строку для прийняття спадщини чи відмови від неї. Відтак, така заява є нікчемною та не має юридичної сили і, відповідно, - правових наслідків для заявників.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 та його покійний брат ОСОБА_8 були зареєстровані та проживали за місцем реєстрації їх покійного батька ОСОБА_7, на підставі ст.553 ЦК України в ред. 1963 року, вважається, що такі прийняли спадщину, якщо протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини не заявили про відмову від неї. Таким чином, спадщину такі прийняли, як і дружина померлого - відповідачка ОСОБА_2

Наведене підтверджується і зазначеним у пункті 113 діючої на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994р. № 18/5, яким передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК 1963р.). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця;

довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу;

копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини;

запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Як вбачається із зібраних у справі доказів, зокрема - поквартирної картки ф.№ 16 (т.1, а.с.28, 28-зв., 159)- в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 з січня 2001 року, ОСОБА_3 з грудня 1995 року по даний час.

За наявності наведеного при видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадкування одноособово спадкоємцем ОСОБА_2, яка не мала права на спадкування усього будинку порушено права інших спадкоємців, які протягом шести місяців відмови від своїх спадкових прав не заявили, та подання пізніше шестимісячного строку таких заяв суперечить вимогам ст. 553 ЦК України 1963р.

Відтак, судом вірно визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою 11.09.2003р., реєстр. №1-3737, ОСОБА_2, що логічно узгоджується з нормою ст. 1301 Цивільного кодексу України.

Визнання частково недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якого був укладений Договір дарування житлового будинку, зумовлює визнання частково недійсним цієї угоди в частині передачі дарувальником обдарованому в дар частини домоволодіння.

Такий правочин згідно ст. 228 ЦК України, що порушує публічний порядок, так як спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, є недійсним.

Даним правочином порушено конституційне право людини на право володіння, управління та розпорядження власним майном, право власності на яке є непорушним, яке гарантовано ст. 41 Конституції України.

Оскільки порушено спадкові права спадкоємця ОСОБА_8, позивачі є спадкоємцями за законом належному такому спадкових прав, відтак, відновлення прав таких підлягає у судовому порядку, тому доводи апелянтів про те, що власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, позивачі власниками не були, тому невірно обрали спосіб захисту свого права, на увагу не заслуговує.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо відсутності оцінки суду щодо отримання позивачами грошової компенсації за частку в спадковому майні. Як з`ясовано та видно з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 на ім`я позивача ОСОБА_4 відкрив рахунок з депозитним вкладом на суму 10 000 дол.США. Така компенсація мала бути результатом укладеної між сторонами мирової угоди, однак, як з`ясовано, позивачі відмовились від затвердження зазначеної угоди.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

При обрахуванні часток сторін у спадковому майні (житловому будинку по АДРЕСА_1) слід враховувати той факт, що вказаний будинок будувався спадкодавцем - ОСОБА_7 і право власності на нього було оформлено під час його шлюбу з ОСОБА_2

Згідно положень ст.22 КпШС (чинного на той момент), де зазначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя мас рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном; подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 складає спільну сумісну власність померлого ОСОБА_7 та його дружини (відповідача у справі) ОСОБА_2

Відповідно до ст.28 цього ж Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, а тому ОСОБА_2 належить 1/2 житлового будинку.

Таким чином, до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_7 було три спадкоємці першої черги за законом:дружина ОСОБА_2 (відповідач); син ОСОБА_8;син ОСОБА_3 (відповідач);

Тобто, при спадкуванні за законом (за відсутності заповіту на користь ОСОБА_8.) кожен із спадкоємців отримав би 1/2: 3 = 1/6 ідеальну частку у цьому майні.

Тому, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 на підставі положень ст.535 ЦК 1963 року як непрацездатна має право на обов'язкову частку за законом, а саме: незалежно від змісту заповіту не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (1/6 х 2/3 = 2/18, або 1/9), частка успадковуваного майна ОСОБА_8 на підставі заповіту від 26.01.1993 року має бути зменшена на 1/9.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції Львівським НДІСЕ було проведено судово інженерно - технічну експертизу, за результатами якої 28.01.2014 року було складено висновок N23987/3988/3989.

Згідно п. 2 цього висновку, кімнати другого поверху, на які є заповіт, за даними експлікації будинку 12.01.1984 року по відношенню до цілого будинку становлять - 1/4 ідеальну частку.

Отже, ОСОБА_8 за заповітом мав би отримати 1/4 -1/9 = (9-4)/36 = 5/36 частку будинку.

З урахуванням цього, частка ОСОБА_7 у спадковому майні, яка б мала успадковуватись за законом після його смерті, становить: 1 - 1/2 (частка ОСОБА_2 у спільному майні подружжя) - 1/9 (обов'язкова частка дружини ОСОБА_2.) - 5/36 (частка ОСОБА_8 успадкована на підставі заповіту) = 1/4 ідеальна частка, яку порівну спадкують спадкоємці першої черги за законом: дружина ОСОБА_2 та два сини ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Відтак, розподіл права власності між спадкоємцями ОСОБА_7 на будинок АДРЕСА_1 складає: дружина ОСОБА_2 - 25/36 ідеальних часток, з них:1/2 - частка у спільному майні подружжя; 1/9 обов'язкова частка при спадкуванні ОСОБА_8 за заповітом; 1/12, або 3/36 - частка при спадкуванні спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7; син ОСОБА_8 - 8/36 ідеальних часток, з них: 5/36 - частка при спадкуванні за заповітом від 26.01.1993 року за мінусом обов'язкової частки в користь непрацездатної за віком дружини спадкодавця ОСОБА_2; 1/12, або 3/36 - частка при спадкуванні спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7; син ОСОБА_3 - 3/36 ідеальних часток, з них: 1/12, або 3/36 - частка при спадкуванні спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7. Сумарний розмір частки, що мав би належати ОСОБА_8 становить 8/36, або 4/18, або 2/9 ідеальних частки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є: мати ОСОБА_2, дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, а тому після смерті ОСОБА_8 кожен із цих спадкоємців першої черги за законом мав би отримати по (2/9 : 3) = 2/27 ідеальної частки.

Отже, сумарна частка ОСОБА_4 (позивача) у будинку становить 2/27 ідеальних часток; сумарна частка ОСОБА_5 (позивача) у будинку становить 2/27 ідеальних часток; сумарна частка ОСОБА_2 (відповідача) у будинку становить 83/108 ідеальних часток; сумарна частка ОСОБА_3 (відповідача) у будинку становить 1/12 ідеальних часток.

З урахуванням наведененого, рішення суду слід змінити в частині визначення розміру часток присудженого спадкового майна.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ст.ст.313, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2014 року в частині визначення та визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на 14/100 частин за кожним будинку АДРЕСА_1. з відповідною частиною господарських будівель змінити та в цій частині ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/27 та за ОСОБА_5 на 2/27 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1. з відповідною частиною господарських будівель, залишивши за ОСОБА_2 право власності на 83/108 ідеальних часток та за ОСОБА_3 право власності на 1/12 ідеальну частку у цьому житловому будинку АДРЕСА_1. з відповідними господарськими будівлями.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.