РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7111/15-ц

пр. № 2/759/3774/15

18 червня 2015 року

Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого-судді Мазур І.В.

при секретарі Сіряченко Я.В.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, при цьому посилався на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано шлюбу від 28.12.2002р. Рішенням Оболонського райсуду м.Києва від 14.04.2015р. шлюб було розірвано. Під час шлюб на імя відповідачки було придбано та зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 8.04.2011року. Під час шлюбу йому було подаровано квартиру АДРЕСА_2 відповідно до договору дарування від 18.07.2007р. Дану квартиру він продав за 499947,50грн., що еквівалентно 65000доларів США. Цього ж дня 28.07.2009р. ним було розміщено 60000доларів США на власний рахунок, відкритий у банківській установі ПАТ «ОТП Банк» на умовах депозиту. Решту грошових коштів було витрачено на потреби сімї. У 2011році він прийняв рішення про купівлю власного житла, але при цьому квартиру було оформлено на відповідачку. Квартира була придбана саме за ті, кошти, які він отримав від продажу подарованої йому квартири АДРЕСА_2. Тому просить суд визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ним, ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала, при цьому посилалася на те, що їй невідомо куди поділася сума грошових коштів в розмірі 65000доларів США. Більше того, у 2011році проти позивача було відкрито виконавче провадження №19899398 та на все майно накладено арешт. З 2009р. по 2011р. їх сімя проживала в квартирі АДРЕСА_3 яка належить її матері. З 1998р. по 2006р. вона працювала в казино, зокрема на посаді менеджера казино, мала гарну заробітну плату, що давало їй змогу накопичити власні заощадження. З 1998р. по теперешній час вона працювала без перерви у трудовому стажі. За період з 2008р. по 2011р. вона отримала допомогу від держави при народженні трьох дітей в сумі 75000грн. Накопичені нею кошти зберігалися на поточному рахунку в «Укрсоцбанку» в сумі 30000доларів США. Ці кошти були використані під час купівлі спірної квартири. Також нею було оплачено частину ремонтних робіт в спірній квартирі, а саме: придбана та замінена газова плита, утеплений фасад квартири з зовнішньої сторони, поставлені пластикові вікна, ролети в дитячій кімнаті, замінені батареї, також на її власні кошти були придбані меблі та побутова техніка. Тому вважає, що придбана квартира є їх спільною сумісною власністю, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.12.2002р. Рішенням Оболонського райсуду м.Києва від 14.04.2015р. шлюб було розірвано./а.с.4-5/

В період шлюбу була придбана спірна квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 8.04.2011року./а.с.8-9/

Зазначена квартира була оформлена на відповідачку ОСОБА_3

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірна квартира була придбана за його власні кошта, яку він отримав від продажу подарованої йому квартири АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.07.2009р./а.с.6-7/

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності в незалежності від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п.1 ст.61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена.

Згідно ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ним в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК)

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до

спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що кошти отримані ним від продажу 28.07.2009р. подарованої йому квартири були витрачені саме на придбання спірної квартири з урахуванням наступного. Як вбачається із Договору № 031/885/09 від 28.07.2009р. про ощадний банківський вклад з щомісячною сплатою процентів укладений між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем ОСОБА_1 банк прийняв внесені позивачем кошти в сумі 60000доларів США./а.с.15-17/

В той же час як вбачається із роздруківки рахунку зазначені кошти позивачем були зняті 31.08.2009р./а.с.18-19/

Спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана 8.04.2011року, т.б. майже через два роки після зняття позивачем коштів в розмірі 60000 доларів США. Відповідно, що саме ці кошти в розмірі 60000доларів США були використані на придбання квартири позивач суду не надав.

При цьому судом встановлено, що 21.05.2010р. Соломянським райсудом м.Києва було видано виконавчий лист №2-271-1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму заподіяної шкоди в розмірі 15020,37грн. Тобто у позивача існували майнові зобовязання щодо відшкодування шкоди перед 3-ю особою ще до придбання сторонами спірної квартири.

В той же час в судовому засіданні позивач не заперечував того факту, що відповідачка ОСОБА_3 постійно працювала, що підтверджується наданою нею випискою з трудової книжки. Також не заперечував позивач і отримання в період шлюбу відповідачкою за народження 3-х дітей 75000грн.

Крім того, в судовому засіданні відповідач на підтвердження поліпшення умов проживання в квартирі надала суду товарні чеки, акти-наряди та договір підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт по спірній квартирі, які підтверджують пояснення відповідачки про те, що нею було оплачено частину ремонтних робіт в спірній квартирі, а саме: придбана та замінена газова плита, утеплений фасад квартири з зовнішньої сторони, поставлені пластикові вікна, ролети в дитячій кімнаті, замінені батареї.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами п. 3 ч.1 ст.57, 60, п.1 ст.61, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя