У х в а л а

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд Верховним Судом України рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 4 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 4 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») на її користь 4 тис. 509 грн 50 коп. за договором банківського рахунку, 1 тис. 718 грн 2 коп. процентів за користування вкладом, 3 тис. 860 грн 10 коп. інфляційних втрат, 1 тис. 25 грн 27 коп. - 3% річних, а всього - 11 тис. 112 грн 89 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відхилено, рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 4 березня 2015 року залишено без змін.

28 серпня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 625, статті 1066, частини першої статті 1071, статті 1073, частини першої статті 1172 та частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 14 квітня 2010 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 15 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та залишаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, касаційний суд погодився з їх висновками про наявність між сторонами договірних відносин, які регулюються договором банківського рахунка, порушення банком права позивача безперешкодно розпоряджатися коштами, що знаходяться на його рахунку, а отже й визначення відповідальності банка за порушення умов зазначеного договору.

Разом з тим, в наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року касаційний суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про допущені судами порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки ухвала Верховного Суду України від 14 квітня 2010 року, на яку здійснює посилання заявник, не є судовим рішенням в розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення коштів за договором банківського вкладу за заявою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд Верховним Судом України рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28 січня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 4 березня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін