Справа № 301/21/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2015 р.

Іршавський районний суд

Закарпатської області

в складі:

головуючого - судді Золотар М.М.

при секретарі - Горянській З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іршава справу за позовом ОСОБА_1 до Ільницької сільської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до Ільницької сільської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності. Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її дідусь ОСОБА_3. На момент смерті дідуся у його власності знаходився житловий будинок АДРЕСА_1 із надвірними спорудами: двома літніми кухнями, двома сараями, навісом, свинарником, огорожею та колодязем, вартість яких становить 140063 гривень.

Рішенням виконкому Іршавської районної Ради депутатів трудящих від 25.04.1967 року було надано дозвіл на перебудову старих індивідуальних будинків на старому місці, в тому числі і ОСОБА_3 в с. Ільниця на земельній ділянці площею 0,15 га.

Власником дворогосподарства АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги був ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заповіту на випадок свої смерті дідусь не залишив, але на момент його смерті в спадковому будинку проживала бабуся позивачки ОСОБА_4, а також їхня дочка - мати позивачки ОСОБА_5 разом із сім'єю. Бабуся і мама вступили в управління і володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 як спадкоємці першої черги за законом відповідно до ст.549 ЦК України (в ред. 1963 року), що був чинним на момент відкриття спадщини, однак спадщина ними оформлена не була.

Бабуся ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5. На випадок свої смерті вона залишила заповіт, складений 30.12.2004 року, яким все своє майно, що належатиме їй на момент смерті, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 вона заповіла своїй дочці - матері позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаний заповіт не змінено і не скасовано. Мати проживала разом із бабусею на момент її смерті у спадковому будинку, від належної їй спадщини не відмовлялась, але і не оформила її у встановленому порядку.

Мати позивачки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6. За життя заповіту вона не залишила, однак на момент її смерті разом із нею зі спадкоємців першої черги проживала позивачка, яка після одруження змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», та її батько ОСОБА_2. Позивачка прийняла належну їй після смерті матері спадщину, оскільки як при житті, так і після її смерті разом із сім'єю та батьком проживала і надалі проживає у спадковому будинку, весь час у ньому зареєстрована. Однак оформити спадщину у встановленому порядку через нотаріуса вона не має змоги, оскільки покійний дідусь не оформив право власності відповідно до діючого законодавства, а після його смерті ні бабуся, ні мама не оформили належну їм спадщину у встановленому порядку.

Батько позивачки ОСОБА_2, а також брат ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7 на спадкове майно не претендують і не заперечують проти визнання права власності за позивачкою.

Спадковий будинок не є самочинним будівництвом, оскільки у свій час був збудований відповідно до діючого на той момент законодавства на відповідній земельній ділянці та з дозволу органу влади. Крім того, право власності ОСОБА_3 на будинок також було зареєстроване відповідно до діючого законодавства.

Просила суд визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та надвірні споруди - дві літні кухні, два сараї, навіс, свинарник, огорожу та колодязь, в цілому.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву, якою позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути по суті в її відсутність (а.с. 48).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, якою позов визнав, не заперечив проти визнання права власності на спадковий будинок за позивачкою, справу просив розглянути по суті в його відсутність (а.с. 49).

Представник Ільницької сільської ради Волошин В.М. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, згідно якої не заперечив проти задоволення позову, а справу просив розглянути по суті в його відсутність (а.с. 46).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дідусь позивачки ОСОБА_3, що стверджуються копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис №37 (а.с. 5). На момент смерті дідуся у його власності знаходився житловий будинок АДРЕСА_1 із надвірними спорудами: двома літніми кухнями, двома сараями, навісом, свинарником, огорожею та колодязем, вартість яких становить 140063 гривень (а.с. 6-9, 30-37).

Згідно Рішенням виконкому Іршавської районної Ради депутатів трудящих від 25.04.1967 року було надано дозвіл на перебудову старих індивідуальних будинків на старому місці, в тому числі і ОСОБА_3 в с. Ільниця на земельній ділянці площею 0,15 га (а.с. 15), про що свідчить і довідка виконкому Ільницької сільської ради №1104 від 05.05.1967 року, згідно якої ОСОБА_3 в 1967 році було виділено для будівництва хати земельну ділянку площею 0,15 га (а.с. 16).

Власником дворогосподарства АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги був ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується довідкою Ільницької сільської ради №7225 від 16.12.2014 року (а.с. 13).

За життя дідусь заповіту не залишав. На момент його смерті у спадковому будинку проживали бабуся ОСОБА_4 та їхня дочка - мати позивачки ОСОБА_5 (а.с. 25) із сім'єю, про що свідчить довідка Ільницької сільської ради №2573 від 24.06.2014 року та копія будинкової книги (а.с. 11, 17-19). І бабуся, і мама вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 як спадкоємці першої черги за законом, однак спадщина в установленому законом порядку ними оформлена не була.

Бабуся ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, актовий запис №13 (а.с. 20). На випадок своєї смерті вона залишила заповіт, складений 30.12.2004 року, посвідчений секретарем Ільницької сільської ради Мудранинець Г.В., зареєстрований в реєстрі за №131, яким все належне їй на момент смерті майно заповіла матері ОСОБА_5 (а.с. 21). Заповіт на сьогоднішній день не змінено і не скасовано. На день смерті бабусі разом із нею у спадковому будинку була прописана та проживала мати позивачки (а.с. 17-19, 22), яка від належної їй спадщини не відмовилась, однак не оформила її у встановленому порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла і мати позивачки ОСОБА_5, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, актовий запис №55 (а.с. 23). Заповіту на випадок смерті мати не залишила. У спадковому будинку на день її смерті проживала позивачка та її батько ОСОБА_2 (а.с. 17-19, 26). Позивачка як спадкоємець першої черги за законом прийняла належну їй після смерті матері спадщину, оскільки весь час проживала і надалі проживає у спадковому будинку, де і зареєстрована, однак оформити спадщину у встановленому порядку вона не має можливості, тому що покійним дідусем не було оформлено право власності на зазначене дворогосподарство у відповідності до діючого законодавства. Ні мама, ні бабуся право власності на спадщину не оформляли.

Батько ОСОБА_2, брат ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7 на спадкове майно не претендують, не заперечують проти визнання права власності на нього за позивачкою, про що свідчать подані ними заяви (а.с. 38, 49).

01.08.2014 року КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 30-37). Будівництво не є самочинним, оскільки будинок побудований на земельній ділянці, відведеній для будівництва.

Ільницька сільська рада, на території якої розташований житловий будинок, не заперечує проти визнання права власності на вказаний будинок з надвірними спорудами за позивачкою. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

За таких обставин враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, позначеного на плані літерою «А», та надвірні споруди: літню кухню - літера «Б», літню кухню - літера «В-В'», навіс - літера «Д», сарай - літера «Е», свинарник - літера «Ж», сарай - літера «З», огорожу - «№1», колодязь - «№2», в цілому.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: М. М. Золотар