Справа № 345/3855/14-ц
Провадження № 22-ц/779/185/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойко М.Я.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що він зі стороною по справі є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Зі слів позивача, в період з 2005 по 2007 роки він робив ремонт в кімнатах зазначеного домоволодіння, для якого приносив належний йому інструмент, а саме: дрель ударна «Інтерскоп», зварювальний апарат, бензопила «Садко» GCS - 510Е22, дрель ударна «Ферм», лобзик електричний СК 12, шліф машинка кутова (МШК 1 - 10 - 125), який після закінчення ремонту залишив зберігати у своєму сараї за вищевказаною адресою, хоча на той час він проживав у свого батька в АДРЕСА_2. Як вказує ОСОБА_3, у червні 2010 року відповідач поміняла замок на сараї, однак запевнила його, що жодних речей не брала, і речі можуть там зберігатись. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.12.2013 його позов про визначення порядку користування житловим будинком та господарськими будівлями було задоволено, та закріплено за ним певні кімнати у будинку та сарай під літерою «Б». Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.05.2014 зобов'язано ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком та сараєм. Як зазначає позивач, отримавши ключі від сараю він виявив, що його речей немає. Відповідач повідомила, що комусь позичила його речі. Окрім цього, під час проведення ремонту у кімнатах в період 2005-2007 роки він встановив автономне опалення, газовий котел та чавунні батареї, які він виявив у пошкодженому стані в 2013 році. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 відмовляється повернути належне йому майно, то просить відшкодувати вартість майна, яка на даний час становить 6 552,00 грн, в тому числі й вартість батарей, розміром 600 * 900 (2 шт.) - 882,00 грн та 600 * 600 (3 шт.) - 1095,00 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 - 4 575,00 грн в рахунок компенсації вартості майна, а саме: дрель ударна «Інтерскоп» - 660,00 грн, зварювальний апарат - 1115,00 грн, бензопила «Садко» GCS - 510Е22 - 1450,00 грн, дрель ударна «Ферм» - 550,00 грн, лобзик електричний СК 12 - 400,00 грн, шліф машинка кутова (МШК 1 - 10 - 125) - 400,00 грн. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 - 1743,60 грн судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку, вважає, що суд помилково вважав установленими обставини на підставі поданих в судове засідання доказів. Зі слів апелянта, щодо факту придбання електроінструментів, то подані в суд копії документів не місять жодних відомостей про покупця товару, а також не у всіх зазначено час його придбання. Крім того, на підтвердження факту існування цих інструментів суд посилався на покази свідка ОСОБА_5, який є батько позивача і з яким у неї склалися неприязні стосунки. Також, як вказує ОСОБА_2, рішенням суду не спростовано її твердження, а також твердження свідків, що 31.05.2010 в сараї домоволодіння відповідачки жодних перелічених в позові інструментів не бачили. На думку апелянта, суд першої інстанції порушив вимоги ст. ст. 212, 213, ЦПК України, а також безпідставно послався на ст.ст. 387 та 400 ЦК України, так як сарай в якому зберігалося майно позивача не вибув з його власності. До того ж, як зазначає відповідач, суд безпідставно послався на положення ст. 1213 ЦК України, оскільки неможливість повернення майна не встановлена, так як ніяких звернень від ОСОБА_3 до правоохоронних органів з приводу втрати майна не було. Як зазначає апелянт, суд в порушення вимог п. 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та ст. 33 ЦПК України, встановивши факт передачі електроінструментів третім особам, не виконав вказані положення закону.

Просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року в частині задоволення ним позовних вимог ОСОБА_3 з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом норм матеріального права, порушень при застосуванні норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 Стягнути з позивача на її користь витрати на оплату судового збору.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали з наведених у ній мотивів, просили її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити з огляду на законність та обґрунтованість рішення першої інстанції.

Заслухавши відповідача, представників сторін, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, сторони по справі є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1. Вказане підтверджується копією Договору дарування від 23.08.1990, згідно якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с. 29) та копією Договору дарування від 06.09.1994, яким гр. ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 137).

З копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.06.1996 вбачається, що спадкоємцями зазначеного в заповіті майна є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 136).

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради № 553 від 18.11.2003 узаконено самовільну прибудову веранди до житлового будинку та побудовану надвірну будівлю відповідача (а.с. 139).

На а.с. 138 наявна копія Акта відводу земельної ділянки та розбивки споруд в натурі від 20.11.2003 та копія Рішення виконкому Калуської міської ради народних депутатів № 553 від 18.11.2003 про виділення земельної ділянки для будівництва кооперативного або індивідуального автогаражу гр. ОСОБА_2

На а.с. 148, 150 міститься копія Генерального та поверхового планів по АДРЕСА_3.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2009 року виселено ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з кімнат позначених літерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 3-1, 3-2 та 3-3 в будинку АДРЕСА_1 з наданням їм іншого житлового приміщення - кімнати 1-6, 1-7 та 1-8 цього ж будинку. Зобов'язано відповідачам не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні господарськими будівлями (а.с. 140-141). Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-61, виданого 28.01.2009, закінчено відповідно до копії Постанови про закінчення виконавчого провадження міського відділу ДВС Калуського МУЮ від 11.12.2009 (а.с. 142).

Згідно копії Розпорядження Калуського МУЮ міського відділу ДВС № 135 від 25.01.2010 заборонено ОСОБА_3 та членам його сім'ї вчиняти будь-які дії стосовно користування господарськими спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 143).

На а.с. 4 міститься копія Висновку начальника Калуського МВ УМВС від 19.06.2010 з приводу заяви позивача про те, що замок комори, який йому належить зламаний та встановлений новий.

Відповідно до копії Акта обстеження матеріально-побутових умов від 02.09.2010, складеного депутатами Калуської міської ради після обстеження домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, ситема опадення вийшла з ладу внаслідок неправильної експлуатації під час морозів (а.с. 108).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2010 року скасовано рішення Калуського міськрайонного суду від 07.06.2010 року та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на ремонт будинку (а.с. 145-146).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2013 року між сторонами визначено порядок користування домоволодінням та господарськими будівлями, зокрема за ОСОБА_3 закріплено право користування приміщеннями: 2 - 1, 2 - 2, 2 - 3, 2 - 4, 2 - 5, 2 - 6 у житловому будинку та сараєм, зазначеним в технічному паспорті під літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1, а за відповідачем - інші приміщення та стайню (а.с. 8-12).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2014 року вселено ОСОБА_3 у будинок АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні кімнатами 2 - 1, 2 - 2, 2 - 3, 2 - 4, 2 - 5, 2 - 6 згаданого будинку (а.с. 5-7).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є недобросовісним володільцем майна і тому за приписами ст. ст. 387, 400, 1213 ЦК України повинен його повернути, а у разі неможливості - відшкодувати вартість.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивач ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння посилався на те, що придбані ним інструменти після здійнення ремонту в період з 2005 по 2007 роки, він залишив у сараї спільного з відповідачем домоволодіння. На підтвердження своїх вимог позивач надав письмові докази, а саме: копії товарних чеків та накладної на придбання сантехніки, бензопили «Садко» GCS-510Е22, вартістю 1450,00 грн, дрелі ударної «Ферм», вартістю 550,00 грн, лобзика електричного СК 12, вартістю 400,00 грн, шліфмашинки кутової (МШК 1 - 10 - 125), вартістю 400,00 грн від 05.08.2014, а також дрелі ударної 750 ЕР, вартістю 660,00 грн (а.с. 15-18), а також інструкції, гарантійні талони та товарні чеки на зазначені в позовних вимогах речі (а.с. 30-70). З поданих ОСОБА_3 накладних неможливо визначити хто їх придбав, крім того в деяких не зазначено дати покупки, а згідно копії Товарного чека на придбання бензопили «Садко» GCS-510Е22, дрелі ударної «Ферм», лобзика електричного СК 12, шліфмашинки кутової (МШК 1 - 10 - 125) (а.с. 16) зазначені інструменти куплені 05.08.2014, що суперечить твердженням відповідача про залишення вказаних інструментів після закінчення ремонту в 2007 році. Колегія суддів вважає, що зазначені документи самі по собі не є підтвердженням того, що ОСОБА_3 ці речі придбав і є їх власником.

У матеріалах справи немає доказів, які б могли свідчити про те, що відповідач набула або зберігала майно позивача. Висновки органів внутрішніх справ та показання свідків не містять достатніх даних, які б могли стати підставою для покладення на відповідача обов'язку повернути майно або відшкодувати його вартість.

Враховуючи наведене, а також приписи ст. 60 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення необхідно скасувати відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року - скасувати. Постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

О.Є. Меленко