Справа № 461/9519/14 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/448/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ТзОВ "Компанія з управління

активами "Приміколект- Капітал" - Паращич І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

старший державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Павлишин Т.І. звернувся з поданням про надання дозволу на тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Оскаржуваною ухвалою подання старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Павлишин Т.І. задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов"язань, покладених на неї рішенням Галицького районного суду м.Львова №1304/3392/12 від 22 січня 2014 року про стягнення на користь ТзОВ "Компанія з управління активами "Приміколект - Капітал" боргу в сумі 282371.36 грн. Обов"язок по виконанню даної ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати.

Апелянт вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що Законом України "Про порядок виїзду з України і в"їзду на Україну громадян України" не передбачено тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду за ухвалою суду та відповідно до ст.33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Крім цього апелянт вказує, що боржник не ухиляється від виконання грошового зобов"язання, доказів про наявність у неї закордонного паспорта виконавцем не надано, і окрім цього на утриманні ОСОБА_3 перебуває двоє неповнолітніх дітей, у зв"язку з чим є необхідність короткочасного виїзду за кордон для придбання продуктів харчування та одягу.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника "Компанія з управління активами "Приміколект - Капітал" Паращич І.В. щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п.18 ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця та тимчасово обмежуючи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не виконано зобов"язання, покладене на нього виконавчим листом, виданим 22.01.2014 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ТзОВ "КзУА "Приміколект - Капітал" заборгованості у сумі 282371.36 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Подання старшого державного виконавця мотивоване тим, що боржник у встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем строк добровільно рішення суду не виконав, на час звернення з поданням заборгованість ОСОБА_3 не погашена, вона ухиляється від виконання зобов"язань, покладених на неї рішенням суду. Незважаючи на вжиття державним виконавцем заходів для виконання виконавчого листа, рішення суду залишилось не виконаним.

Відповідно до положень ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб"єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов"язання. Саме на державного виконавця покладається тягар доказування ухилення боржника від виконання зобов"язання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов"язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення від виконання зобов"язань, покладених судовим рішенням означає з об"єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов"язків, у зв"язку з чим здійснюється примусове виконання.

У зв"язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов"язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов"язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває у заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2014 р. державним виконавцем ВДВС Жовківського районного управління юстиції Макогін В.М. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №1304/3392/12, виданим 22.01.2014 року Галицьким районним судом м.Львова Цією ж постановою боржнику запропоновано добровільно виконати рішення до 07.02.2014 року.

З матеріалів справи також вбачається, що постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.02.2014 р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення 282371.36 грн., заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна, яке йому належить. Відповіді на запити підтверджують звернення державного виконавця із запитами щодо наявності у боржника майна; наявності рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах, отримання боржником пенсій чи інших доходів

Звернувшись до суду з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника у виїзді за межі України, державним виконавцем направлено подання, до якого додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, однак без надання доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення його від виконання зобов"язань,

Боржник, який має невиконані зобов"язання, не може вважатися винним в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, і саме невиконання боржником самостійно зобов"язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання обов"язків, покладених на нього рішенням суду..

Постановою начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області виконавче провадження передане з ВДВС Жовківського РУЮ до ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Павлишина Т.І. про прийняття до виконання виконавчого провадження від 18.06.2014 року.

18.06.2014 р. старшим державним виконавцем Павлишиним Т.І. винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено розшук майна належного ОСОБА_3, а саме, автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER 120 PR, куз. НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, 2008 р., чорний колір.

Докази вжиття старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Павлишиним Т.І. інших дій, окрім, як прийняття ним постанови про оголошення 18.06.2014 р. розшуку майна боржника, в матеріалах справи відсутні.

Інших документів виконавчого провадження на підтвердження ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов"язань, покладених на неї рішенням суду, старшим державним виконавцем, який зобов"язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника, до матеріалів подання додані не були.

Державним виконавцем не надано доказів, які б свідчили про те, боржник ухиляється від виконання зобов"язань, покладених на нього судом, в матеріалах справи відсутні відомості про обізнаність боржника з наявністю відкритого провадження та строками його добровільного виконання, докази виклику ОСОБА_3 та неявки боржника до старшого державного виконавця.

На думку колегії суддів державним виконавцем не вжито достатніх заходів з метою виконання виконавчого листа, а вжиті ним заходи для виконання виконавчого листа свідчать про неповноту вчинення виконавчих дій, про відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов"язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

З врахуванням вищенаведеного, на думку колегії суддів у задоволенні клопотання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України слід відмовити за недоведеністю саме ухилення боржника від виконання зобов"язань, оскільки мотиви зазначені в оскаржуваній ухвалі не є доказом такого ухилення.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали відсутня достатня аргументація необхідності застосування вказаного обмеження, не надано оцінки доказів, поданих державним виконавцем, не надано аналізу діям виконавця, які ним вживались для виконання виконавчого листа, суд обмежився лише відтворенням ч. ч. 1,2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в"їзд в Україну громадян України", п.18 ч.2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", ч.1 ст. 377-1 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення відсутній висновок суду про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов"язань, покладених на нього рішенням Галицького районного суду м. Львова, відсутнє посилання на конкретні докази такого ухилення.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов"язань, а за ухилення від їх виконання, висновок суду першої інстанції про задоволення подання з підстав невиконання ОСОБА_3 зобов"язання, покладеного на неї виконавчим листом, виданим 22.01.2014 року Галицьктм районним судом м. Львова про стягнення на користь ТзОВ "КзУА "Приміколект - Капітал" заборгованості у сумі 282371.36 грн., за відсутності доказів ухилення від виконання зобов"язання, не може бути підставою для задоволення подання.

Зважаючи на те, що на суд покладено вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України, а право вибору способу виконання такого обмеження належить органу, до компетенції якого входить питання забезпечення виїзду з України, суд першої інстанції безпідставно зазначив у резолютивній частині оскаржуваної ухвали спосіб обмеження - шляхом заборони перетинати державний кордон України.

Резолютивна частина ухвали не повинна містити висновків суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта, оскільки ЦПК України не містить норм про віднесення до юрисдикції суду розгляд питань про вилучення паспорта та не передбачають процедуру розгляду таких питань судом.

Крім цього, оскільки п.8 ст. 19 Закону України №661-1У встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в"їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, колегія суддів вважає безпідставним покладення на ДПС, яке не було учасником процесу, обов"язку по виконанню ухвали суду.

Колегія суддів звертає увагу суду на те, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, судове рішення про обмеження конституційного права на виїзд з України на підставі законів та Конституції України, повинно ухвалюватись іменем України.

З наведених вище підстав оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Павлишина Т.І. про надання дозволу на тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року - скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Павлишина Т.І. про надання дозволу на тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.