печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С.В.,

при секретарі - Грицюк Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача МОЗ України про відшкодування шкоди у розмірі 300 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в свій час їй та її матері було надану неякісну медичну допомогу у Центральній міській лікарні №14 м. Донецька, після чого вона неодноразово зверталась до відповідних інстанцій зі скаргами.

Зазначає, що одне з її звернень МОЗ України своїм листом від 21.01.2014 повідомило їй, що вона перебуває під диспансерним наглядом лікаря-психіатра з приводу психічного захворювання в психіатричній лікарні № 1 м. Донецька, в зв'язку з чим має третю групу інвалідності.

Вказує, що 10.09.2014 вона звернулась за медичною допомогою до приймальні громадян МОЗ України, де їй відмовили у наданні такої допомоги та лякали викликом психіатричної бригади.

Також позивач посилалась на те, що вона є інвалідом 3 групи, проте така інвалідність не пов'язана з перебуванням під диспансерним наглядом лікаря-психіатра, а такі відповідь та відношення відповідача порочать її честь, гідність та ділову репутацію, просила позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, пояснила, що своєю бездіяльністю та недбалим відношенням відповідач спричинив їй шкоду.

Представник відповідача МОЗ України проти задоволення позову заперечував з підстав його необґрунтованості та просив відмовити в задоволенні.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, внаслідок загального захворювання (а. с. 4).

На звернення позивача, відповідач МОЗ України листом від 21.01.2014 № 04.02.20-М-16092/467-зв. повідомив, що з 2003 р. вона перебуває під диспансерним наглядом лікаря-психіатра з приводу психічного захворювання в психіатричній лікарні № 1 м. Донецька, в зв'язку з чим має третю групу інвалідності (а. с. 5).

Посилаючись на зазначену обставину, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, позивач просить стягнути з МОЗ України компенсацію у розмірі 300 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст. 56 Конституції України, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до абзаца другого п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зі змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування позовних вимог позивач надала лист МОЗ України від 21.01.2014 № 04.02.20-М-16092/467-зв.

Разом з тим, вказаним листом не встановлено обставин, які за своєю природою мають причинно-наслідковий зв'язок зі спричиненням позивачу будь-якої матеріальної чи моральної шкоди.

Враховуючи, що позивач не надала суду належних доказів спричинення їй матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позову.

На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 45, 46, 60, 61, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Міністерства охорони здоров'я України (Ідентифікаційний код 00012925), третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя С.В.Вовк