Провадження № 22-ц/780/564/15 Доповідач у 2 інстанції Лащенко
Категорія 26 28.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Ю. М.,

при секретарі Бевзюк М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2014 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" про захист прав споживачів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 липня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних.

Проте, відповідач, ОСОБА_1 в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконує свої зобов'язання.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14 липня 2014 року становила 65 375 грн. 71 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотків, штрафів.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати.

Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, в якій просив суд визнати недійсним кредитний договір з підстав невідповідності його вимогам ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2.1 постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», оскільки банк не надав відповідачу детальної інформації щодо умов кредитування та орієнтовної сукупної вартості кредиту до моменту отримання кредиту.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2014 року відмовлено в прийнятті до провадження зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача з підстав передбачений п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно ч.1 ст. 123 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, або коли вимоги за позовом можуть зарахуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 №2 судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об"єднання і роз"єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2014 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача.

Рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 08.10.2014 року, тобто, згідно приписів ст.223 ЦПК України рішення суду набрало законної сили.

Зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, яка міститься в матеріалах справи, та рішення суду першої інстанції від 28 травня 2014 року та копії зустрічної позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду із зустрічним позовом про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість розгляду зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, які вже розглядалися судом по суті і рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28 травня 2014 року відмовлено в їх задоволенні.

Залишаючи ухвалу суду без змін, апеляційна інстанція враховує, що в даному випадку є рішення суду по аналогічному зустрічному позову, яке набрало законної сили, по спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки предмет спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що зустрічний позов заявлено з інших підстав не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доданими до матеріалів справи попереднього зустрічного позову та рішення суду, ухваленого за наслідками його розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 311, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді