Дата документу 03.02.2015
Справа № 320/5471/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд

Запорізької області в складі:

головуючого - судді Редько О.В.

при секретарі - Кудря В.О.

за участю:

прокурора - Лисенко І.С.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі, вул. Шмідта 11, Запорізької області цивільну справу за позовом поданим Мелітопольським міжрайонним прокурором від імені та в інтересах Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області до ОСОБА_2 та Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання договору сервітуту недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Мелітопольський міжрайонний прокурор звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від імені та в інтересах Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області з позовом до ОСОБА_2 та Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання договору сервітуту недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що перевіркою, проведеною Мелітопольською міжрайонною прокуратурою, встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 2851 від 13.06.2012 є власником комплексу, розташованого на АДРЕСА_1

Крім того, що 07.09.2012 між Мелітопольською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір сервітутного користування реальною часткою земельної ділянки під об'єктами нерухомості, відповідно до якого Мелітопольська міська рада передала, а ОСОБА_2 прийняв в платне сервітутне користування реальну частку земельної ділянки необхідної для здійснення діяльності під об'єктами нерухомості строком до укладення та державної реєстрації договору оренди землі для розміщення кафе з сезонним торговельним майданчиком, яка знаходиться в АДРЕСА_1

Відповідно до умов вищезазначеного договору в користування передано реальну частку земельної ділянки загальною площею 3000 кв.м. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки реальної частки становить 797190 грн.

Згідно умов договору: плата за користування здійснюється у грошовій формі; передача реальної частки земельної ділянки в користування здійснюється за актом приймання-передачі об'єкта користування згідно з план-схемою розташування об'єкта.

Відповідно до вказаних умов договору Мелітопольська міська рада передала, а ОСОБА_2 прийняв спірну земельну ділянку про що складено відповідний акт від 07.09.2012 року.

Як зазначає позивач, відповідно до ч.1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Таким чином, як підкреслює позивач, у кожному конкретному випадку встановлення сервітуту, необхідно з'ясовувати, що єдиним можливим способом задоволення потреб на використання чужої земельної ділянки є саме встановлення сервітуту, оскільки право земельного сервітута полягає в можливості обмеженого використання чужої земельної ділянки для певної мети.

Крім того, прокурорською перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці, яка перебуває у сервітутному користуванні, що підтверджується актом № 1328 КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.12.2012, тобто - здійснено забудову земельної ділянки.

Позивач підкреслює, що відповідно до ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України.

Будь-яких договорів суперфіцію щодо спірної земельної ділянки між Мелітопольською міською радою та ОСОБА_2 не укладено.

Позивач зазначає, що відповідно до ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Також, відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_2 на спірній земельній ділянці має на праві приватної власності нерухоме майно, передача в оренду спірної земельної ділянки мала б відбуватись без проведення земельних торгів.

Згідно з інформацією управління Держземагентства у Мелітопольському районі на земельну ділянку по АДРЕСА_1 кадастровий номер не визначався, інформація щодо розроблення технічної документації на земельну ділянку відсутня.

Таким чином, під час укладання договору порушені вимоги ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Більше того, спірний договір не відповідає Типовій формі договору оренди землі, яка затверджена Постановою КМУ від 03.03.2004 № 220, що є порушенням ст. 14 Закону України «Про оренду землі».

Отже, спірний договір сервітутного користування реальною часткою земельної ділянки під об'єктами нерухомості є удаваним правочином, який укладений з метою приховування справжнього правочину - договору оренди землі.

Законом прямо не передбачено недійсність удаваного правочину, однак всупереч законодавству, в даному випадку зовнішнє волевиявлення сторін не узгоджено з їх внутрішньою волею.

Таким чином, на думку позивача, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, спірний договір є недійсним.

Крім того, перевірками контролюючих органів встановлено, що спірна земельна ділянка розташована у охоронній зоні електричних мереж, та експлуатація нежитлової будівлі, яка розташована на земельній ділянці, є порушенням Правил охорони електричних мереж.

Таким чином, як зазначає позивач, вказані обставини та порушення вимог чинного законодавства негативно позначаються на забезпеченні державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель та щодо регулювання містобудівної діяльності, що зобов'язує органи прокуратури відповідно до ст. 121 Конституції України звертатись до суду за захистом державних інтересів.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд: визнати недійсним договір сервітутного користування реальною часткою земельної ділянки під об'єктами нерухомості площею 3000 кв.м., вартістю 797190 грн., укладений 07.09.2012 між Мелітопольською міською радою та ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) повернути за актом прийому-передачі за належністю Мелітопольській міській раді земельну ділянку площею 3000 кв.м., вартістю 797190 грн., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання з'явився прокурор, позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла письмова заява, згідно якої справу просить слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла письмова заява, згідно якої справу просить слухати у його відсутність, рішення просить прийняти за наявними матеріалами в справі.

В судове засідання з'явився представник відповідача ОСОБА_2, з заявленими позовними вимогами не згодний, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні за наступними підставами.

Представник відповідача ОСОБА_2 вважає, що позов подано від імені органу, який не має відповідних повноважень та права якого не порушені.

Як зазначає представник відповідача ОСОБА_2, до повноважень Держсільгоспінспекції України не входить нагляд (контроль) за землями що відносяться до комунальної власності.

Представник відповідача ОСОБА_2 підкреслює, що Державна інспекція сільського господарства України та її територіальні відділення, у даних правовідносинах взагалі не мають права бути позивачами та звертатися з позовами до суду. Відповідно, такі позови не можуть бути подані до суду від їх імені та в їх інтересах.

Отже, на думку представника відповідача ОСОБА_2, позов є таким, що поданий неналежним позивачем, який не має право на звернення з даним позовом та право якого не порушено.

Разом з цим, представник відповідача ОСОБА_2 вказує, що 28.02.2011 р. Мелітопольською міською радою було прийнято рішення № 1/16, яким, з метою створення умов для ефективної реалізації повноважень місцевого самоврядування територіальної громади міста в галузі земельних відносин, було вирішено питання щодо порядку та способу укладання договорів земельного сервітуту, а саме: до прийняття рішень Мелітопольської міської ради про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, виготовлення технічної документації з землеустрою та передачі земельної ділянки, укладати з Мелітопольською міською радою Запорізької області договори сервітутного користування реальною часткою земельної ділянки під об'єктами нерухомості необхідної для здійснення відповідної діяльності. Затвердити типовий договір сервітутного користування. Встановити розмір плати за користування реальною часткою земельної ділянки відповідно до відсоткових ставок від нормативної грошової оцінки землі (З посиланням на відповідні рішення Мелітопольської міської ради). На управління комунальної власності Мелітопольської міської ради покласти обов'язки підготовки та реєстрування договорів сервітутного користування реальною часткою земельної ділянки.

Отже, як вбачається з наведеного, Мелітопольською міською радою, в межах своїх повноважень та в рамках діючого законодавства було встановлено типову форму договору сервітуту та вирішено питання про порядок та спосіб укладання договорів сервітутного користування.

Представник відповідача ОСОБА_2 зазначає, що зазначене рішення надало право на укладання зазначених договорів усім особам, зазначеним у п.1 даного рішення, шляхом подання через управління комунальної власності Мелітопольської міської ради усіх відповідних документів.

Разом з цим, в зв'язку з тим, що пунктом першим вищезазначеного рішення вже було вирішено укласти відповідні договори сервітутного користування на визначених умовах, то повторне або додаткове погодження таких умов з міською радою, при укладанні таких договорів не вимагалось.

Таким чином, на думку представника відповідача ОСОБА_2, договір сервітутного користування, укладений 07.09.2012 р. між Мелітопольською міською радою та ОСОБА_2 є таким що відповідає діючому законодавству.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази надані сторонами вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 положення «Про Державну інспекцію сільського господарства України», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. №459/2011 Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; … к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Так, відповідно до чч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У свою чергу, згідно ч.1 ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 та ст. 100 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками), який може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення згідно до закону питань регулювання земельних відношень, зокрема розпорядження землями територіальної громади; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Згідно зі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є міські ради в межах повноважень, визначених законом.

ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 2851 від 13.06.2012 є власником комплексу, розташованого на АДРЕСА_1, що підтверджується витягос про державну реєстрацію прав від 16.06.2012 року/а.с.16/

28.02.2011 р. Мелітопольською міською радою було прийнято рішення № 1/16, яким, з метою створення умов для ефективної реалізації повноважень місцевого самоврядування територіальної громади міста в галузі земельних відносин, було вирішено питання щодо порядку та способу укладання договорів земельного сервітуту, а саме: до прийняття рішень Мелітопольської міської ради про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, виготовлення технічної документації з землеустрою та передачі земельної ділянки, укладати з Мелітопольською міською радою Запорізької області договори сервітутного користування реальною часткою земельної ділянки під об'єктами нерухомості необхідної для здійснення відповідної діяльності. Вищезазначене рішення ні ким не оспорювалося та не оскаржувалося.

07.09.2012 між Мелітопольською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір сервітутного користування реальною часткою земельної ділянки під об'єктами нерухомості, відповідно до якого Мелітопольська міська рада передала, а ОСОБА_2 прийняв в платне сервітутне користування реальну частку земельної ділянки необхідної для здійснення діяльності під об'єктами нерухомості строком до укладення та державної реєстрації договору оренди землі для розміщення кафе з сезонним торговельним майданчиком, яка знаходиться в АДРЕСА_1 /а.с.9-10/

Відповідно до умов вищезазначеного договору в користування передано реальну частку земельної ділянки загальною площею 3000 кв.м. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки реальної частки становить 797190 грн., що підтверджується витягом технічної документації про нормативну грошову оцінку 1м2 земельної ділянки/а.с.12-13/

Згідно довідки управління Держземагенства у Мелітопольському районі № 2287 від 25.07.2013 року та відповіді Держземагенства у Мелітопольському районі № 29-28-0.8-85/2-15 від 03.02.2015 року спірна земельна ділянка, площею 0,3875 га, відноситься до земель комунальної власності.

Прокурор від імені та в інтересах Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області звернувся до суду з вимогою визнати недійсним даний договір з тієї підстави, що він є удаваним правочином, який укладено з метою приховування справжнього правочину договору оренди землі.

Відповідно до п. 1 положення «Про Державну інспекцію сільського господарства України», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. №459/2011 Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

У свою чергу, відповідно до п.3 положення «Про Державну інспекцію сільського господарства України», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. №459/2011 основними завданнями Держсільгоспінспекції України є: реалізація державної політики у сферах здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо формування державної політики у зазначених сферах.

Виходячи зі змісту поняття «агропромисловий комплекс», визначення якого вбачається з положень Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» агропромисловим комплексом України є міжгалузеве утворення, що включає сільське господарство та інші галузі народного господарства.

Структурно в складі АПК виділяють три основні сфери: 1 - виробництво і постачання АПК України засобами виробництва; 2 - сільське, рибне, лісове господарства; 3 - заготівля, зберігання, переробка і доведення готової продукції до споживача.

Слід зауважити, що відповідно ч. 1 до ст. 5 ЗУ «Про охорону земель» регулювання в галузі охорони земель здійснюють Верховна Рада України, …органи місцевого самоврядування,…а також спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади в межах повноважень, установлених законом, одним з яких відповідно до ч. 5 ст. 5 цього Закону є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Дійсно згідно з пп.1 п. 4 положення «Про Державну інспекцію сільського господарства України», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. №459/2011 Держсільгосінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони усіх категорій та форм власності.

Однак поряд з цим, відповідно до пп.14 та пп. 15 п. 4 положення «Про Державну інспекцію сільського господарства України», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. №459/2011, з метою виконання покладених на Держсільгосінспекцію України завдань, встановлено лінію поведінки, відповідно до якої Держсільгосінспекція України вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону з питань визначених пп.14 п. 4 цього положення та розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання їх не за цільовим призначенням…та вживає заходів до її відшкодування в установленому законом порядку.

У взаємозв'язку із викладеним відповідно до абзацу 5 п. 5 цього положення Держсільгосінспекція України та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право звертатися до органів прокуратури з клопотанням про подання позову до суду щодо повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Однак, як вбачається, з матеріалів справи та пояснень сторін спірна земельна ділянка не була зайнята самовільно та строк її користування не закінчився відповідно до договору сервітутного користування, а також не відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Виходячи зі змісту ч. 3 та 4 ст. 12 ЗУ «Про охорону земель» саме до повноважень міських рад належить тимчасова заборона чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог законодавства в галузі охорони земель та здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності.

Таким чином, оскільки до повноважень Держсільгоспінспекції України не входить звернення до суду з позовом про визнання недійсним правочину, який був укладений між органом місцевого самоврядування та відповідачем ОСОБА_2, прокурором при здійсненні представницьких повноважень подано позов від імені та в інтересах особи, якій не належить право на звернення з позовом до суду, що не відповідає вимогам ст. 45 ЦПК України.

Отже, відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст.ст. 10, 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12 Земельного кодексу України, право на звернення з відповідним позовом має не Державна інспекція сільського господарства України та не прокуратура від її імені та в її інтересах, а орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Мелітопольська міська рада Запорізької області.

Крім того, за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду № 320/7238/13-ц від 17.10.2013 року, яке набрало законної сили, зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити та привести у первісний стан спірну земельну ділянку по АДРЕСА_1, отже питання щодо повернення спірної ділянки фактично задоволено, тому у взаємозв'язку із вищевикладеним додаткового вирішення на даний час не потребує.

Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки подані від імені та в інтересах неналежного позивача, до повноважень якого не належить право на звернення до суду з відповідним позовом, а лише вносити в встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону, однак під час судового розгляду ні прокурор ні позивач не підтвердили факту звернення до органу місцевого самоврядування з вимогою про розірвання договору сервітуту, а тому вищезазначені вимоги являються передчасними, недостатньо обгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 14,121 Конституції України, ст.ст. 93, 98, 100, 102-1, 125, 134 Земельного Кодексу України, ст.ст. 5, 12 Закону України «Про охорону земель», ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» ст.ст., ст.ст. 2013, 215-216, 235 ЦК України, 10, 11, 57, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Мелітопольського міжрайонного прокурора в інтересах Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області до ОСОБА_2 та Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання договору сервітуту недійсним - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О.В