У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2-к/759/2/15

ун. № 759/19736/14-ц

30 січня 2015 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Ключник А.С., розглянувши клопотання Головного управління юстиції у м. Києві про надання дозволу на виконання на території України рішення суду Первомайського району м. Мінськ Республіка Білорусь від 20.04.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2008 року і до повноліття дитини, замінивши прізвище стягувача з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3",

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання Головного управління юстиції у м. Києві про надання дозволу на виконання на території України рішення суду Первомайського району м. Мінськ Республіка Білорусь від 20.04.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2008 року і до повноліття дитини, замінивши прізвище стягувача з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3".

Ухвалою суду від 24.11.2014 року суд повідомив боржника про надходження клопотання стягувача і запропоновано йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Ухвалою від 15.01.2015 року призначено розгляд вказаного клопотання за відсутності заперечення ОСОБА_1 на 30.01.2015 року.

У судовому засіданні 30.01.2015 року ОСОБА_1 не заперечував щодо надання дозволу на виконання рішення іноземного суду.

В судове засідання 30.01.2015 року представник заявника не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до п. 5 ст.395 ЦПК України неявка у судове засідання будь-кого із сторін не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою зі сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду. Питань про перенесення розгляду даного клопотання до суду не надходило.

Суддя, розглянувши подані документи, вважає за необхідне клопотання Головного управління юстиції у м. Києві про надання дозволу на виконання на території України рішення суду Первомайського району м. Мінськ Республіка Білорусь від 20.04.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2008 року і до повноліття дитини, замінивши фамілію стягувача з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. ст. 395 ЦПК України розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Міжнародним договором, що регулює визнання та виконання рішення Республіки Білорусь, є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена державами-членами Співдружності Незалежних Держав у м. Мінську 22.01.1993 р. (далі - Мінська Конвенція). Конвенцію ратифіковано Верховною Радою України із застереженням, що Україна бере на себе зобов'язання визнавати й виконувати рішення, постановлені на територіях держав-учасниць Конвенції за винятком визнання і виконання виконавчих написів та нотаріальних актів щодо грошових зобов'язань.

Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2 ст. 394 ЦПК України).

Відповідно до ст. 53 Мінської Конвенції до клопотання додаються: 1) рішення іноземного суду або його засвідчена копія та офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню; 2) документ, із якого видно, що сторона, проти якої постановлено рішення і яка не брала участі у процесі, була в належному порядку і своєчасно викликана в суд; 3) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на час його пересилання.

Згідно ч. 1 ст. 32 Мінської Конвенції правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної сторони, на території якої постійно проживають діти.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 24.12.1999 р. №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» (далі - Постанова ВСУ), виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа;

У відповідності до п. 12 Постанови ВСУ клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Пунктом 10 вказаної Постанови ВСУ визначено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

За вимогами ч. 1 ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Згідно до ч.1 ст. 393 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Відповідно до ч. 2 ст. 394 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 394 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Судом встановлено, що ухвалою Первомайського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 15.08.2008 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2008 року і до повноліття дитини.

Ухвалою Первомайського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 20.02.2014 року внесено зміни в виконавчий лист виданого на підставі ухвали Первомайського району м. Мінськ Республіка Білорусь від 15.08.2008 року, а саме: змінено прізвище стягувача з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3".

Згідно підтвердження про вручення документа, відповідач ОСОБА_1 у встановленому порядку та своєчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, ухвали Первомайського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 15.08.2008 року та від 20.02.2014 року набрали законної сили та підлягають виконанню.

На території Республіки Білорусь вказані ухвали не виконувались.

Строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання подано у відповідності до вимог ст. 391 ЦПК України.

Вивчивши клопотання та долучені до нього документи, суддею встановлено, що вони відповідають вимогам ст. 394 ЦПК України.

У відповідності до ст. 396 ЦПК України підставами для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наступне:

1. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

2. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) в інших випадках, встановлених законами України.

Суддею не встановив перелічених вище підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Згідно п. 8 ст. 395 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного Банку України на день постановлення ухвали.

На день постановлення даної ухвали, а саме 30.01.2015 року, курс білоруських рублів по відношенню до гривні України встановлено Національним банком України відповідно до повідомлення на офіційному сайті Національного банку України, який становить 0.0105 гривень (за 10 білоруських рублів).

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена державами-членами Співдружності Незалежних Держав у м. Мінську 22.01.1993 року, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 390 - 398 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання Головного управління юстиції у м. Києві про надання дозволу на виконання на території України рішення суду Первомайського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 20.04.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2008 року і до повноліття дитини, замінивши прізвище стягувача з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3" - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання ухвали Первомайського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 15.08.2008 року, якою стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2008 року і до повноліття дитини та ухвали Первомайського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 20.02.2014 року, замінивши прізвище стягувача з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3".

Видати виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 25% всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.08.2008 року і до повноліття дитини.

Ухвала іноземного суду підлягає виконанню з 14.08.2008 року.

В дохід Республіки Білорусь стягнути з ОСОБА_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 168300,00 рублів її Національного банку державного мита, що еквівалентно 176,72 грн.

Стягнення проводити в гривнях, а перерахування в білоруських рублях за курсом Національного Банку України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ключник