У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Воловецького районного суду від 29 жовтня 2014р. по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на іпотечне майно ,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно, яке складається з будинку АДРЕСА_1 Воловецького району Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та ОСОБА_3 13.05.2005 р. укладено кредитний договір № MKW0GK00000003, згідно якого останній отримав кредит в сумі 9 776 доларів США, із сплатою відсотків у розмірі 12% річних за його користування, з кінцевим терміном повернення 12.05.2020 р.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки від 13.05.2005 р., за умовами якого останній надав в іпотеку банку нерухоме вказаний будинок, який належав йому на праві приватної власності.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань по поверненню кредиту виконав не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 44 918, 50 доларів США станом на 02.04.2014р.

В результаті банківської перевірки позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями його майна стала дружина ОСОБА_2 та сини ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які за клопотанням позивача ухвалою від 12.09.2014 р. залучено до участі у справі в якості співвідповідачів.

Представником позивача уточнено позовні вимоги: позивач просив звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1, Воловецький р-н шляхом його продажу та виселення ОСОБА_2

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник відповідачки ОСОБА_2 вважала, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши представників апелянта і ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що строки пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців пропущено і тому позивач втратив право вимоги до відповідачів.

Апеляційна скарга обґрунтована твердженням протилежного: строк пред'явлення претензій спадкоємцям не закінчився, оскільки позивач дізнався про смерть боржника лише у 2014 році і в цей же час направив відповідну вимогу до нотаріальної контори.

Цей довід не відповідає дійсним обставинам справи.

По справі доведено, що між позивачем та ОСОБА_3 13.05.2005 р. укладено кредитний договір № MKW0GK00000003, згідно якого останній отримав кредит в сумі 9 776 доларів США із сплатою відсотків у розмірі 12% річних за його користування з кінцевим терміном повернення 12.05.2020 р.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальник уклали договір іпотеки від 13.05.2005 р., за умовами якого останній надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належав йому на праві приватної власності.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань по поверненню кредиту виконав не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 44 918,50 доларів США станом на 02.04.2014р. Відповідно до наданого позивачем розрахунку ця заборгованість виникла за період з червня 2005 р. по квітень 2014 р. Відповідно до листа Воловецького районного суду від 03.09.2014 р. за вказаний період від позивача по вказаному кредитному договору надійшло три позови: про стягнення боргу з ОСОБА_3, який залишено без розгляду ухвалою від 19.06.2008 р.; про звернення стягнення на майно ОСОБА_3, по якому провадження по справі закрито ухвалою 20.07.2012 р. у зв'язку зі смертю боржника, а також даний позов до ОСОБА_8 Тобто безсумнівно доведено, що вже 20.07.2012 р. позивачу було відомо про смерть боржника. Вимогу до спадкоємців було заявлено у Воловецьку нотаріальну контору 22.01.2014 р., а даний позов пред'явлено 22.07.2014 р., тобто більше ніж через два роки після прийняття ухвали про закриття справи за позовом позивача до ОСОБА_8 у зв'язку з смертю останнього.

Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги; ч.3 ст.1281 ЦК України: якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги; ч.4 ст.1281 ЦК України: кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З врахуванням вимог зазначеної норми права та обставин справи, суд констатує, що до даних правовідносин слід застосувати вимоги ч.4 ст.1281 ЦК України, зміст якої наведено вище, оскільки про смерть боржника позивач дізнався 20.07.2012 р. і до часу заявлення вимоги до спадкоємців шляхом звернення у Воловецьку нотаріальну контору - 22.01.2014 р. - пропущено як шестимісячний так і річний строки, встановлений ч.2 і ч.3 ст.1281 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування вимог ст.ст.526, 527, 543, 553, 554, 608, 629 ЦК України є також безпідставними, оскільки встановлені правовідносини регулюються не цими статтями, а вказаною вище ст.1281 ЦК України.

Щодо твердження про порушення норм процесуального законодавства, то слід зазначити, що апелянтом наводиться зміст ст.60, 179, 212 ЦПК України, однак не вказується в чому полягає порушення цих норм.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 29 жовтня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :