У Х В А Л А

21 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Романюка Я.М., Гуменюка В.І., Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІРА софт», ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, Державної служби інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про визнання співавторства та припинення дій, що порушують авторське право,

встановила:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відхилено, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 просять скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме частини 2 статті 11 Закону України «Про авторське право та суміжні права», частини 2 статті 150 ЦПК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодившись із висновками судів першої та апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про авторське право та суміжні права» авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виникнення будь-яких інших формальностей. Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з його недоведеністю, оскільки в силу Закону України «Про авторське право і суміжні права» комп'ютерна програма «ІНФОРМАЦІЯ_1» є самостійним продуктом інтелектуальної творчості.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2012 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що первісним і прямим доказом створення автором малюнку є саме ескізи цього малюнку, оскільки саме на ескізах вперше у світі фіксується факт того, що автор намалював певний малюнок, який надалі може бути зареєстрований як знак для товарів і послуг. Товариство не може бути автором малюнка, оскільки згідно положень статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автором може бути лише фізична особа. Судами було встановлено, що саме ОСОБА_3 - дизайнер, створив зазначений малюнок, що є належним і допустимим доказом, який підтверджує факт створення малюнка і його автора.

Однак у справі, рішення касаційного суду в якій просять переглянути заявники, судами не було встановлено належних і допустимих доказів, які б свідчили про спільну творчу працю над об'єктом авторського права, як самих позивачів так і спільно з відповідачами, а тому позивачі не довели неправомірність дій відповідачів.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції виходив із того, що посилання судів на те, що клопотання про призначення повторної експертизи є лише свідомим затягуванням представником позивача розгляджу справи по суті не є правовим висновком для обґрунтування відмови у задоволення зазначеного клопотання. При цьому судами не враховано, що, призначаючи повторну експертизу, суд визнав її необхідність, проте вона не була проведена не через дії сторони, а у зв'язку з відсутністю спеціалістів у експертній установі, якій судом доручено проведення такої експертизи. У зв'язку з цим суд мав вирішити питання про проведення такої експертизи в іншій експертній установі, до компетенції якої відноситься проведення таких експертиз.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами процесуального та матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІРА софт», ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, Державної служби інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про визнання співавторства та припинення дій, що порушують авторське право про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема