АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2163/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю. С. А», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерформ», третя особа - Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті Управління Укртрансінспекції у м. Києві про визнання договору перевезення вантажу недійсним,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання договору перевезення вантажу недійсним.

У мотивування вимог посилався на те, що 04 лютого 2008 року між ТОВ «Ю.С.А.» та ТОВ «Інтерформ» укладено договір перевезення вантажу № 04/02-2.

Під час перевезення вантажу ТОВ «Інтерформ» за замовленням ТОВ «Ю.С.А.» 25 серпня 2009 року, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ТОВ «Інтерформ» ОСОБА_4 та його.

Разом з тим, на час укладення договору ТОВ «Інтерформ», у порушення вимог ч. 1 ст. 227 ЦК України, не мало відповідного дозволу (ліцензії).

Враховуючи наведене, просив суд визнати договір перевезення вантажу № 04/02-2 від 04 лютого 2008 року недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що оспорюваним договором порушуються його права, оскільки у зв'язку з його укладенням він станом на листопад 2014 року не може отримати відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої йому ТОВ «Ю.С.А.» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скоєної з вини працівника товариства ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції підставно виходив з того, що вимоги є недоведеними та необґрунтованими з огляду на таке.

Судом встановлено, що 04 лютого 2008 року між ТОВ «Ю.С.А.» (відправник) та ТОВ «Інтерформ» (перевізник) укладено договір перевезення вантажу № 04/02-2 (а.с.8).

Згідно п.1.1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, перевізник бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом - ГАЗ 3307, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер 07089КА, що належить перевізнику на праві власності довірений йому відправником вантаж (згідно із транспортною накладною) з місця відправлення до пунктів призначення, і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а відправник бере на себе зобов'язання сплатити плату за перевезення вантажу.

25 серпня 2009 року по вул. Промислова в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель Вектра» реєстраційний номер НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_2 та вантажного автомобіля паливоцистерни марки ГАЗ-3307, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ю.С.А.», що встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_2, як на підставу визнання договору недійсним посилався на відсутність у ТОВ «Інтерформ» відповідного дозволу (ліцензії), що згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, як вірно зауважено судом першої інстанції, суду необхідно встановити чи дійсно законні права та інтереси такої особи були порушені укладанням відповідного договору.

За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, на позивачу лежить обов'язок доведення порушення його прав, свобод чи інтересів.

Представник позивача звертав увагу на те, що оспорюваним договором перевезення вантажу № 04/02-2 від 04 лютого 2008 року порушуються права ОСОБА_2, оскільки у зв'язку з його укладенням він, станом на листопад 2014 року, не може отримати відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої йому ТОВ «Ю.С.А.» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скоєної з вини працівника товариства ОСОБА_4

Відхиляючи зазначені посилання представника ОСОБА_2, суд виходив з того, що збитків позивачу завдано внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а не внаслідок укладення оспорюваного договору перевезення вантажу № 04/02-2 від 04 лютого 2008 року, й позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між порушенням його прав, свобод чи інтересів та укладенням спірного правочину.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Враховуючи наведене, судом вірно відмовлено в задоволенні позову, оскільки позивач, не будучи стороною освоюваного договору, не надав суду доказів порушення цим договором його прав, свобод чи інтересів.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: