Справа №577/4821/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кравченко В. О.
Номер провадження 22-ц/788/57/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про реальний виділ частки у житловому будинку,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року позов задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_8 частку у житловому будинку по АДРЕСА_1, яка складається, згідно технічного плану, із тамбура 1-1 площею 4,6 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 15,2 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 9,3 кв. м., коридора 1-4 площею 4,8 кв. м., санвузла 1-5 площею 7 кв. м., кухні 1-6 площею 8,8 кв. м., відкритої веранди "а 9", гаража "С", сараю "З", погребу "пг-1" та "пг-2", що становить 19/100 частин житлового будинку, визнано за ОСОБА_8 право власності на вказану частку.

В апеляційні скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Всі доводи апеляційної скарги по суті зводяться до наступного: 1) позивачем не надано належного доказу його права власності на 19/100 будинку, оскільки належним доказом права власності може бути тільки витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 2) поза увагою суду залишилось те, що відповідно до фотокопії технічного паспорту МБТІ спірного будинку виготовленого 19 листопада 2012 року, яку надав позивач, за ОСОБА_8 зареєстровано 27/100 вказаного будинку; 3) суд задовольняючи позов не звернув уваги на те, що можуть бути порушені земельні права осіб, які подають апеляційну скаргу, в тому числі щодо користування городом.

У судовому засіданні ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_13 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції по суті встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування частини будинку від 16 червня 2007 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_8 19/100 частини названого житлового будинку з господарськими спорудами (а.с. 70).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Конотопського МБТІ від 26 червня 2007 року вищезгадане нерухоме майно належить ОСОБА_8 на праві приватної спільної часткової власності (а.с. 71).

Факт належності ОСОБА_8 конкретного нерухомого майна в будинку та в господарських будівлях відповідачами не оспорюється.

Решта вищезгаданого житлового будинку з надвірними спорудами належить на праві приватної власності у відповідних частках відповідачам згідно правовстановлюючих документів (а.с. 5-6).

У позасудовому порядку сторони не домовились про виділ ОСОБА_8 у натурі 19/100 частини із вищезгаданого нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОСОБА_8, тоді як відповідачі, які подали апеляційну скаргу, на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надало належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до діючого в 2007 року законодавства державна реєстрація вищевказаного договору дарування, порядок такої реєстрації були дотримані. Компетентним на той час органом щодо вчинення згаданих дій було Конотопське МБТІ (а.с. 7).

За таких обставин доводи апеляційної скарги з цього приводу не приймаються, оскільки не ґрунтуються на законі та не підтверджуються належними доказами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Як убачається із правовстановлюючих документів наданих сторонами, в тому числі і з вищезгаданого договору дарування, довідки-характеристики на даний будинок, частка позивача у праві приватної спільної часткової власності становить 19/100.

Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що не має правового значення та не є належним доказом, інформація в технічному паспорті на ім'я ОСОБА_8 від 19 листопада 2012 року, складеного Конотопським МБТІ, про те, що частка його у праві власності у вказаному будинку становить 27/100 (а.с. 20).

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду Сумської області ОСОБА_8 надав копію іншого технічного паспорту від 09 квітня 2014 року, виготовленого КП «Конотопське МБТІ» (а.с. 137-141), в якому його частка у вказаному будинку зовсім не зазначена.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними, тому до уваги не приймаються.

Так, дійсно із фотокопії свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер:26862476 від 16 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_8 належить 19/100 частини земельної ділянки площею 0,1 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування вищезазначеного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 74).

Проте, предметом позову ОСОБА_8 не були земельні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції їх не вирішував, тому відсутній предмет апеляційного перегляду.

Відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У позасудовому порядку позивач та відповідачі, які подали апеляційну скаргу, питання про виділ ОСОБА_8 у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності не вирішили, тому спір відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України вирішено судом.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема і журналу судового засідання, пояснень сторін, вищевказаний будинок це багатоквартирний будинок, в якому квартири у минулому було приватизовано. Потім відносно цих квартир укладалися інші угоди, зокрема і договір дарування щодо позивача. Всього в будинку 6 квартир, квартира №1 (по технічним документам) належить позивачеві. Відповідачі, які подали апеляційну скаргу, не заперечують факт належності позивачеві конкретного нерухомого майна щодо якого суд першої інстанції прийняв рішення. З цього приводу відсутні будь-які доводи і в апеляційній скарзі. Судом першої інстанції правильно встановлено, що гараж "С" та сарай "З" з погребами не є самовільно побудованими і не збільшують частку позивача в нерухомому майні. Названі споруди були приналежністю будинку до приватизації квартир у ньому.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції помилково зазначив про те, що фактично кожна частка сторін становить окрему квартиру, оскільки квартир 6, а співвласників 10, то вони, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду, оскільки відповідачі не позбавлені можливості звернутися до суду в порядку передбаченому ст. 221 ЦПК України з метою роз'яснення рішення суду в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

З оригіналом згідно C.В. Попруга