Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.01.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої -судді Кожух О.А.

суддів -Чужі Ю.Г., Леска В.В.

з участю секретаря -Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 28 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 25.06.2013 відповідачем було завдано йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що підтверджується вироком Воловецького районного суду від 26.11.2013, який набрав законної сили 27.12.2013, зазначає, що у зв'язку із ушкодженням здоров'я зазнав фізичного болю та страждань, проходив лікування. Просив суд стягнути з відповідача 3443.10 грн. матеріальної шкоди - витрат на лікування, 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також, з посиланням на вимоги ст. 1195 ЦК України, внаслідок зменшення загальної працездатності, просив стягнути з відповідача на його користь 43892.30 грн. у відшкодування втраченого заробітку (доходу). 03.10.2014 в заяві про надання доказів та долучення доказів до матеріалів справи просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. (а.с.60)

Рішенням Воловецького районного суду від 28 жовтня 2014 року позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3443.10 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та 1500 грн. понесених витрат на правову допомогу. В решті позовних вимог відмовлено. Також, ухвалою Воловецького районного суду від 03 листопада 2014 року стягнуто з відповідача на користь держави 243.60 грн. судового збору.

Сторонами по справі на таке рішення подано апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_1 просить рішення суду в частині часткового задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди та в частині відмови у стягненні суми щодо відшкодування втраченого заробітку скасувати та ухвалити нове рішення, яким ці вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що судом було неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають цим обставинам, і судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди, стягнувши з нього на користь позивача 858.35 грн., зазначивши, що при визначені розміру матеріальної шкоди суд безпідставно взяв до уваги квитанції, більшість яких датовані після закінчення лікування позивача, та при ухваленні рішення порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача у письмових запереченнях просила апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях; а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Воловецького районного суду від 26.11.2013, який вступив законну силу 27.12.2013, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України - 25.06.2013 року, біля 15.00 год., ОСОБА_2, знаходячись на вулиці Верховинська в с. Н.Ворота Воловецького району, під час сварки на грунті довготривалих неприязних відносин із ОСОБА_1, умисно наніс останньому декілька ударів дерев'яною палицею та руками по різним частинам тіла, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синця навколо очної ділянки зліва з субконюктивальним крововиливом, садну перенісся, синця середньої третини зовнішньої поверхні правого плеча, садну задньої поверхні правого ліктьового суглобу, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, вираженого правобічного ретикулярного геміпарезу, вираженого статокоодинаторного порушення і астено-вегетатиного синдрому, двобічного невриту слухових нервів та двобічної хронічної після травматичної приглухуватості, які згідно висновку судово-медичного експерта №51 від 10.09.2013 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (а.с.7-8).

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми матеріальних збитків у розмірі 3443,10 грн, витрачених позивачем на лікування, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1166 ЦК та з врахуванням копій квитанцій на придбання медикаментів для лікування, доданих позивачем до позовної заяви.

Однак в повній мірі з таким висновком суду колегія суддів не погоджується.

Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із довідки Воловецької ЦРЛ від 18.10.2013 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Воловецької ЦРЛ з 25.06 по 05.07.2013 (а.с.6).

Відповідач вважає, що на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди слід стягнути 858.35 грн. - кошти, витрачені ним на лікування саме за цей період. Проте, з наявних в матеріалах даної справи квитанцій вбачається, що в період з 25.06.13 по 05.07.2013 витрати, понесені позивачем на лікування внаслідок злочинних дій відповідача складають 896.22 грн.

Крім того, згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_1, №4344/122, в період з 08.07.2013 по 19.07.2013 він проходив стаціонарне лікування у Свалявській ЦРЛ з діагнозом: двобічна гостра нейросенсорна приглухуватість III ст. (посттравматичного генезу), вторинна артеріальна гіпертензія I ст.Мокулопатія (а.с.29). За цей період позивачем на придбання ліків, які були йому призначені, витрачено 740.19 грн, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.19).

Також позивачем надані квитанції на придбання ліків, датовані березнем-квітнем 2014 року, а також дві квитанції на суму 550 грн. кожна, за проходження Магнітно-резонансної томографії 03.03.2014 та 26.04.2014.

З довідки МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.07.2014 вбачається, що ОСОБА_1 в строк до 01.08.2016 встановлено 3-ю групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с.9).

Однак, з виписок з історій хвороби № 934/113 (а.с.27), 1229/132 (а.с.28), №10069 (а.с.23) вбачається, що ОСОБА_1 хворіє остеохондрозом хребта більше 10 років. Обстеженнями МРТ шийного, грудного та поперекового відділів хребта, які проводились ще у 2010 році, встановлено остеохондроз зазначених відділів хребта з протрузією дисків.

Таким чином, зважаючи на тривалість захворювання позивача остеохондрозом хребта, колегія суддів надані квитанції на придбання ліків за 2014 рік та оплату за обстеження МРТ не бере до уваги як докази лікування після заподіяних ОСОБА_2 ушкоджень, оскільки не встановлено (зокрема, висновком судово-медичної експертизи) причинно-наслідкового зв'язку між травмами, заподіяними йому в 2013 році та інвалідністю, призначеною в 2014 році.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, слід частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 - змінити рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача 1636.41 грн. (896.22 грн. + 740.19 грн.) - кошти, витрачені на лікування у період з 25 червня по 19 липня 2013 року.

В той же час судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Злочин, передбачений ст. 122 КК України, є злочином проти здоров'я особи.

Конституція України визначає життя і здоров'я людини найвищою соціальною цінністю (ст. 3). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (ст. ст. 16, 1168 ЦК України).

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ЦК України). Також враховується інтенсивність і тривалість психічних переживань особи, характер негативних наслідків, заподіяних злочином.

Оскільки тілесні ушкодження позивач отримав внаслідок дій відповідача, то він має право на відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на обставини справи, характер правопорушення та ушкоджень, спричинених позивачу, тривалість лікування, ступінь вини відповідача, враховуються вимоги розумності і справедливості, судова колегія вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди солід стягнути 3000 грн.

З рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення коштів у відшкодування втраченого доходу судова колегія погоджується та не вбачає підстав для його зімни чи скасування в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу відшкодування йому втраченого заробітку, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, визначення розміру відшкодування виходячи з розміру мінімальної заробітної плати проводиться за наявності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 1195 ЦК України, при умові, що потерпілий не працював.

Згідно довідки виконкому Нижньоворітської сільської ради №2474 від 23.12.2013 ОСОБА_1 з 13.05.2003 року ніде не працює, здійснює догляд за батьком ОСОБА_3, 1942 р.н., який є інвалідом 1-ої групи (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутній причинно-наслідковий зв'язок між заподіяними ушкодженнями здоров'я та майновими втратами, зазначеними позивачем. Як зазначалось вище, позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина якої - загальне захворювання, а не ушкодження, які були спричинені відповідчем. Доказів втрати чи зменшення загальної працездатності внаслідок саме дій відповідача позивачем надано не було.

Зважаючи на викладене, апеляційні скарги слід задовольнити частково та рішення суду змінити з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України - стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1636.41 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В решті рішення суду залишити без змін

Керуючись ст. 304, п. 3 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Воловецького районного суду від 28 жовтня 2014 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1636 (одну тисячу шістсот тридцять шість) гривень 41 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча Судді