АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-ц/796/304/15 Головуючий у 1 інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Шахової О.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 3 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недостовірної інформації, її спростування та стягнення моральної шкоди.

В С ТА Н О В И Л А

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив:

1) визнати інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання «Главком» в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» автора ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), а саме: «… Ще зникнення норми про люстрацію заступників голів судів пов'язували із впливом групи відомих суддів з донецької команди, що зараз контролює Вищий господарський суд. Після обрання в 2010 році президентом ОСОБА_6, ВГСУ очолив екс-голова Донецького апеляційного суду ОСОБА_7. А в 2011 році в Київ переїхав його приятель - ОСОБА_1, який з посади голови Господарського суду Донецької області перестрибнув в крісло заступника Господарського суду Києва. Пізніше ОСОБА_1 був призначений суддею спеціалізованого суду та рекомендований Радою суддів господарських судів на посаду заступника голови ВГСУ. Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з ОСОБА_7, але і з ОСОБА_8 та колишнім Генпрокурором ОСОБА_9. Начебто ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу. … Тепер, за інформацією, яку отримав «Главком» ОСОБА_1, незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце ОСОБА_7. … Посилаючись на суддів Вищого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва ОСОБА_3 розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, ОСОБА_1 скуповував голоси «у найкращих традиціях мажоритарки». «ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі «Главкому». - І пропонував значні суми для голоси за нього». … Згідно із внесеними змінами до закону «Про судоустрій», голови та заступники судів будуть призначатися шляхом таємного голосування більшістю від трьох четвертих від загальної кількості суддів відповідного суду. Але, за словами ОСОБА_3, ОСОБА_1 вигадав таку схему: суддя голосує «за» - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від «майбутнього голови» винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів. … «ОСОБА_1 був кишеньковим суддею родини ОСОБА_8 ще з часів спільного донецького минулого та контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки», - розповідає ОСОБА_3. …» недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача;

2) зобов'язати ОСОБА_5 вилучити недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання «Главком» в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» автора ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3;

3) спростувати поширену про ОСОБА_1 недостовірну інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання «Главком» в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» автора ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), шляхом зобов'язання ОСОБА_5 розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту інтернет-видання «Главком» (http://glavcom.ua) повідомлення про ухвалене по даній справі судове рішення із публікацією його тексту у триденний строк з дня набрання таким судовим рішенням законної сили;

4) спростувати поширену про ОСОБА_1 недостовірну інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання «Главком» в статті автора ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), шляхом зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту інтернет-видання «Главком» (http://glavcom.ua) відповідне повідомлення про спростування;

5) стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1 (одну) гривню в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що відповідачами була поширена недостовірна інформація про нього, яка порушує його особисті немайнові права на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03.12.2014 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду м. Києва з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на неправильне застосування судом положень ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», де суд помилково розцінив фактичні твердження викладені в статті, як оціночні судження, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Є неправильними висновки суду, що оспорювана позивачем інформація є результатом аналізу відомостей відносно позивача, що у березні 2014 року, розміщені у чисельних засобах масової інформації, а також те, що межі допустимої критики позивача як публічної особи, були дотримані,з урахуванням того, що позивач є державним службовцем, а не політичним діячем. Рішення викладене однобічно, оскільки в ньому превалює опис позиції лише відповідача ОСОБА_3, а доводи та аргументи позивача, викладені в позові та додаткових письмових поясненнях, не тільки не спростовуються судом, але й взагалі не наводяться.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав подану скаргу, із викладених в ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання 17.03.2015 р. не з*явилася, надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, яке призначене в цей же день у Окружному адміністративному суді м. Києва, а також істотною необхідністю у отриманні нових доказів у справі.

Колегія суддів відхилила вказане клопотання, і вважає можливим розглянути справу у відсутності представника, відповідно до положень ч. 1 ст. 305 ЦПК України, з тих підстав, що представник ОСОБА_3 приймала участь в суді першої інстанції, і в силу ст. 131 ЦПК України, повинна була надати всі докази, які стосуються предмету спору у даній справі в суд першої інстанції. Колегія судів також не може погодитися із обраним представником ОСОБА_3 пріоритетом участі в судовому засіданні саме в Окружному суду м. Києва перед засіданням у даній справі з посиланням на те, що справа в адміністративному суді була призначена раніше - 23.02.2015 р., оскільки, представник ОСОБА_3 була присутня в попередньому засіданні у даній справі 24.02.2015 р., і не заперечувала проти перенесення її слухання на 17.03.2015 р., у зв'язку із неявкою двох інших відповідачів, щодо яких були відсутні дані про вручення ним судових повісток.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими належним чином про час і місце слухання справи, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана позивачем інформація є виключно оціночним судженням автора, результатом аналізу відомостей відносно позивача, що були у березні 2014 року розміщені у чисельних засобах масової інформації; фрази, які позивач вважає недостовірними твердженнями, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаних мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири, і відповідно не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності; враховуючи практику Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської конвенції з прав людини, фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені; межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час надання коментарю інтернет-виданню «Главком» відповідачем ОСОБА_3 була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитись в повній мірі не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на сайті інтернет-видання «Главком» була розміщена стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором якої є ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3).

Позивач вважає, що у вказаній статті була викладена негативна інформація про нього, яка є недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію як судді.

Зокрема, негативною та недостовірною позивач вважає наступну інформацію, викладену у статті: «…Ще зникнення норми про люстрацію заступників голів судів пов'язували із впливом групи відомих суддів з донецької команди, що зараз контролює Вищий господарський суд. Після обрання в 2010 році президентом ОСОБА_6, ВГСУ очолив екс-голова Донецького апеляційного суду ОСОБА_7. А в 2011 році в Київ переїхав його приятель - ОСОБА_1, який з посади голови Господарського суду Донецької області перестрибнув в крісло заступника Господарського суду Києва. Пізніше ОСОБА_1 був призначений суддею спеціалізованого суду та рекомендований Радою суддів господарських судів на посаду заступника голови ВГСУ. Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з ОСОБА_7, але і з ОСОБА_8 та колишнім Генпрокурором ОСОБА_9. Начебто ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу. … Тепер, за інформацією, яку отримав «Главком» ОСОБА_1, незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце ОСОБА_7. … Посилаючись на суддів Вищого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва ОСОБА_3 розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, ОСОБА_1 скуповував голоси «у найкращих традиціях мажоритарки». «ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі «Главкому». - І пропонував значні суми для голоси за нього». … Згідно із внесеними змінами до закону «Про судоустрій», голови та заступники судів будуть призначатися шляхом таємного голосування більшістю від трьох четвертих від загальної кількості суддів відповідного суду. Але, за словами ОСОБА_3, ОСОБА_1 вигадав таку схему: суддя голосує «за» - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від «майбутнього голови» винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів. … «ОСОБА_1 був кишеньковим суддею родини ОСОБА_8 ще з часів спільного донецького минулого та контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки», - розповідає ОСОБА_3. …».

Позивач вважає, що наведена інформація порочить його як незалежного та неупередженого суддю, оскільки фактично його особа прирівнюється до злодія-хабарника, який у своїй суддівській діяльності ухвалював незаконні судові рішення, спрямовані на захист інтересів певних осіб з провладної верхівки, а також у статті позивача фактично звинувачують у підкупі суддів задля задоволення власних кар'єрних амбіцій. Поширення вищезазначеної негативної інформації, за переконанням позивача, може сформуватися у громадськості думку про його причетність до кримінальної діяльності, що не відповідає дійсності та ганьбить його, порушуючи право на повагу до гідності і честі, та на недоторканість ділової репутації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму ВСУ №1) при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З матеріалів справи вбачається, що у спірній статті дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто доведення такої інформації до відома багатьох осіб.

Оцінюючі характер оспорюваної інформації, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що поширена відносно нього інформація має негативний характер, оскільки пов'язує просування позивача в кар'єрі завдяки його нібито наявним тісним стосункам з колишнім Президентом України та його оточенням, вказує на ухвалення позивачем судових рішень, які були потрібні таким особам для бізнесу, свідчить про спроби підкупу позивачем суддів задля підтримки його кандидатури при обранні голови Вищого господарського суду України, висвітлює позивача в якості хабарника та контролера рейдерських захоплень.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За правилами статей. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Відповідно до вимог частин третьої і четвертої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідачів.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до змісту ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній статті, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів, колегія суддів дійшла висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання наступних мовних оборотів, застосованих у статті: «ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу»;«ОСОБА_1 скуповував голоси «у найкращих традиціях мажоритарки»; «ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід і пропонував значні суми для голоси за нього»; «ОСОБА_1 вигадав таку схему: суддя голосує «за» - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від «майбутнього голови» винагороду»; «ОСОБА_1 був кишеньковим суддею родини ОСОБА_8 ще з часів спільного донецького минулого та контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки».

Отже, із мовного наповнення наведених речень вбачається, що при характеристиці позивача автор майже не використовує гіперболи, алегорії або сатиру, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи. Натомість, речення містять багато дієслів та стверджувальних висловів, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його ділових та професійних якостей, і очевидно що змістовне спрямування зазначених фрагментів статті є негативним та подане саме у формі фактичних даних.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що у статті використовуються оціночні судження та вживаються лише такі мовні засоби як гіперболи, алегорії, сатира, що не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності.

При цьому, колегія суддів погоджується з апелянтом, що в оскаржуваному рішенні навіть не наводиться конкретних фрагментів статті або фраз, які суд першої інстанції витлумачив та розцінив як гіперболи, алегорії або сатиру, що свідчить про досить поверховий та неґрунтовний аналіз тексту статті судом першої інстанції, та, як наслідок, про невідповідність висновків суду реальному змісту та наповненню статті.

Не відповідає обставинам справи й висновок суду першої інстанції, що оспорювана позивачем інформація є результатом аналізу відомостей відносно позивача, що були у березні 2014 року розміщені у чисельних засобах масової інформації.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що автор у статті не посилається на жодну оприлюднену публікацію в якості джерела отримання ним певної інформації, а всі висновки робить від власного імені, іноді посилаючись як на джерело отримання інформації на слова судді господарського суду міста Києва ОСОБА_3

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян лише в тому випадку, коли вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього.

Щодо наявності чисельних публікацій відносно позивача у інтернет-виданнях, які передували виходу спірної статті, то даний факт, за думку колегії суддів, не перетворює негативну інформацію про позивача, розміщену у спірній статті, у достовірну, і правдивість такої інформації слід доводити на загальних підставах, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 277 ЦК України, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, діє презумпція добропорядності особи, згідно з якою негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Інформацію, викладену у спірній статті, не можна визнати авторським аналізом відомостей щодо позивача, які були наявні в інтернет-просторі, також з тих підстав, що в жодній публікації, які передували спірній статті та які перелічує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не міститься відомостей з посиланнями на суддів Вищого господарського суду України про те, що позивач запрошував до себе суддів для відповідних співбесід і пропонував значні суми за голоси за нього, а також що позивач вигадав таку схему: суддя голосує «за» - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від «майбутнього голови» винагороду.

А тому, першоджерелом поширення цієї недостовірної інформації є ОСОБА_3, яка у своїх запереченнях проти позову (т.1 а.с. 120) вказала на неможливість конкретизації прізвищ суддів Вищого господарського суду України, які надали їй відповідну інформацію, оскільки таку інформацію їй нібито було повідомлено в конфіденційному порядку.

При цьому, як вірно зазначається апелянтом, жодних перешкод, пов'язаних із конфіденційністю повідомленої ОСОБА_3 інформації, в даному випадку не виникає, адже цивільне процесуальне законодавство допускає закритий судовий розгляд справи (ч. 3 ст. 6 ЦПК України).

Колегія суддів не може погодитись також з висновком суду першої інстанцій про дотримання відповідачами меж допустимої критики позивача як публічної особи, з тих підстав, що гостра критика діяльності тієї чи іншої публічної особи не повинна перетворюватись у констатацію вчинення такою особою злочинних дій та кримінальних правопорушень, оскільки останнє виходить за межі тієї критичної оцінки, яка допускається у демократичному суспільстві, та стає обвинуваченнями у вчиненні протиправних дій та наклепництвом.

У спірній статті містяться фрагменти, які не можна розцінювати як гостру критичну оцінку діяльності позивача, оскільки в них прямо вказується на вчинення позивачем тих чи інших правопорушень, які мають ознаки кримінальних злочинів, пов'язаних із зловживанням службовим становищем, а саме: «…ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу» (ст. 375 КК України «Постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови», ст. 368 КК України «Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою»); «ОСОБА_1 скуповував голоси «у найкращих традиціях мажоритарки». ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід… і пропонував значні суми для голоси за нього» (ст. 369 КК України «Пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі»); «ОСОБА_1 … контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки» (ст. 206-2 КК України «Протиправне заволодіння майном підприємства, установи, організації»).

Зі змісту наведених висловлювань вбачається, що вони можуть сформувати у громадськості думку про причетність позивача до кримінальної діяльності. Критика діяльності позивача фактично зводиться до обвинувачень його у вчиненні протиправних дій, які мають ознаки кримінальних злочинів, але не мають під собою жодного підґрунтя, проте за своїм змістом можуть стати підставою для відповідного реагування з боку правоохоронних органів.

Що стосується посилань суду першої інстанції на практику Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Лінгенс проти Австрії», «Обершлік проти Австрії», «Єрусалим проти Австрії»), то з цього приводу колегія суддів зазначає, що ця практика не може бути застосована при вирішенні даної справи, оскільки вона стосується спростування негативної інформації (публічної критики), поширеної щодо політиків (політичних діячів), а позивач за своїм статусом є не політиком, а є державним службовцем (суддею).

Практика Європейського суду з прав людини в даному випадку виходить з того, що межі критики державних службовців є не такими широкими як межі критики політичних діячів. Враховуючи те, що критична публікація щодо державного службовця може мати на меті здійснення тиску на таку особу та втручання у такий спосіб у її професійну діяльність, Європейський суд з прав людини у своєму Рішенні по справі «Сірик проти України» від 30.06.2011 р. відзначив, що «…може існувати необхідність захисту державних службовців від образливих, лайливих та наклепницьких закидів, розрахованих на те, щоб вплинути на виконання ними власних обов'язків та підірвати суспільну довіру до них та посад, які вони обіймають (див. справу «Яновський проти Польщі», [GC], № 25716/94, § 33, ЄСПП, 1999-I)» (п. 41).

У зв'язку з тим, що спірна стаття була розміщена на веб-сайті інтернет-видання «Главком» напередодні виборів голів та заступників голів Вищого господарського суду України, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що вона могла бути спрямована на дискредитацію кандидатури позивача напередодні таких виборів, а викладені в ній обвинувачення у вчинені протиправних дій про спроби підкупу суддів, мали на меті лише сформувати у суддів Вищого господарського суду України негативну думку щодо позивача та не допустити його переобрання на посаду заступника голови суду.

Колегії суддів вважає, що внаслідок поширення відповідачами недостовірної інформації про позивача, в якій позивач фактично зображується в якості злодія-хабарника, і який у своїй суддівській діяльності допускав ухвалення незаконних судових рішень та займався підкупом суддів, мало місце порушення його особистих немайнових прав на повагу до гідності і честі, та на недоторканність ділової репутації, оскільки така інформація спотворила та принизила оцінку діяльності позивача як діючого судді з боку громадськості та суспільства, ця оцінка перестала бути об'єктивною, поставила під сумнів професійність та незалежність позивача як представника судової гілки влади, породила сумніви щодо дотримання ним моральних засад та правових норм.

Колегія суддів вбачає безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між поширенням відповідачами недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ №1 передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Відповідачами не було представлено жодного доказу в підтвердження достовірності поширеної щодо позивача інформації, на підставі чого колегія суддів дійшла висновку, що зазначена вище інформація про позивача, і викладена у спірній статті, не відповідає дійсності.

Згідно статті 32 Конституції України судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частин шостої і сьомої вказаної статті ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ №1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску.

Згідно ч. 2 ст. 278 ЦК України, якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення.

З огляду на наведені норми права, враховуючи, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, а відповідачами не було надано належних та допустимих доказів правдивості такої інформації, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання частини поширеної щодо нього інформації, а саме:

«…Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з ОСОБА_7, але і з ОСОБА_8 та колишнім Генпрокурором ОСОБА_9. Начебто ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу. … Тепер, за інформацією, яку отримав «Главком» ОСОБА_1, незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце ОСОБА_7. … Посилаючись на суддів Вищого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва ОСОБА_3 розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, ОСОБА_1 скуповував голоси «у найкращих традиціях мажоритарки». «ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі «Главкому». - І пропонував значні суми для голоси за нього». … Але, за словами ОСОБА_3, ОСОБА_1 вигадав таку схему: суддя голосує «за» - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від «майбутнього голови» винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів. … «ОСОБА_1 був кишеньковим суддею родини ОСОБА_8 ще з часів спільного донецького минулого та контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки», - розповідає ОСОБА_3. …» недостовірною, зобов'язання ОСОБА_5 вилучити таку інформацію із веб-сайту інтернет-видання «Главком» та її спростування шляхом зобов'язання останнього розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту інтернет-видання «Главком» повідомлення про ухвалене по даній справі судове рішення із публікацією тексту його резолютивної частини.

Щодо іншої інформації, яка є предметом розгляду даної справи, а саме; «Ще зникнення норми про люстрацію заступників голів судів пов'язували із впливом групи відомих суддів з донецької команди, що зараз контролює Вищий господарський суд. Після обрання в 2010 році президентом ОСОБА_6, ВГСУ очолив екс-голова Донецького апеляційного суду ОСОБА_7. А в 2011 році в Київ переїхав його приятель - ОСОБА_1, який з посади голови Господарського суду Донецької області перестрибнув в крісло заступника Господарського суду Києва. Пізніше ОСОБА_1 був призначений суддею спеціалізованого суду та рекомендований Радою суддів господарських судів на посаду заступника голови ВГСУ.

Згідно із внесеними змінами до закону «Про судоустрій», голови та заступники судів будуть призначатися шляхом таємного голосування більшістю від трьох четвертих від загальної кількості суддів відповідного суду.», то дана інформація не може вважатися недостовірною, оскільки стосується біографічних даних позивача і ним по суті не оспорювалася в ході розгляду справи, а посилання автором у статті на Закон України «Про судоустрій» відтворює одну із його норм, і не може свідчити про порушення внаслідок цього жодного особистого немайнового права позивача.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про спростування недостовірної інформації шляхом зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту інтернет-видання «Главком» відповідне повідомлення про спростування, з огляду на те, що за змістом ст. 277 ЦК України поширювачем інформації, яка визнана судом недостовірною є інтернет-видання «Главком», і саме на нього покладається обов'язок по спростуванню такої інформації. Інші відповідачі у справі можуть нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду в результаті поширення щодо нього недостовірної інформації.

У зв'язку із частковим задоволенням вимог про визнання недостовірною поширеної щодо позивача інформацію, колегія суддів визнає обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ №1 способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 вказаної статті закону моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

Як вбачається з пояснень позивача, неправдива інформація, яка була викладена у статті, не лише порушує його особисті немайнові права та інтереси, але й завдає йому психологічних страждань, адже думки про те, що після виходу статті в очах багатьох людей він став асоціюватися як суддя-хабарник, який прислужував ОСОБА_6 та намагався підкупити суддів задля збереження власної посади, призвели до занепокоєння, стурбованості та переживань, відголоски яких відбились на душевному стані та самопочутті.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, встановлених обставин у справі, а також заявлений позивачем розмір грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення в цій частині і ухвалити нове про задоволення цих вимог, стягнувши на користь позивача солідарно із відповідачів 1 (одну) гривню, заподіяної моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 3 грудня 2014 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про:

визнання інформації, розміщеної ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" автора ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), а саме: "Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з ОСОБА_7, але і з ОСОБА_8 та колишнім Генпрокурором ОСОБА_9. Начебто ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу. … Тепер, за інформацією, яку отримав "Главком" ОСОБА_1, незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце ОСОБА_7. ... Посилаючись на суддів Вищого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва ОСОБА_3 розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, ОСОБА_1 скуповував голоси "у найкращих традиціях мажоритарки". "ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі "Главкому", - і пропонував значні суми для голоси за нього". Але, за словами ОСОБА_3, ОСОБА_1 вигадав таку схему: суддя голосує "за" - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від "майбутнього голови" винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів.... "ОСОБА_1 був кишеньковим суддею родини ОСОБА_8 ще з часів спільного донецького минулого та контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки", - розповідає ОСОБА_3. ..." недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1;

зобов'язання ОСОБА_5 вилучити недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" автора ОСОБА_4 - (ІНФОРМАЦІЯ_3), а саме: Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з ОСОБА_7, але і з ОСОБА_8 та колишнім Генпрокурором ОСОБА_9. Начебто ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу. ... Тепер, за інформацією, яку отримав "Главком" ОСОБА_1, незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце ОСОБА_7. ... Посилаючись на суддів Вищого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва ОСОБА_3 розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, ОСОБА_1 скуповував голоси "у найкращих традиціях мажоритарки". "ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі "Главкому". - І пропонував значні суми для голоси за нього". … Але, за словами ОСОБА_3, ОСОБА_1 вигадав таку схему: суддя голосує "за" - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від "майбутнього голови" винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів. ... "ОСОБА_1 був кишеньковим суддею родини ОСОБА_8 ще з часів спільного донецького минулого та контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки", - розповідає ОСОБА_3....";

спростування поширеної про ОСОБА_1 недостовірну інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" автора ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), шляхом зобов'язання ОСОБА_5 розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту інтернет-видання "Главком" (http://glavcom.ua) повідомлення про ухвалене по даній справі судове рішення із публікацією його тексту у триденний строк з дня набрання таким судовим рішенням законної сили;

стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1 (одну) гривню в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 скасувати і ухвалити нове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" автора ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), а саме: "Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з ОСОБА_7, але і з ОСОБА_8 та колишнім Генпрокурором ОСОБА_9. Начебто ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу. … Тепер, за інформацією, яку отримав "Главком" ОСОБА_1, незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце ОСОБА_7. ... Посилаючись на суддів Вищого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва ОСОБА_3 розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, ОСОБА_1 скуповував голоси "у найкращих традиціях мажоритарки". "ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі "Главкому", - і пропонував значні суми для голоси за нього". Але, за словами ОСОБА_3, ОСОБА_1 вигадав таку схему: суддя голосує "за" - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від "майбутнього голови" винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів.... "ОСОБА_1 був кишеньковим суддею родини ОСОБА_8 ще з часів спільного донецького минулого та контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки", - розповідає ОСОБА_3. ..." недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1;

Зобов'язати ОСОБА_5 вилучити недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" автора ОСОБА_4 - (ІНФОРМАЦІЯ_3), а саме: Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з ОСОБА_7, але і з ОСОБА_8 та колишнім Генпрокурором ОСОБА_9. Начебто ОСОБА_1 допомагав їм у прийнятті потрібних судових рішень для бізнесу. ... Тепер, за інформацією, яку отримав "Главком" ОСОБА_1, незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце ОСОБА_7. ... Посилаючись на суддів Вищого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва ОСОБА_3 розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, ОСОБА_1 скуповував голоси "у найкращих традиціях мажоритарки". "ОСОБА_1 запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі "Главкому". - І пропонував значні суми для голоси за нього". … Але, за словами ОСОБА_3, ОСОБА_1 вигадав таку схему: суддя голосує "за" - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від "майбутнього голови" винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів. ... "ОСОБА_1 був кишеньковим суддею родини ОСОБА_8 ще з часів спільного донецького минулого та контролював всі рейдерські захоплення, що відбувались в останні роки", - розповідає ОСОБА_3....".

Спростувати поширену про ОСОБА_1 недостовірну інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" автора ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), шляхом зобов'язання ОСОБА_5 розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту інтернет-видання "Главком" (http://glavcom.ua) повідомлення про ухвалене по даній справі судове рішення із публікацією тексту його резолютивної частини у триденний строк з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1 (одну) гривню в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: