Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 06 лютого 2008 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_3 кошти в сумі 20 382 долари США для придбання автомобіля, а відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% та повернути кредит до 05 лютого 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір застави автомобіля ГАЗ 330202, 2007 року випуску, належного відповідачеві на праві власності.

У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором 23 грудня 2009 року на підставі виконавчого напису нотаріуса звернуто стягнення на предмет застави, а отримані від реалізації кошти в сумі 18 510 грн 70 коп. зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками.

Проте відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого у нього виникла заборгованість за кредитом та відсоткам за його користування.

Враховуючи наведене, банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 40 842,32 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 19 264,47 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 8 420,70 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків (за період з 06 лютого 2008 року по 24 червня 2014 року) - 3 584,79 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 6 747,30 доларів США, 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів - 981,53 доларів США, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 1 843,53 доларів США.

Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка включає в себе: суму неповернутого кредиту - 228 828 грн 61 коп., несплачені проценти - 100 023 грн 37 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 18 510 грн 70 коп., 3 % річних за несвоєчасне повернення процентів - 11 658 грн 88 коп., 3 % річних за несвоєчасне повернення процентів - 21 897 грн 95 коп., а також судових збір.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині присуджених сум кредитної заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 19 264,47 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 228 828 грн 61 коп., за несплаченими процентами - 8 420,70 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 100 023 грн 37 коп., заборгованості з пені за несвоєчасне повернення процентів в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 10 345 грн, заборгованості з пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 20 690 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 06 лютого 2008 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_3 кошти в сумі 20 382 долари США для придбання автомобіля, а відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% та повернути кредит до 05 лютого 2013 року.

У цей же день в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між вказаними сторонами було укладено договір застави автомобіля ГАЗ 330202, 2007 року випуску, належного відповідачеві на праві власності.

У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором 23 грудня 2009 року на підставі виконавчого напису нотаріуса звернуто стягнення на предмет застави, а отримані від реалізації кошти в сумі 18 510 грн 70 коп. зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 24 червня 2014 року у нього перед банком утворилася заборгованість в сумі 40 842,32 доларів США.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки з вини відповідача, який належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, виникла заборгованість, яка підлягає стягненню станом на 24 червня 2014 року в сумі 384 573 грн 51 коп. При цьому судом на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшено розмір пені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині присуджених сум кредитної заборгованості та ухвалюючи в цій частині нове рішення по суті заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що районний суд не звернув уваги на те, що вимоги про виконання кредитного зобов'язання та застосування заходів за його порушення заявлені позивачем в доларах США у перерахунку до гривні за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду, тобто позивач визначив валютою платежу долар та просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в сумі 40 842,32 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 485 136 грн 18 коп.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитися з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Зазначені обставини залишилися не перевіреними судом апеляційної інстанції.

Крім того, в абз. 2 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, наведеного не врахував та здійснив переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день звернення банку до суду із указаним позовом, а також помилково навів вказані розрахунки і в резолютивній частині рішення.

Також слід звернути увагу суду, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті лише суму заборгованості та відсотки, тоді як пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання стягується в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська