АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1409/15 Головуючий 1-ї інстанції-
Справа № 643/1801/14-ц Поліщук Т.В.
Категорія: трудова Доповідач- Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Харківській електротехнічний завод «Укрелектромаш», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові про стягнення недоплачених сум одноразової допомоги та втраченого заробітку у зв'язку з трудовим каліцтвом, -

ВСТАНОВИЛА:

11.02.2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому після його уточнення і доповнення посилалася на те, що під час роботи на Харківському електротехнічному заводі "Укрелектромаш" слюсарем-складальником електричних машин і апаратів 2- го розряду 16.02.1977 року вона отримала важку травму ока, після чого була переведена на іншу роботу. За висновком МСЕК від 18.06.2001 року їй було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 15%. Підприємством для сплати була визначена сума втраченого заробітку 3654 грн. і відповідна довідка від 11.07.2001 року передана Московському районному відділенню Фонда для проведення відповідних виплат. Вказала, що підприємство після 01.04.2001 року не мало права замість Фонду визначати розмір страхових виплат після, розрахунок цих виплат проведено з порушенням законодавства. Вже під час розгляду справи з наданих підприємством довідок про більший розмір середньої заробітної плати працівників позивачка дізналася про те, що розрахунок Фонду на виплату одноразової виплати, яку вона фактично не отримувала, а також щомісячні платежі були занижені. На підставі викладеного ОСОБА_5 уточнила та доповнила позовні вимоги і просила установити розмір втраченого заробітку станом на 18.06.2001 р. - 58,33 грн., стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові недоплачену страхову суму втраченого заробітку за період з 15.02.2011 р по 01.07.2014 р. в сумі 5487, 42 грн., одноразову допомогу - 5833,20 грн. та зобов'язати відповідача виплачувати починаючи з 01.07.2014 р. і довічно по 469,90 грн., щомісячно, з перерахуванням цієї суми у відповідності з діючим законодавством.

Представник відповідача ПАТ ХЕЛЗ „Укрелектромаш" визнав, що підприємство дійсно не мало права розраховувати розмір страхових виплат після 01.04.2001 р. та щодо вирішення питання поклався на розсуд суду.

Представник Відділення ВД Фонду в м. Харкові проти позову заперечувала, вважає, що нарахування страхових виплат повинно призначатися у відповідності зі ст. 34 Закону України №1105-ХІV від 23.09.1999 р. «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності», крім того Фонд продовжив виплати, які були нараховані підприємством. Вважає також, що нарахування повинні проводитися виходячи з середньомісячного заробітку відповідних працівників підприємства за три місяці, які передували даті МСЕК.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року позов задоволено. Встановлено розмір втраченого заробітку ОСОБА_5 станом на 18.06.2001 р. - 58 грн. 33 коп. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові на користь ОСОБА_5 недоплачену суму втраченого заробітку за період з 15.02.2011 p. по 01.07.2014 р., одноразово, - 5487, 42 грн., суму одноразової страхової допомоги - 5833,20 грн. та зобов'язано виплачувати починаючи з 01 липня 2014 року і довічно по 469 грн. 90 коп. щомісячно з подальшим перерахуванням у відповідності з діючим законодавством.

Не погоджуючись з таким рішення районного суду представник Відділення ВД Фонду просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права. При цьому вказала, що суд неправильно вирахував стягнуті суми. Крім того, оскільки згідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням, а з дня призначення і виплати одноразової допомоги минуло більше 13 років, позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та розглянутого судом позову, судова колегія вважає за необхідне її задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_5 з 1975 року працювала в ВАТ ХЕЛЗ «Харківський електротехнічний завод «Укрелектромаш» (нині - ПАТ) слюсарем-складальником електричних машин і апаратів 2-го розряду на гарячих дільницях робіт. 16 лютого 1977 року позивач отримала виробничу травму, після чого переведена в цех кольорового лиття складальником форм. За первинним висновком МСЕК від 18.06.2001 року, потерпілій було встановлено стійку втрату працездатності 15%, за висновком МСЕК від 23.l0.2008 р. втрата працездатності встановлена безстроково. Наказом ВАТ «Укрелектромаш» від 10.07.2001 р. №182 був розрахований розмір одноразової допомоги та щомісячної суми відшкодування шкоди.

Відповідно до Закону України №1105- ХІV від 23.09.1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності» виплату відшкодування шкоди постраждалим на виробництві проводить з 01.04.2001 р. Фонд соціального страхування від нещасних випадків України, якому підприємства повинні передати документи постраждалих.

ВАТ ХЕЛЗ «Укрелектромаш» передав справу ОСОБА_5 Московському відділенню виконавчої дирекції Фонду за відповідним Актом приймання-передачі від 11.07.2001 р. № 24, з наданням Довідки № 241 від 11.07.2001 р. про встановлений розмір щомісячної виплати 36,54 грн. та одноразової допомоги - 3654 грн. Фонд видав Постанову № 138 від 13.07.2001 р. про продовження раніше призначеної страхової виплати ОСОБА_5 при стійкій втраті професійної працездатності 15% у розмірі відшкодування втраченого потерпілим частини заробітку в сумі 36,54 грн., з проведенням платежів з 01.04.2001 по 01.07.2002р., щомісяця (а.с. 11). При цьому Фонд не з?ясував, що довідка підприємства про заробіток ОСОБА_5 за останні повні три місяця, які передували пошкодженню здоров'я, була невірною Згідно до довідки ПАТ ХЕЛЗ «Укрелектромаш» від 26.05.2014р. № 100 заробіток ОСОБА_5 за 23 дня листопаду 1976р. складав 202,65 руб; 25 дн. грудня 1976р. - 225,83 руб.; 23 дн. січня 1977р. - 170,46 руб. Середньомісячний заробіток ОСОБА_5 таким чином складає 199,65 руб. Станом на червень 2001 року, дату встановлення втрати працездатності потерпілої, на підприємстві працювали на тотожних посадах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Задовольняючи позов, районний суд вирахував середньомісячну заробітну плату цих працівників станом на червень 2001року, коли позивачці було встановлено втрату працездатності. Однак, при цьому суд не взяв до уваги, що на той день, 18.06.2001року, заробітна плата за червень працівникам ще не була нарахована. При таких обставинах суд слід було вираховувати середньомісячну заробітну плату цих працівників станом за повний місяць, який передував цьому, за травень 2001року, і судова колегія в цьому питанні погоджується з доводами апеляційної скарги та наведеними на їх обґрунтування розрахунками Фонду. А саме: ОСОБА_6 - 142,70 грн./10 дн. х 21.2 = 302,52 грн.; ОСОБА_7 - 125, 88 грн./11 дн.х21,2 = 242,53 грн.; ОСОБА_8 - 170,51/9дн.х21.2= 401,74 грн. Таким чином, як правильно зазначено у розрахунках представника Фонду середня заробітна плата становила 315,60 грн., розмір страхової виплати станом на червень 2001 року складає 15% від цієї суми, 47,34 грн., а не 58,33 грн., як помилково вказав суд першої інстанції.

Враховуючи розрахунки представника Фонду, які належним чином обґрунтовані і з цих підстав з ними погоджується колегія суддів, за спірний період, з 15.02.2011р. по 01.07.2014р. ОСОБА_5 повинна була отримати 11840,36 - 9201,68 = 2638,68 грн., а не 5487,42 грн., як помилково вирішив суд першої інстанції, і щомісячні виплати, з подальшим перерахунком, з цієї ж причини повинні складати не 469,90 грн., а - 381,35 грн.

Згідно до постанови Фонду від 13.07.2001р. № 1387/2 ОСОБА_5 було призначено одноразову страхову виплату в розмірі 3654,0 грн. (а.с. 45). Однак, ця виплата повинна складати 47,34 грн. х 100= 4734 грн.

Однак, оскільки згідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв на день виникнення спірних спору, виплати, призначені, але не одержанні своєчасно потерпілим, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням, з урахуванням того, що відповідно до цієї ж статті Закону України якщо таку страхову виплату з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не було визначено, а у даному випадку одноразова страхова виплата не була своєчасно визначена у повному розмірі, то внаслідок спливу зазначеного трирічного строку, про застосування якого було заявлено представником відповідача при розгляді справи по суті, підлягає стягненню недорахована сума цієї соціальної виплати, а саме: 4734 - 3654 = 1080 грн. У задоволенні позовних вимог в цій частині внаслідок спливу зазначеного трирічного строку необхідно відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, то з передбачених п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а позов ОСОБА_5 - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові на користь ОСОБА_5: недоплачену суму втраченого заробітку за період з 15.02.2011р. по 01.07.2014р. в сумі 2638,68 грн., одноразово; суму недоплаченої одноразової страхової допомоги - 1080 грн. та зобов'язувати виплачувати починаючи з 01 липня 2014 року і довічно, по 381 грн. 35 коп., щомісячно, з подальшим перерахуванням у відповідності з діючим законодавством.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: