Справа № 348/2745/14-ц
Провадження № 22-ц/779/394/2015
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В.А. В. А.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

в с т а н о в и л а :

Рішенням Надвірнянського районного суду від 25 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено стягнення аліментів проводити з 17.11.2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на часткову незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з'ясування судом обставин справи, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір аліментів до 1000 грн. щомісячно на утримання всіх дітей, а в решті рішення залишити без змін.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що аліменти в розмірі 2000 грн. є занадто великою сумою, оскільки він ніде не працює, не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення підприємницької діяльності. Час від часу йому вдається працювати на тимчасових сезонних роботах. Раніше працював в Польщі, а всі зароблені кошти віддавав на утримання дітей.

Апелянт зазначає, що на сьогоднішній день його матеріальний стан є вкрай важким - квартири, будинку, автомобіля чи іншого нерухомого та рухомого майна в нього не має, проживає в будинку батьків. В загальному він не заперечує щодо стягнення аліментів, однак виплати в розмірі 2000 грн. на місяць являються для нього нереальними.

На сьогоднішній день прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 1286 грн. Таким чином, розмір аліментів на одну дитину повинен складати 385 грн. 80 коп. (мінімальна сума, передбачена законом). Отже, на четверо дітей сума аліментів повинна становити - 1543 грн. 20 коп. При цьому, згідно вимог сімейного законодавства, позивач також зобов'язана утримувати дітей, що вдвічі зменшує вищенаведену суму.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи представника апелянта, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає цим вимогам процесуального права.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 та з їх розміром в сумі 2000 грн., тобто по 500 грн. на кожну дитину.

Як встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони з 1999 року по квітень 2012 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилось четверо дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4.

На даний час діти проживають разом з матір'ю ОСОБА_2 і знаходяться на її вихованні тв. утриманні, що сторонами по справі не заперечується.

Згідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що остання, вправі вимагати від відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 182 СК України, належним чином дослідив та врахував обставини справи, а саме: матеріальне становище платника аліментів; величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлену законодавством; те, що позивач є особою молодого віку і має можливість працювати; інших утриманців та стягнень по виконавчих листах немає, а також врахував положення ст.180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. ОСОБА_3 належним чином не виконує свій обов'язок щодо утримання дітей, ніяким чином матеріально не допомагає в їх вихованні.

А тому, на думку колегії суддів, вирішивши стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку з цього приводу та врахував законні інтереси сторін та їх неповнолітніх дітей.

При цьому, ОСОБА_3 не надав жодного доказу на підтвердження свого скрутного матеріального становища.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегія суддів, звертає увагу, що інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері, яка на даний час неспроможна самостійно забезпечити їх матеріально.

Відповідач не позбавлений права в майбутньому за наявності підстав, передбачених ст.192 СК України, звернутись з позовом про зменшення розміру аліментів.

В той же час, колегія суддів не може погодитись із формулюванням резолютивної частини рішення суду.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верхового Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частину.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верхового Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року, резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався даних вимог процесуального права.

По суті, суд вирішив стягувати аліменти з ОСОБА_3 в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину. При цьому, у резолютивній частині рішення суд вказав, що аліменти на чотирьох дітей слід стягувати в загальному розмірі: 2000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Тобто, резолютивна частина рішення суду є не чіткою та не безумовною.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є необгрунтованим, оскільки діти народились через певний проміжок часу, а отже мають різний момент досягнення повноліття. Подальше виконання судового рішення може призвести до виникнення ситуацій щодо різного тлумачення його змісту в частині розміру сум, які повинні стягуватись з відповідача, та відповідно моменту коли виплата аліментів повинна бути припиненою.

У зв'язку із цим, більш доцільно визначити аліменти на кожну дитину окремо, а не в загальному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України, однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

А тому, рішення суду першої інстанції слід змінити, шляхом зміни абзацу другого резолютивної частини рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 25 грудня 2014 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Стягувати з ОСОБА_3, 1977 року народження, (і.к.НОМЕР_1), уродженця с. Красна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області аліменти в користь ОСОБА_2 (і.к.НОМЕР_2) на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9; ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10, в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття".

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.І. Шишко

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк