АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року, якою в порядку забезпечення вказаного позову ОСОБА_3 накладений арешт на належні їй на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу та обговоривши доводи скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів, в серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на гараж НОМЕР_1 в підземних гаражах ПАТ «НВО «Созидатель» по вул. Савкіна в м. Дніпропетровську та на привелейні іменні акції, емітентом яких є ПАТ «НВО «Созидатель» у розмірі 19875 шт. номінальною вартістю 19875 грн., визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки RENAULT KANGOO Ekspression, 2011 року випуску, та на прості іменні акції, емітентом яких є ПАТ «НВО «Созидатель» у розмірі 14768 шт. номінальною вартістю 14768 грн., визнати за ним та за ОСОБА_2 право власності по ? частині земельної ділянки по АДРЕСА_4 та по ? частині квартири по АДРЕСА_5, а 24 жовтня 2014 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на належні відповідачці 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_3

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 цього Кодексу види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів (п. 4).

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (п. 7).

Між тим, накладаючи арешт на вказане нерухоме майно відповідачки суддя названі норми закону, роз'яснення Верховного Суду України, обставини заявлених вимог залишив без уваги та у своїй ухвалі не зазначив відповідних доказів і мотивів, із яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, не з'ясував вартості цього майна та не перевірив її співмірності із заявленими вимогами, а також не врахував, що квартири, на які накладений арешт, не є предметом цього спору і такий вид забезпечення позову приведе до неможливості користуватися ними відповідачкою, чим будуть порушені її законні права власника. Не зазначено таких відомостей в заяві ОСОБА_3 про забезпечення позову і не міститься в наданих апеляційному суду матеріалах.

Крім того, як пояснили представники сторін в судовому засіданні апеляційного суду, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року, вказана позовна заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду, тобто зазначеного судового спору між сторонами на цей час не має, а відтак, підстави для забезпечення цього позову відсутні.

За таких обставин оскаржена ухвала судді, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення його позову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року скасувати та в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: