Справа № 344/6372/14-ц
Провадження № 22-ц/779/710/2015
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Ю., Ковалюка Я.Ю. секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 71,7 кв.м., власником якої є ОСОБА_4 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 41 кв.м, власником якої є ОСОБА_5 Зобов'язано ОСОБА_3 оплатити вимогу про забезпечення позову заставою в розмірі 8996,20 гривень.

На дану ухвалу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить її в частині вимоги забезпечення заставою в розмірі 8996,20 гривень скасувати, в решті залишити без змін

Апелянт у скарзі зазначає, що суд не обґрунтував, якому зловживанню він запобігає, в чому полягає обмеження прав власності відповідачів на спірні квартири, які можуть бути збитки за період перебування їх майна під арештом. Висновок суду в частині застави означає, що під збитками суд допускає неотримання відповідачами вигоди від відчуження (продажу) квартир, що може призвести до незворотних наслідків. Крім того, сума застави в розмірі 8996 гривень є для неї значною, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною і отримує тільки допомогу на двох малолітніх дітей.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Накладаючи арешт на майно та постановляючи ОСОБА_3 забезпечити заставою в розмірі 8996,20 гривень вимогу про забезпечення позову шляхом накладення арешту суд першої інстанції виходив з того, що з метою запобігання зловживанню забезпеченням позову щодо особи, яка володіє майном та може зазнати збитків внаслідок обмеження її права власності суд вважав, що від позивача слід вимагати забезпечення вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири, які належать на праві власності відповідно ОСОБА_4, ОСОБА_5 заставою в розмірі, що гарантує реальну можливість захистити свої права, є розумною та співмірною із заявленими позовними вимогами.

Можливість суду, допускаючи забезпечення позову, вимагати забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, передбачена ч.4 ст.153 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 та 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вимога про внесення застави позивачем є правом суду. Така вимога згідно ч.4 ст.152 ЦПК України застосовується для того, щоб запобігти зловживанню забезпечення позову.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК вправі покласти на позивача обов'язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову (проте її розмір не повинен перевищувати розміру ціни позову). За змістом цієї норми суд (суддя), визначивши вид забезпечення позову та розмір застави, повинен зазначити у відповідній ухвалі, що остання звертається до виконання негайно після внесення предмета застави у повному розмірі.

Суд першої інстанції від вартості обох квартир на суму 89962 гривень визначив тільки десяту частину для внесення застави.

Апелянт не подала до скарги жодного доказу про відсутність матеріальної можливості внести визначений судом розмір застави, тому відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк