У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 липня 2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 9 липня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 463 тис. 243 грн 78 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 липня 2014 року в частині солідарного стягнення змінено, стягнуто з ОСОБА_5 та солідарно з ним з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 463 тис. 243 грн 78 коп.; в решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У серпні 2015 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 липня 2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав постанови Верховного Суду України від 17 вересня і 17 грудня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого погодились і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що оскільки ОСОБА_5 належним чином не виконував умови кредитного договору, тому на підставі статей 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником зобов'язання. Порука не є припиненою, оскільки кредитор використав передбачене статтею 1050 ЦК України та пунктом 8.3 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 27 листопада 2013 року вимогу, в т.ч. і поручителям, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів, у зв'язку з чим шестимісячний строк виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України підлягає обрахуванню з цієї дати. Оскільки відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 отримали вимогу про дострокове повернення кредиту 30 листопада 2013 року, останній платіж за кредитом позичальник ОСОБА_5 здійснив 23 жовтня 2013 року, а банк звернувся до суду із позовом 25 березня 2014 року, то передбачений законом шестимісячний строк на звернення до суду банком не пропущено. Суд апеляційної інстанції, змінюючи судове рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що оскільки між банком і поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 укладено окремі договори поруки, то згідно зі статтею 554 ЦК України вони не несуть солідарну відповідальність перед кредитором; заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з боржника та кожного поручителя окремо один від одного.

У наданих для порівняння:

- постанові від 17 вересня 2014 року Верховний Суд України висловив позицію, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя;

- постанові від 17 грудня 2014 року Верховний Суд України зробив висновок, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Оскільки ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Порівняння змісту постанов Верховного Суду України, наданих заявниками для порівняння, зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 9 липня 2014 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк