АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2029/15 Справа № 201/5835/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Романюк М.М.
18 березня 2015 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.
при секретарі Кочержинській А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення депозитного вкладу та витрат, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Постановою НБУ припинена діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АРК і міста Севастополя. Крім того, Російською Федерацією прийнято ряд законів, які захищають інтереси фізичних осіб, що мають вклади в банках.

З даним висновком в повному обсязі погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 березня 2014 року між позивачем і ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір депозитного вкладу "Вклад "Стандарт", згідно якого в цей день в регіональному відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться в м.Ялта, було відкрито рахунок по договору №SAMDNWFD800 та відповідно до якого позивач передав ПАТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти в розмірі 4 264.51 євро для їх розміщення на депозитному рахунку банка на термін вкладу - до повної виплати із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 08% річних.

Таким чином, висновок суду, що відповідач не несе відповідальність за договорами, які укладені підрозділами банку, розташованих на території АРК і міста Севастополя не відповідає вимогам закону, тому що припинення діяльності підрозділів банку не звільняє відповідача, як юридичну особу, виконувати умови договорів.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст.1059 ЦК України, п.1.4 Положення, п.2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

На підтвердження укладання з відповідачем договору банківського вкладу позивачем надано ксерокопію договору "Вклад "Стандарт" SAMDNWFD800. На вимогу суду апеляційної інстанції надати оригінал цього договору позивач не змогла. Ощадну книжку або сертифікат чи інший документ, що відповідає вимогам, встановленим законом позивачем також суду не надано.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу, що покладені позивачем гроші їй не повернуто, що позивач зверталася до відповідача з заявою про розірвання договору (матеріали справи містять ксерокопію заяви, що не містить підпис заявника) у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити саме з цих підстав.

Посилання апелянта на те, що факт не отримання грошей і знаходження їх на рахунку відповідача підтверджується довідкою від 10 липня 2014 року не може бути прийнято до уваги, оскільки надана довідка є ксерокопією і в ній наведені данні станом на 10 липня 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняти до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права.

З огляду на наведене, судова колегія дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року -змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно з даним рішенням.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

І.О.Петренко