У Х В А Л А

11 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Григор'євої Л.І.,

Лященко Н.П., Сімоненко В.М. -,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: служба у справах дітей Черкаської міської ради, Придніпровський РВ у м. Черкаси, Управління державної міграційної служби України в Черкаській області, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

встановила:

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 23 травня 2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 9 липня 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 23 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 9 липня 2014 року скасовано, рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 23 травня 2014 року змінено, виключено із мотивувальної частини рішення суду посилання на статтю 40 Закону України «Про іпотеку» та статтю 109 Житлового кодексу Української РСР.

У квітні 2015 року від ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Для прикладу невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, заявники додають постанову Верховного Суду України від 18 березня 2015 року, в якій на їх думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, скасовуючи рішення апеляційного суду про відмову в задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, змінивши його і виключивши із мотивувальної частини посилання на статтю 40 Закону України «Про іпотеку» та статтю 109 Житлового кодексу Української РСР виходив з того, що оскільки позивач є власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності, а відповідачі в добровільному порядку не звільняють зазначену квартиру, то вони підлягають виселенню.

У той самий час, у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку вбачається, що вони ухвалені у справах при наявності інших фактичних обставин, з іншим суб'єктним складом та предметом позову, ніж у справі, судове рішення в якій просять переглянути заявники, тому вказані судові рішення не є прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 доводи не вказують на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: служба у справах дітей Черкаської міської ради, Придніпровський РВ у м. Черкаси, Управління державної міграційної служби України в Черкаській області, про усунення перешкод у користування майном шляхом виселення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко