АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 січня 2013 р. інспектором ВДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 255 грн.

Зазначав, що ним було оскаржено постанову, однак у задоволенні заяви, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2013 р., відмовлено, й 25 липня 2013 р. ним сплачено штраф, в сумі 255 грн.

01 квітня 2013 р. та 21 серпня 2013 р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві винесено постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача подвійного розміру штрафу, про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Вказував, що 31 січня 2014 р. ним були сплачені на виконання зазначених постанов державного виконавця грошові кошти, в сумі 255 грн., 51 грн. та 100 грн., й 11 лютого 2014 р. держаним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Посилаючись на викладені обставини та те, що штраф, в сумі 255 грн. ним було оплачено одразу після отримання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2013 р. про відмову в задоволенні заяви про скасування накладеного штрафу, однак постанова про стягнення штрафу була направлена відділом ДАІ РУ ГУ МВС України в м. Києві для примусового виконання без врахування її оскарження в судовому порядку, що призвело до стягнення з позивача його подвійного розміру, а також виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, на суму 406 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 09 січня 2013 р. інспектором ВДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, в сумі 255 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2013 р. відмовлено позивачу у задоволенні адміністративного позову про скасування зазначеної постанови про адміністративне правопорушення, й 25 липня 2013 р. ним сплачено штраф, в сумі 255 грн. /а.с.3-4, 6/.

Встановлено, що 01 квітня 2013 р. та 21 серпня 2013 р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві винесено постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача подвійного розміру штрафу, про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій /а.с.7, 8, 9/.

В подальшому, на виконання зазначених постанов 31 січня 2014 р. ОСОБА_1 сплачено грошові кошти, в сумі 255 грн. та 151 грн., й 11 лютого 2014 р. держаним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження /а.с.10, 11/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з їх недоведеності та безпідставності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що діями Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві по надсиланню постанови про адміністративне стягнення до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві позивачу завдано матеріальної шкоди, що полягає у подвійному стягненню штрафу та необхідності сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, на загальну суму 406 грн. ретельно перевірялися судом першої інстанції, й отримали належну оцінку в рішенні суду.

Так, відповідно до ст.1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи

Між тим, звертаючись у суд з позовом, ОСОБА_1 не надано доказів незаконності дій чи бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, пов'язаних з притягненням позивача до адміністративної відповідальності та виконанням постанови суду.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді:

Справа № 757/12451/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2363/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Підпалий В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.