САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/7817/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Дніпропетровської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, третя особа: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради про визнання прав користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що квартира АДРЕСА_1 (тепер АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську) була надана ОСОБА_4 за місцем роботи на сімю з 5-ти осіб, в тому числі дружини ОСОБА_5 та синів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується копією ордеру №2 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження. Квартира складається з двох житлових кімнат площею 32,6 кв.м.. Позивач ОСОБА_3 04.06.1989 року уклала шлюб з ОСОБА_9. Після реєстрації шлюбу вона вселилася в квартиру №2, в якій на той час крім її чоловіка ОСОБА_9, проживали його батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5, в якості члена сімї наймача. В 1990 році народився позивач ОСОБА_1, в 1992 році народився ОСОБА_10 ОСОБА_4 помер приблизно 22 роки тому, позивачі продовжували проживати у спірній квартирі та зареєстровані були зареєстровані в АДРЕСА_8. Позивач в вищезазначеній квартирі ніколи не проживав. Після досягнення повноліття ОСОБА_10 перейшов на постійне місце проживання за адресою реєстрації по АДРЕСА_6. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9 покінчив життя самогубством. Позивачі залишилися проживати в спірній квартирі. Оскільки особовий рахунок був закритий, позивачі не можуть виконувати умови договору найму житлового приміщення. Позивачі просили суд ухвалити рішення, яким визнати за ними право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську. Після уточнень позовних вимог позивачем було виключено з числа позивачів ОСОБА_3 та залучено у якості відповідача Виконком Дніпропетровської міської ради. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підстав обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що ОСОБА_11 за життя згоди на вселення ОСОБА_1 не давав, докази на підтвердження тих обставин, що позивач з народження проживає в спірній квартирі в матеріалах справи відсутні.

Представник третьої особи: Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення, в яких не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_12 за життя за місцем його роботи була надана квартира АДРЕСА_4 (тепер АДРЕСА_1 м. Дніпропетровська) на сімю з чотирьох осіб (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

Померлий ОСОБА_9 знятий з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_5 19.05.2014 року, що підтверджується довідкою КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради № 1323 від 17.10.2014 року (а.с. 6). На момент його смерті інші зареєстровані особи в квартирі відсутні, особовий рахунок на неї закритий, що підтверджується листом КП «ЖГ Самарського району» Дніпропетровської міської ради від 24.10.2014 року (а.с. 7).

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Набуття права користування житловим приміщенням може відбутись лише при дотриманні порядку вселення до житлового приміщення, як члени сімї наймача, якщо при вселенні між цими особами не було іншої угоди про порядок користування житловим приміщенням.

Відповідно до акту від 22.10.2014 року, позивач вселився в спірну квартиру в 2011 році, тобто вже будучи повнолітнім (а.с. 23).

Разом з тим в матеріалах справи міститься довідка квартального комітету від 29.01.2015 року, відповідно до якої позивач народився та виріс за адресою АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, однак суд приходить до висновку про необхідність її критичного оцінювання, оскільки квартальні комітети не наділені повноваженнями щодо надання відомостей про осіб, що проживають в багатоповерхових багатоквартирних будинків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив що знайомий з позивачами, йому відомо коли народився позивач та його брат, де вони проживали, де була квартира їх батька ОСОБА_8, з яким вони разом працювали та дружили, іноді зустрічалися. Він памятає де розташований будинок, назву вулиці не памятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що він був другом батька позивача, знає позивача та їх сімю, що вони проживають на Ігрені по АДРЕСА_9

Відповідно до довідки КП «ЖГ Самарського району» ДМР №1324 від 17.10.2014 року позивач зберігає місце реєстрації у квартирі АДРЕСА_6. (а.с. 6).

Суд критично ставиться до посилань позивача на ті обставини, що у звязку з проживанням за адресою АДРЕСА_4 він втратив право користування житлом за адресою АДРЕСА_10 в м. Дніпропетровську, оскільки позивачем в судовому засіданні не було надано жодного доказу в їх обґрунтування.

Що стосується приєднаної до матеріалів справи копії ордера на квартиру АДРЕСА_7, суд вважає його не належним доказом, оскільки ордер містить очевидні виправлення щодо прізвища особи, якій даний ордер видавався, також внесення в список осіб батька позивача заповнено іншим почерком та із зазначенням іншої дати. Ордер виданий в 1967 році, в той час як ОСОБА_9 відповідно до матеріалів справи народився в 1968 році, і тому на момент його видачі не міг бути включеним до складу сімї. Крім того, на копії ордеру міститься застереження про термін його дійсності: «на время работы ДРСУ».

Крім того суд не може приймати до уваги в якості доказу пояснення свідків, оскільки вони спілкувались з батьком позивача більше на роботі, епізодично святкували разом свята, однак постійно квартиру не відвідували.

Враховуючи вищенаведене, за таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права користування житловим приміщенням в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 14, 65, 71 ЖК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев