Номер провадження: 22-ц/785/3527/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

встановила:

У жовтні 2014 року позивачка (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь 16912,67 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 7300 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також зобовязати відповідачів: провести ремонт вхідної двері з боку двору, провести ремонт кахельної плитки у коридорі біля ванної кімнати площею 1 кв.м., замінити змішувач у ванній кімнаті, замінити лінолеум площею 23 кв.м., замінити армоване скло на дверях, замінити стільці у кількості 4 шт. на рівнозначні, стягнути судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку № 93 у м. Болграді Одеської області.

12.08.2013 року між нею та відповідачами був укладений договір оренди зазначеного будинку строком на один рік. При цьому між сторонами була досягнута усна домовленість про подальшу продаж будинку відповідачам.

Відповідачі проживали у зазначеному будинку до серпня 2014 року, але орендну плату сплатили лише 600 грн. за перший місяць проживання серпень 2013 року, а також 600 грн. внесли як залогову суму за користування належним їй майном.

За період проживання в будинку з вересня 2013 року по серпень 2014 року відповідачі повинні сплатити їй орендну плату в сумі 6600 грн.

Крім того, відповідачі під час проживання в будинку, через недбайливе користування належним їй майном, спричинили їй матеріальну шкоду, а саме: привели у непридатний стан систему опалення, пошкодили розширювальний бачок, в звязку з чим на ремонт системи опалення нею було витрачено 1745 грн. Також з вини відповідачів вона була вимушена зробити ремонт у котельній, на який витратила 615 грн. Опалювальний котел був забитий сажею, автоматика газового котла вийшла з ладу, на ремонт опалювального котла вона витратила 570 грн. Відповідачами була пошкоджена та демонтована газова колонка «Аміна», яка не підлягає відновленню, в звязку з чим позивачка була вимушена замінити газову колонку на електричний бойлер, на придбання якого вона витратила 1400 грн., зламали змішувач холодної води на кухні, який вона замінила та витратила на це 260 грн., пошкодили дзеркало та набір для ванної кімнати, тому вона була вимушена придбати нове дзеркало та набір для ванної кімнати загальною вартістю 280 грн., пошкодили крильце при вході в будинок, на ремонт якого нею витрачено 248 грн., розбили скло на вхідних дверях, на заміну якого витрачено 275 грн., під час проведення ремонту забруднили диван та чотири стільця, на заміну оббивки дивану вона витратила 1200 грн. З вини відповідачів пошкоджені та потребують ремонту вхідні двері з боку двору. Відповідачі у зимовий період закривали вікно у спальній кімнаті поліетиленовою плівкою, віконна рама прогнила, заміна рами коштує 300 грн. Відповідачі пошкодили (порвали) лінолеум площею 23 кв. м у коридорі будинку, пошкодили змішувач у ванній кімнаті (вкрився корозією), пошкодили кахель у коридорі біля ванної кімнати площею 1 кв.м., а тому зобовязані усунути ці порушення та пошкодження, а саме замінити змішувач, відремонтувати кахель, замінити лінолеум.

Крім того, позивачка зазначила, що відповідачі перевищили ліміт використання природного газу, в звязку з чим на теперішній час вона вимушена оплачувати використаний природний газ за підвищеним тарифом, сума переплати за використаний у 2014 - 2015 році природний газ буде складати 2428,32 грн., що є сумою спричиненого їй збитку.

Через незаконні дії відповідачів, несвоєчасне внесення плати за проживання в будинку, пошкодження належного позивачці майна, вона перенесла моральні страждання та переживання, що потягло погіршення стану її здоровя. Спричинену відповідачами моральну шкоду позивачка оцінила в 7300 грн., що складає вартість путівки до санаторію.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_3 4585 грн. та судові витрати у розмірі 243,6 грн., а усього 4828,60 грн..

Зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 провести роботи по заміні кахельної плитки площею 1 кв.м. у коридорі біля ванної кімнати у житловому будинку по вул. Терещенко, 93 у м. Болграді Одеської області.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі за договором оренди від 12.08.2013 року проживали у будинку позивачки, а тому відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України несуть солідарну майнову відповідальність по зобовязанням, що випливають із зазначеного договору. Тому суд стягнув плату за користування будинком у розмірі 4165 грн. та витрати, повязані з ремонтом опалювального котла, у розмірі 420 грн., в іншій частині позовних вимог відмовив за недоведеністю.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ОСОБА_3, відповідно до договору купівлі продажу будинку від 02.11.2005 року є власником житлового будинку № 93 по вулиці Терещенко в м. Болграді Одеської області, (а.с.8) .

12.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений письмовий договір оренди зазначеного будинку строком з 12 серпня 2013 по 12 липня 2014 року (а.с.9-10).

Відповідно до п. 3.1.договору ОСОБА_4 зобовязався щомісячно оплачувати орендну плату за користування будинком в сумі 600 грн. не пізніше 25 числа кожного місяця.

Згідно п. 3.2 договору оренди ОСОБА_4 зобовязався окремо від орендної плати передати орендодавцю в якості забезпечення умов договору та зберігання майна залогову суму 600 грн., яка не є орендною платою.

У п. 5.10 договору зазначено, що спільно з наймачем в будинку будуть проживати дружина наймача ОСОБА_5, та їх неповнолітні діти Злата, ОСОБА_1, Софійка.

Судом першої інстанції було встановлено, та не заперечувалось сторонами, що відповідачі та їх неповнолітні діти проживали в зазначеному будинку з дня підписання договору оренди і до кінця липня 2014 року. Тобто за час проживання відповідачів та їх дітей в цьому будинку вони повинні були сплатити позивачці орендну плату в загальній сумі 7200 грн.

Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найма житла, крім найму житла, що є обєктом прав держаної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою т другою ст. 816 ЦК України передбачено, що у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом з наймачем. Зазначені особи набувають рівних з наймачем прав та обовязків щодо користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним.

Згідно ст. 815 ч. 3 ЦК України наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за житло, зобовязаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла (ст. 820 ЦК України). Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Як вже було встановлено судом, відповідачі сплатили позивачці 600 грн. за перший місяць проживання в будинку (серпень 2013 року) та 600 грн. залогової суми, яка відповідно до п. 3.2 договору оренди підлягає поверненню наймачу. Зазначений факт ОСОБА_3 не заперечує.

Також відповідачі у липні 2014 року сплатили позивачці в рахунок оплати за проживання в будинку 1835 грн..

Сам факт отримання коштів ОСОБА_3 не заперечує, але зауважила, що зазначені гроші були передані їй в якості оплати її проїзду з м. Донецька до м. Болграда.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що таке посилання позивачки є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, як зазначили ОСОБА_5, вони не приймали на себе ніяких зобовязань щодо оплати проїзду позивачки, тому зазначені кошти були передані у рахунок оплати за користування будинком.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачами за проживання у будинку позивача були сплачені кошти у розмірі 3035 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України повнолітні члени сімї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність по зобовязаннях, що випливають із зазначеного договору.

Тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, плата за користування будинком в сумі 4165 грн. (7200 грн. 3035 грн.) підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідачів на те, що ремонтні роботи у сумі 6614 грн., які вони провели у будинки позивачці повинні бути зараховані у якості сплати за користування будинком з наступних підстав.

Згідно ст. 819 ЦК України поточний ремонт житла, переданого у найом, зобовязаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором.

У п. 5.7. договору оренди зазначено, що невідємні поліпшення, здійснені у приміщенні орендарем, переходять до орендодавця без відшкодування витрат, якщо вони були внесені без письмової згоди орендодавця.

Відповідачами дійсно у будинку позивачки після укладення договору оренди, були проведені ремонтні роботи: зароблені тріщини на стінах, відремонтована стеля, відремонтована електрична проводка, виконані малярні роботи.

Зазначене підтверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, також це підтверджується товарними чеками та накладними на придбання будівельних матеріалів (а.с.52-55), крім того позивачка також це визнає, але категорично заперечує про усну домовленість між нею та відповідачами щодо зарахування зазначених витрат у якості оплати за користування будинком за договором оренди.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, письмову згоду позивачка не надала, тому відсутні підстави для зарахування витрат відповідачів на ремонт будинку до суми оплати за його користування.

Що стосується часткового задоволення вимог позивачки в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 420 грн., колегія суддів також погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно акту переданого майна, що є додатком до договору найму квартири, відповідачу ОСОБА_4 та членам його сімї була передана нова система опалення, яка введена в експлуатацію у грудні 2009 року (а.с.10).

Відповідно припису від 05 жовтня 2014 року працівниками Болградського управління експлуатації газового господарства слюсарями ОСОБА_9 і ОСОБА_10 була виявлена несправність опалювального котла, а саме: забити сажею основні горілки та горілка запальника, потребує заміни біометрична пластина датчика полумя та терморегулятор (а.с.14).

У суді першої інстанції буди допитані свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10, які пояснювали, що перевірка опалювального котла в будинку позивачки була проведена ними в звязку з заявкою позивачки про несправність газового котла. В ході перевірки було встановлено, що газовий котел не працював, оскільки газові горілки та горілка запальника були забиті сажею, котел не запалювався, також вийшли з ладу біометрична пластина датчика полумя та терморегулятор. Вони почистили котел, замінили біометричну пластину датчика полумя, за що позивачка заплатила їм готівкою 120 грн. Заміна терморегулятора не є обовязковою та не впливає на безпечну експлуатацію котла, тому вони терморегулятор не замінювали, оскільки це позивачка могла зробити у будь який час за власним бажанням.

Також свідок ОСОБА_11 суду пояснив , що на замовлення позивачки у вересні 2014 року він проводив ремонт системи опалення в її будинку: була розгерметизовано труба за опалювальним котлом, в системі опалення було дуже мало води, розширювальний бачок протікав, витяжка була зміщена. Причиною розгерметизації опалювального котла та протікання розширювального бачка могла бути неправильна експлуатація системи опалення , у тому числі недостатнє заповнення системи опалення водою. Він запаяв трубу за котлом, встановив новий розширювальний бачок, встановив правильно витяжку, яка була зміщена, промив систему опалення та запустив її. За виконання цих робіт позивачка заплатила йому готівкою 300 грн., про що вони з позивачкою склали акт . Але автоматику та терморегулятор на опалювальному котлі він не встановлював, в акті про це зазначено помилково (а.с.17).

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідачі користувалися опалювальним котлом та система опалення була їм передана у виправному стані, то останні повинні відшкодувати на користь позивачки витрати, повязані з ремонтом опалювального котла та системи опалення, в сумі 420 грн. (120 грн. + 300 грн.).

Що стосується витрат, повязаних з ремонтом системи опалення, у розмірі 1745 грн., то в цій частині суд правильно відмовив у задоволенні позову, оскільки ремонт системи опалення в будинку позивачки було проведено 23 вересня 2014 року, у той час коли розширювальний бачок, труба, кран, трійник були придбані позивачкою 05.10.2014 року, тобто вже після проведення ремонту, що свідчить про те, що зазначені запчастини потрібні були позивачці для інших цілей.

Те ж саме стосується й вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачів витрат на ремонт котельної в сумі 615 грн., оскільки ОСОБА_3 не було надано доказів про те, в якому стані нею було передано відповідачам приміщення котельної.

Акт приймання передавання будинку із зазначенням стану його приміщень, що передаються у найом, між сторонами не складався. Тому суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачів витрат на ремонт котельної.

Показання свідка ОСОБА_12 та акт від 15 вересня 2014 року (а.с.19), як доказ вини відповідачів у спричиненні матеріальної шкоди, суд також обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки відсутні достовірні докази в якому стані приміщення котельної було передано відповідачам.

Крім того, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_13 пояснювали, що на час вселення відповідачів у спірний будинок всі його приміщення знаходились у запущеному стані, потребували ремонту та приведення до ладу.

Вимога позивачки щодо стягнення витрат на ремонт крильця у розмірі 248 грн. також задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не надано доказів у якому стані воно перебувало до заселення відповідачів,

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у зволенні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів 1400 грн., що складають вартість електричного водонагрівача (бойлера). Як стверджує позивачка, відповідачі пошкодили та демонтували газову колонку «Аміна», яка не підлягає ремонту, в звязку з чим вона вимушена була придбати та встановити в своєму будинку електричний бойлер, але позивачкою не надала доказів про те, в якому стані (виправному чи невиправному) відповідачам була передана газова колонка, а також про те, що газова колонка була пошкоджена та не підлягає відновленню саме з вини відповідачів.

З довідки Болградського управління газового господарства № 2 від 09.01.2015 року вбачається, що 24 листопада 2008 року в будинку позивачки була проведена заміна старої газової колонки на нову газову колонку «Аміна». При цьому газова колонка була опломбована через відсутність пуску газу через металеву трубу. При проведенні перевірки 22 січня 2013 року газова колонка також знаходилась в опломбованому стані. 18 лютого 2014 року пломба на крані на газову колонку відсутня, газова колонка не була підключена та слюсарем не обслуговувалась (а.с.105).

Згідно довідки Болградського управління газового господарства від 03.02.2015 року № 28 підключення газової колонки (проточного водонагрівача) «Аміна» не є можливим, так як розморожено теплообмінник та в задній частині є тріщина (а.с.125).

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив про відсутність доказів, що саме відповідачами була пошкоджена газова колонка, оскільки не була підключена до газопостачання та не використовувалась за призначенням з часу її встановлення, тобто з 2008 року.

Крім того, позивачка не надала належних доказів про те, що газова колонка «Аміна» не може бути відремонтована та відновлена. Той факт що колонка була демонтована під час проживання відповідачів у будинку позивачки, само по собі не є підставою для стягнення матеріальної шкоди, оскільки не є доведеною їх вина в пошкодженні колонки.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів витрат на заміну змішувача на кухні - 260 грн., вартості дзеркала - 160 грн., набору для ванної кімнати - 120 грн., витрат на заміну оббивки дивану - 1200 грн., а також вимоги про зобовязання відповідачів замінити лінолеум 23 кв.м. в коридорі, замінити змішувач у ванній кімнаті, замінити 4 стільця на рівнозначні, замінити скло на міжкімнатних дверях, провести ремонт вхідних дверей, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів того, в якому стані вона передала відповідачам перелічене майно, акт приймання передавання цього майна з описом його стану між сторонами під час підписання договору оренди не складався.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що під час укладення договору найма будинку сторонами не обговорювалось та не було досягнуто будь якої домовленості щодо ліміту природного газу, тому вимоги позивачки щодо стягнення збитків, які повязані з перевищенням ліміту використаного природного газу, в сумі 2428,32 грн. є необґрунтованими.

Оскільки відповідачі не заперечували, що під час проведення ремонту в будинку вони пошкодили кахельну плитку в коридорі біля ванної кімнати площею приблизно 1 кв.м. та визнали вимогу позивачки щодо зобовязання провести ремонт кахельної плитки площею 1 кв.м., то суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив зазначені вимоги, з чим колегія суддів також погоджується.

Що стосується вимоги ОСОБА_3 щодо відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сімї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачкою ОСОБА_3 не надано жодних доказів, що їй спричинена моральна шкода, що з вини відповідачів погіршився стан її здоровя, що вона потребує санаторного лікування.

Довідка КЗ «Болградський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 08.12.2014 року за № 949, яка наявна в матеріалах справи (а.с.59), свідчить лише про наявність у позивачки ряду захворювань, в звязку з якими вона перебуває на диспансерному обліку у лікарів ендокринолога та терапевта, та потребує періодичного лікування.

Але зазначена довідка не є доказом спричинення їй моральної шкоди з вини відповідачів, тому суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_2