Справа № 372/4912/14-ц Головуючий у І інстанції Мора О.О.
Провадження № 22-ц/780/669/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н.С.
Категорія 18 26.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Білоконь О.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів сплачених за попереднім договором,-

ВСТАНОВИЛА:

03 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідачів з позовом про стягнення коштів, сплачених за попереднім договором.

Посилався на те, що 16.05.2014 року між ним та відповідачами укладено та нотаріально посвідчено попередній договір купівлі продажу нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки що знаходиться під зазначеним будинком.

За зазначеним договором позивач передав, а відповідачі отримали суму 58800 гривень.

Основний договір купівлі-продажу сторони у визначений попереднім договором строк не уклали, проте його прохання повернути грошові кошти відповідачі залишили без задоволення, посилаючись на умови даного договору.

Згідно п.5.1 попереднього договору, в рахунок належних за основними договорами платежів, на забезпечення його виконання покупець передав, а продавець отримав суму завдатку у розмірі 58800 грн. Зазначена сума в момент розрахунків за основним договором буде зарахована у належний з покупця за основним договором.

Згідно з пункту 5.2.Попереднього договору у випадку не виконання зазначеного договору покупцем, сума сплачена за цим договором покупцю не повертається і залишається у продавця як неустойка у розмірі завдатку.

Позивач вважав, що оскільки сторони не уклали основний договір, а сума, яка була передана відповідачам за своєю природою є авансом, відповідачі повинні її повернути. Просив задовольнити позов та стягнути на його користь солідарно з відповідачів суму 58800 грн. та судові витрати.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

По справі встановлено, що 16.05.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі продажу нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки що знаходиться під зазначеним будинком.

За зазначеним договором позивач передав, а відповідач - продавець ОСОБА_5 отримали суму завдатку в розмірі 58800 гривень.

В подальшому сторони основний договір не уклали, повернути отриману суму покупцю продавець відмовився.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд виходив з того, що посилання позивача на п. 5.1 попереднього договору про те, що спірна сума залишається у відповідача і зараховується в рахунок оплати ціни купівлі-продажу є необґрунтованим, оскільки цей пункт застосовується в разі укладення між сторонами основного договору на встановлених попереднім договором умовах, чого дотримано не було; підстави для застосування цього положення відсутні, оскільки відносини між сторонами регулюються в даному випадку, укладеними між ними попереднім договором купівлі-продажу та договором купівлі-продажу, грошові кошти були отримані відповідачем на підставі саме попереднього договору купівлі-продажу, умови якого позивачем виконано не було і являються задатком.

Проте, з даним висновком суду погодитися у повній мірі колегія не може.

Відповідно до ч.1,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст.546 ЦК України зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно ст..570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання.Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права « внесення завдатку як способу виконання зобов»язання може мати місце лише в разі наявності зобов»язання, яке повинно бути виконаним на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана особою відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу …».

Ознаки завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов»язання.

Привила ст.571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки з матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами не укладено, то передані позивачем та отримані відповідачем кошти в сумі 58800 грн. не можна визнати завдатком.

З огляду на викладене, колегія вважає, що рішення суду не може бути залишеним без змін та підлягає скасуванню. По справі слід ухвалити нове рішення, яким необхідно задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення на його користь суми, переданої за попереднім договором і яка мала бути зарахована у належний з покупця платіж в момент розрахунків за основним договором та за своєю правовою природою є авансом.

Разом з тим, колегія вважає, що сплачена грошова сума підлягає стягненню з ОСОБА_3, як сторони -продавця в попередньому договорі і який за умовами договору її отримав ( а.с.5, п.1.5 договору).

ОСОБА_6 не була стороною попереднього договору, грошові кошти не отримувала, а тому вимоги позивача про стягненню з останньої грошової суми солідарно не відповідає вимогам закону та обставинам справи. Позовні вимоги позивача в цій частині позову не підлягають до задоволення.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 58 800 грн. та судові витрати в сумі 709, 80 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: