САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1543/14-ц
Провадження №2/726/21/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі - Руснак Н.В. з участю прокурора - Рильчук Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Чернівецька міська рада про розірвання договору найму та виселення, суд,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому вказує, що їй на праві приватної власності належить виділені внатурі 47/100 частин нерухомого майна у вигляді гуртожитку в АДРЕСА_1. Зазначає, що відповідач, разом із своєю сім'єю, на підставі ордеру, виданого ВАТ « Чернівецький цукровий завод» проживає у кімнаті № 2 вказаного гуртожитку, яка в даний час перебуває у власності позивача.

16.07.2009 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи ВАТ «Чернівецький цукровий завод», після чого право власності на 47/100 частки гуртожитку, згідно договору купівлі продажу перейшло до позивача.

Посилається на те, що відповідно до цивільного законодавства, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять усі права та обов'язки наймодавця. Право на проживання у вказаній кімнаті відповідач мала на підставі ордеру на період роботи у ВАТ « Чернівецький цукровий завод», а оскільки вказане підприємство ліквідоване, то вона втратила таке право. З січня 2005 року по теперішній час відповідач проживає у вказаній кімнаті без жодних правових підстав. У зв'язку із переходом до позивача прав наймодавця, останній вважає, що ОСОБА_2 зобов'язана вносити плату за користування житлом, проте цього не робить. У такому випадку, згідно ст. 825 ЦК України договір найму житла між ними, у зв'язку із невнесенням наймачем плати за житло більш ніж 6 місяців, повинен бути розірваний.

Також вказує, що відповідно до ст. 821 ЦК України, у разі, якщо строк найму житла не встановлений у договорі, договір вважається у кладеним на 5 років. У зв'язку із тим, що ВАТ « Чернівецький цукровий завод» припинило своє існування, а строк найму квартири згідно виданого ордеру сплив, відповідач є таким, що проживає там без будь-яких підстав, укласти договір найму з новим власником відмовляється.

На підставі викладено, просить суд ухвалити рішення, яким розірвати договір найму згідно ордеру, виданого ВАТ «Чернівецький цукровий завод» ОСОБА_2 щодо користування кімнатою № 2 у вказаному гуртожитку, виселити її з займаної кімнати та зняти її з реєстраційного обліку.

В судове засідання позивач не з'явилась, проте неодноразово надсилала до суду клопотання про підтримання позовних вимог та з проханням справу розглянути у її відсутності.

Відповідач надіслала до суду письмові заперечення проти позову в яких вказує, що вона проживає у спірній кімнаті на підставі ордеру, а тому посилання позивача про неналежне виконання нею умов договору найму житла є безпідставним, оскільки такого договору не існує. Зазначає, що в даний час у неї відсутнє інше житло, куди б вона могла переїхати на постійне місце проживання. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач дала пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вважав, що виселення відповідача з займаної кімнати буде протиправним.

Представник прокуратури в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та свідків, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про необґрунтованість позову та необхідність відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2006 року позивачу ОСОБА_1 було виділено внатурі 47/100 частини приміщення з прибудовою в АДРЕСА_1, як окремий об'єкт нерухомості та її право приватної власності на даний об'єкт зареєстрований як 1/1 частка за вказаною адресою, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22043858 від 03.03.2009 року.

Як вбачається із довідки, виданої головою будинкового комітету, в гуртожитку по АДРЕСА_1 дійсно зареєстрована та проживає ОСОБА_2

Згідно ч. 1-3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.10.2006 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками житлової будівлі, яка має статус гуртожитку у АДРЕСА_1, оскільки на момент придбання спірного будинку він проектувався, здавався в експлуатацію, використовується як житлова будівля і має статус гуртожитку. Вказана будівля відповідає будівельно-технічним та санітарним нормам, в якій можливе проживання людей, дана будівля ніколи не використовувалась як нежиле приміщення. (а.с.16)

Також встановлено, що ВАТ «Чернівецьким цукровим заводом» на підставі спільного засідання правління та профкому заводу № 21 від 09.04.2002 року працівнику заводу, який працював там з 1972, тобто понад 30 років, було видано ордер № 139 на право зайняття кімнати № 2 у гуртожитку по АДРЕСА_1. Пізніше їй також було видано ордер № 65 на право зайняття кімнати № 2-б у вказаному гуртожитку.

На підставі ордерів відповідач була прописана та зареєстрована у спірній будівлі-гуртожитку. В ордерах вказується, що місце в гуртожитку надається на період роботи на ВАТ «Чернівецький цукровий завод».

У відповідності до ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Таким чином встановлено, що відповідач набула право користування наданим їй житловим приміщенням на законних підставах

Судом встановлено той факт, що 16.07.2009 року було здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи ВАТ «Чернівецький цукровий завод» у зв'язку з визнанням її банкрутом, а тому з цього дня підприємство на якому працювала відповідач перестало існувати.

Позивач у своєму позові вказує про те, що до нього, у зв'язку із набуттям права власності на вказану будівлю, перейшли права наймодавця, у зв'язку із чим, керуючись нормами цивільного кодексу України він ототожнює ордер на проживання, який був виданий відповідачу із договором найму житла, умови якого начеб-то були порушені (заборгованість за користуванням приміщенням за 114 місяців, проживання більше 5-ти років у гуртожитку за невизначеності строку та ін.). Даючи оцінку посиланням позивача, суд приходить до висновку про наступне.

Згідно ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом із дослідженого рішення колегії суддів Апеляційного суду Чернівецької області від 16.03.2011 року по цивільній справі № 22ц-584/11 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову про визнання договорів найму житла (оренди приміщень), чим встановлено той факт, що такі договори між позивачами та жителями гуртожитку, серед яких і ОСОБА_2., укладені не були.

Позивачем до матеріалів справи долучено декілька примірників договорів найму житла в різними умовами, які надсилались відповідачу з пропозицією його укладення, проте жоден із них укладений не був. За таких умов, норми глави 59 ЦК України, які регулюють правовідносини при укладенні, виконанні та припиненні цивільно-правового договору найму житла застосуванню до даних правовідносин між сторонами не підлягають.

Натомість, виселення із жилих приміщень в тому числі з гуртожитків є категорією Житлового кодексу УРСР, а тому при вирішенні спору застосовуються його норми.

Так, згідно ст. 48 Конституції України, кожен громадянин має право на достатній рівень життя для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 109 Житлового кодексу УРСР (далі - Кодекс) виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора.

Згідно ст. 132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено зокрема:

- осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років;

- осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників;

- пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів.

Не виявлено порушень вимог ст.130 ЖК України, щодо порядку користування відповідачкою житловою площею в гуртожитку, згідно укладеного договору найму, відповідач здійснює оплату комунальних послуг, підтримує кімнату в належному технічному та санітарному стані, піклується про збереження власності, яка належить позивачам.

На підставі наведеного суд вважає, що відповідач законно та правомірно набула право на житло у вище вказаному гуртожитку, оскільки її заселення, реєстрація та постійне проживання в гуртожитку здійснювалися в рамках закону. Не знайшло підтвердження в судовому засіданні твердження позивача, що відповідач незаконно проживає та користуються гуртожитком, не сплачує комунальні послуги. Дані твердження суд вважає надуманими та безпідставними, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами та матеріалами справи.

Судом встановлено, що відповідач працювала на підприємстві ВАТ „Чернівецький цукровий завод" більше 10-ти років, порушень трудової дисципліни у відповідача не було, до кримінальної відповідальності не притягувалася, на даний момент являється пенсіонеркою за віком. Таким чином відповідно до ст.125, п.3 ст.132 ЖК України відповідач не може бути виселена з гуртожитку без надання їй іншого житлового приміщення.

За таких умов позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть підлягати задоволенню.

Керуючись ст..ст. 47, 48 Конституції України, ст.ст. 127, 129, 125, 132 ЖК України, ст. 40 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Радою Міністрів Української РСР №208 від 03.06.1986 року ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук