У х в а л а

іменем україни

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Фірма Меблі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційними скаргами Приватного підприємства «Фірма Меблі» та ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду вінницької області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Приватного підприємства «Фірма Меблі» (далі - ПП «Фірма Меблі») 31 811 грн 51 коп. заборгованості по заробітній платі за період з 5 червня 2013 року по 5 червня 2014 року.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що з 10 грудня 2003 року по 10 серпня 2012 року він працював на ПП «Фірма Меблі» та був звільнений за власним бажанням, однак з ним не було проведено остаточний розрахунок, у зв'язку з чим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2013 року стягнуто з ПП «Фірма Меблі» на його користь грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки в розмірі 5 142 грн 79 коп., середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати на загальну суму 24 464 грн., зобов'язано ПП «Фірма Меблі» внести відомості у трудову книжку позивача у запис №25, а саме: документ, дату і номер на підставі якого його було звільнено.

Рішення суду набрало законної сили 26 грудня 2013 року і 08 лютого 2014 року Замостянським відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача зазначених сум, однак відповідач вчасно не сплатив борг, що є підставою для сплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі по день фактичного розрахунку (погашення боргу), тобто з часу ухвалення судом рішення - 5 червня 2013 року по 5 червня 2014 року, просив задовольнити позов.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду вінницької області від 10 листопада 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто з ПП «Фірма Меблі» на його користь 23 457 грн 46 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 5 червня 2013 року по 5 червня 2014 року. У задоволенні решти позову відмовлено.

23 жовтня 2014 року додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, а позивач просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України за весь період невиплати цієї заробітної плати, включивши період з дня ухвалення рішення про її стягнення 5 червня 2013 року по день погашення боргу по виконавчому листу 5 червня 2014 року відповідно до мінімальної заробітної плати у 2013 році та з урахуванням її збільшення у 2014 році, що є підставою для часткового задоволення позову.

При цьому судами вірно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційні скарги потрібно відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду вінницької області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Приватного підприємства «Фірма Меблі» та ОСОБА_4 відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду вінницької області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук