Категорія: 24 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М. М.,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: представника позивача - Борисюка А.А.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий газ,

за апеляційною скаргою відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі - ПАТ «Волиньгаз») звернулось в суд з даним позовом, який мотивувало тим, що надає послуги по газопостачанню в будинок АДРЕСА_1, в якому проживає відповідач ОСОБА_2

Зазначає, що 10.09.2013 року із відповідачем було укладено договір про надання послуг з газопостачання. Однак, через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань щодо оплати наданих їй послуг з газопостачання, у неї станом на липень 2014 року виникла заборгованість у розмірі 11 284 грн. 03 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.12.2014 року позов ПАТ «Волиньгаз» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Волиньгаз» заборгованість за надані послуги з газопостачання в розмірі 11 284 грн. 03 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши рішення суду в частині стягнення розміру заборгованості із залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Волиньгаз» надавало відповідачу ОСОБА_2, яка проживає АДРЕСА_1, послуги з газопостачання, проте з липня 2012 року у зв'язку із несплатою відповідачем коштів за надані послуги позивач припинив надавати відповідачу вказані послуги.

10 вересня 2013 року з відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір №11997 про надання населенню послуг з газопостачання (а.с.4-5).

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконати його роботу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця.

Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Згідно ч. 4 п. 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ від 09.12.1999 року №2246 (в редакції постанови КМУ від 09.04.2008 року №346), користувач послуг зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки про нарахування і оплату за газопостачання за період з 2003 року по липень 2014 року за відповідачкою рахується заборгованість в розмірі 11284,03 грн. (а.с.52-55). В цей період ОСОБА_2 вносила поточні платежі за спожитий газ в розмірі від 7,47 грн. до 15,82 грн. на місяць, хоча нарахування були значно більшими.

Оскільки відповідач належним чином не виконувала своїх зобов'язань по оплаті наданих їй послуг з газопостачання, частково оплачувала нарахований та зафіксований в договорі борг за надання послуг із газопостачання, місцевий суд прийшов до висновку про стягнення усього розміру заборгованості з відповідача в користь позивача, вважаючи, що вказаними проплатами відповідачка визнавала борг, у зв'язку з чим не можна вважати, що позивач пропустив позовну давність, про застосування якої остання заявляла в своїй заяві про перегляд першого заочного рішення в даній справі від 18.08.2014 року (а.с. 29-31).

Однак, такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, які регулюють початок перебігу, умови переривання та наслідки спливу позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 цього Кодексу за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

До даних поавовідносин слід застосовувати саме це правило, оскільки плату за спожитий газ споживач повинен вносити щомісячно.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За правилами ч. 3 ст. 267 Цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З врахуванням наведеного та дати звернення позивача до суду - 09.07.2014 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 слід обраховувати в межах трирічного строку позовної давності, починаючи з серпня 2011 року по липень 2014 року і яка відповідно до довідки про нарахування і оплату за газопостачання (а.с.8), з вирахуванням проплат та коригування, становить 2069 грн. 70 коп. (2779,90 - 166.11 - 544,09), у зв'язку з чим оскаржуване рішення суду в частині розміру стягнення заборгованості слід змінити та стягнути з відповідачки в користь позивача заборгованість з газопостачання у вказаному розмірі.

Суд у своїх висновках помилково вважав, що оскільки відповідачем здійснювалися щомісячні проплати за надані комунальні послуги в розмірі 7.91 грн., тому на думку суду, це відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України свідчило про визнання нею боргу, що мало своїм наслідком переривання позовної давності.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки зазначені щомісячні проплати відповідача у розмірі 7.91 грн. з серпня 2012 року (з часу відключення котла і припинення нарахування плати за газ) по квітень 2013 на загальну суму 80,19 грн. року є навіть меншими від розміру нарахувань за надані послуги з газопостачання за останній місяць (липень 2012 року) перед відключенням котла, а тому не можна вважати, що відповідачка гасила заборгованість за попередній період і визнавала тим самим весь борг, нарахований раніше 2003 року (а.с. 52-55).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, оскаржуване рішення суду в частині розміру стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання слід змінити.

В решті оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року в даній справі в частині розміру стягнення заборгованості змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» заборгованість за надані послуги з газопостачання за період з серпня 2011 року по липень 2014 року в розмірі 2069 (дві тисячі шістдесят дев'ять) грн. 70 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: