АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/426/15 Головуючий в 1 інстанції Ратушна В.О.
Категорія: 27 Доповідач: Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

при секретарі: Сидоренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_5, УДАІ УМВС України в Тернопільській області, УДАІ УМВС України в Миколаївській області, УДАІ УМВС України в Херсонській області, про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А:

07 лютого 2014р. представник публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (надалі ПАТ «Мегабанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_5, УДАІ УМВС України в Тернопільській області, УДАІ УМВС України в Миколаївській області, УДАІ УМВС України в Херсонській області про звернення стягнення на предмет застави, вказуючи, що 05.02.2008р. укладений кредитний договір між ПАТ «Мегабанк», який є правонаступником ВАТ «Мегабанк», та ОСОБА_2, за яким останній отримав споживчий кредит в розмірі 52200 грн. з кінцевим строком повернення до 04.02.2011р., зі сплатою 18,5 %річних.

Це кредитне зобов'язання забезпечене заставою згідно договору застави, укладеному між тими ж сторонами 05.02.2008р., предметом якого є напівпричіп-рефрижератор-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996р року випуску, марки TRАІLER модель HFR SL240, номер шасі НОМЕР_2 червоного кольору, вартістю 74619 грн., належний заставодавцеві ОСОБА_2

Запис про обтяження на вказане майно внесений у Державний реєстр обтяжень рухомого майна 08.02.2008р.

Позичальник порушив кредитні зобов'язання, рішенням третейського суду від 19.06.2009р. стягнуто на користь ПАТ «Мегабанк» із ОСОБА_2 кредитну заборгованість в розмірі 60854,54 грн. Вказане рішення звернуто до примусового виконання в ході якого встановлено, що заставодавець без згоди заставодержателя здійснив відчуження предмета застави за відплатним договором ОСОБА_4, останній продав це майно ОСОБА_5, а 22.04.2011р. це ж майно зареєстровано за наступним набувачем ОСОБА_3

Оскільки позичальник не виконав свого зобов'язання і борг не повернув, а застава діє до повного виконання боргового зобов'язання, новому власнику предмета застави направлена письмова вимога від 26.11.2013р. про погашення заборгованості, яка залишена без задоволення.

Просить для погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 05.02.2008р. в розмірі 60854,54 грн. звернути стягнення на предмет застави напівпричіп-рефрижератор-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996 року випуску, марки TRАILER модель HFR SL240, номер шасі НОМЕР_2 червоного кольору, вартістю 74619 грн., власником якого є ОСОБА_3, шляхом надання права ПАТ «Мегабанк» продати вказаний транспортний засіб будь-який особі покупцю з наданням повноважень продавця в тому числі, надання права зняти транспортний засіб із обліку РЕП ДАІ УМВС України та вчинити інші дії необхідні для знаття з реєстрації та вилучити у ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб, ключі та свідоцтво про його реєстрацію, і передати у володіння ПАТ «Мегабанк». Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у сумі 1028,54 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 23 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Мегабанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову через неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суд першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що 05 лютого 2008 року між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким Банк надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 52200 грн. зі сплатою 18,5 % річних, на строк до 04.02.2011 року для купівлі автомобіля.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 05.02.2008р. між тими ж сторонами укладено Договір застави, за умовами якого ОСОБА_2 передав банку в заставу напівпричіп-рефрижератор-Е реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996 року випуску, марки TRАILER модель HFR SL240, номер шасі НОМЕР_2 червоного кольору, вартістю 74619 грн., належний заставодавцеві.

У п.1.5. договору застави, сторони визначили узгоджену ними вартість предмета застави 74619 грн., а у п.4.7, 4.9. встановили заборону наступних застав цього ж предмету іншими кредиторами та у випадку невиконання зобов'язання заставодавцем умов основного зобов'язання чи умов цього договору, предмет застави передається заставодавцем у володіння заставодержателя на вимогу останнього та стає закладом з усіма юридичними наслідками згідно із чинним законодавством.

Відомості про реєстрацію обтяження нерухомого майна внесені у Державний реєстр обтяжень рухомого мана згідно запису від 08.02.2008р. (а.с.11).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 кредитних зобов'язань із повернення кредиту та сплати процентів за цим договором, рішенням третейського суду від 19.06.2009р. стягнуто на користь ПАТ «Мегабанк» із ОСОБА_2 кредитну заборгованість в розмірі 60854,54 грн. Вказане рішення звернуто до примусового виконання згідно постанови державного виконавця центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ від 03.02.2012р. на підставі виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Харкова від 12.01.2012р. (а.с.18).

Суд першої інстанції визнав встановленим, що наведене рішення третейського суду у примусовому порядку боржником не виконано, а транспортний засіб, що є предметом застави, за відсутності згоди заставодержателя проданий 14.01.2009р. ОСОБА_4, а останній продав цей же автомобіль ОСОБА_5 за договором від 17.10.2009р., останнім власником вказаного автомобіля є ОСОБА_3 згідно довідки УМВС України в Херсонській області від 12.11.2012р.

При цьому у державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості щодо внесення змін власника заставленого майна не вносилась, як це вбачається станом на 01.02.2013р. (а.с.12).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу» та ч. 1 ст. 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Зазначені норми матеріального права застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ст.ст. 12, 23 цього Закону, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком зокрема, випадку, коли обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження.

Обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Враховуючи, що заставлене майно продано заставодавцем ОСОБА_2 в порушення п. 2.1.2 договору застави, а саме за відсутності попереднього погодження банку - заставодержателя, застава зберігається і для останнього власника предмета застави, ОСОБА_3, що відповідає умовам п.4.2 договору застави, а також наведеним вище нормам Закону України «Про заставу».

26.11.2013р. направлена ОСОБА_3 письмова вимога Банку про необхідність виконання останнім зобов'язань боржника за кредитним договором та договором застави з одночасним попередженням про початок процедури звернення стягнення на предмет застави (а.с.27,28). Ця вимога залишена без задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог обтяжувача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не дотримався процедури та порядку звернення стягнення на предмет застави, оскільки відсутні докази реєстрації в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяжувач, який звертається до суду із вимогою звернути стягнення на предмет застави зобов'язаний до моменту подання відповідного позову письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Звернення стягнення на предмет застави, згідно ст. 25 цього Закону, здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису в порядку встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудового способу звернення стягнення на предмет застави не позбавляє права обтяжувача звернутись до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

У відповідності до п.п.16, 17 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2004р. № 830 з наступними змінами і доповненнями, передбачає, що заяви і додаткові відомості до запису в Реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача, у якій зазначається дата державної реєстрації відомостей, реєстраційний номер запису, підстава виникнення змін до обтяження (договір чи рішення суду, або відповідне рішення уповноваженого органу), відомості про реєстратора.

Як вбачається з матеріалів справи позивач обрав спосіб звернення судовий, а не шляхом вчинення виконавчого напису чи інший позасудовий порядок, а тому обов'язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення у даному випадку виникає у обтяжувача після набрання чинності рішення суду про звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, сама лише заява обтяжувача про внесення змін до Державного реєстру обтяжень не може бути підставою для внесення таких змін до часу набуття чинності рішення суду про звернення стягнення на заставлене майно, яке і є підставою для внесення змін у реєстр.

За наведених обставин рішення суду належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, оскільки реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до ОСОБА_3, а тому на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що також відповідає положенням ст. 627 ЦК України, де передбачена свобода сторін у договорі при виборі контрагента та умов договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 05.02.2008 року в розмірі 60854,54 грн. із яких: заборгованість за кредитним договором - 45925,74 грн., штраф - 14923,80 грн., звернути стягнення на предмет застави напівпричіп - рефрижератор - Е, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996 року випуску, марки TRAILER модель HFR SL240, номер шасі НОМЕР_2 червоного кольору, вартістю 74619 грн., власником якого є ОСОБА_3, шляхом надання права Публічному акціонерному товариству «Мегабанк» продати вказаний транспортний засіб будь-який особі покупцю з наданням повноважень продавця в тому числі, надання права зняти транспортний засіб із обліку РЕП ДАІ УМВС України та вчинення інших дій необхідних для зняття з реєстрації та вилучити у ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб, ключі та свідоцтво про його реєстрацію, і передати у володіння Публічного акціонерного товариства «Мегабанк».

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1028,54 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк».

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з часу набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: