Справа №333/8848/14-ц
Пр. №2/333/3317/14
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Піх Ю.Р.

при секретарі Сургай Г.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про зняття арешту з нерухомого майна.

В позові вона зазначає, що вона є власницею житлового будинку літ.Б, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 липня 2002 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за № 6020. Право власності на вказане нерухоме майно в цілому за ОСОБА_2 зареєстроване Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 23 липня 2002 року, про що внесено запис у реєстрову книгу № 161 за № 26637. Це право не скасоване у встановленому порядку.

На теперішній час позивачка має намір розпорядитись своєю власністю, для чого звернулась до нотаріуса, де дізналась про накладення арешту та заборону відчуження ? частини будинку АДРЕСА_1 в м.Запоріжжі, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комунарського районного управління юстиції від 11 березня 2004 року.

Під час перебування позивачки у шлюбі з ОСОБА_5 постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2004 року чоловік позивачки - ОСОБА_5 був притягнутий до кримінальної відповідальності.

Відповідно до постанови у кримінальній справі ОСОБА_5 повинен був відшкодувати постраждалим матеріальні збитки. В зв'язку з необхідністю забезпечення майнового позову судом був накладений арешт на ? частину належного ОСОБА_2 будинку, оскільки нерухоме майно було придбане під час шлюбу і вважалось спільною сумісною власністю подружжя

Нерухоме майно, придбане під час шлюбу, згідно з законодавством, що діяло та той час, визнавалось спільною сумісною власністю подружжя. 17 січня 2008 року цей шлюб було розірвано.

В 2006 році батько ОСОБА_2 - ОСОБА_7 - звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_8 про визнання частини договору купівлі-продажу стосовно покупця недійсним та визнання дійсним покупцем іншої особи, про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження будинком (справа стосувалась договору купівлі-продажу від 22 липня 2002 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за № 6020, за яким був придбаний спірний будинок).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя в даній справі №2-3079/06 від 02 червня 2006 року договір купівлі-продажу від 22 липня 2002 року, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 6020, в частині, що стосується покупця - ОСОБА_2 - був визнаний недійсним. Дійсним покупцем в зазначеному договорі і власником будинку АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі був визнаний ОСОБА_7, який, як вказано в рішенні, все ж мав на меті залишити його своїй доньці - ОСОБА_2 з тим, щоб цей будинок належав тільки їй і не підлягав поділу.

Також суд усунув йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття арешту з будинку АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі, накладеного постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2004р. по кримінальній справі № 1-41/04 за обвинуваченням ОСОБА_5.

Але батько позивачки - ОСОБА_7 не встиг повною мірою виконати рішення суду та оформити у встановленому порядку своє право власності і зняти арешт з будинку, оскільки тяжко хворів і згодом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер у віці 80 років від цереброваскулярної хвороби (інсульту).

Після розірвання шлюбу колишній чоловік позивачки - ОСОБА_5 щодо поділу майна подружжя ніяких вимог не заявляв, спорів не виникало і не вирішувалось. Тобто все, що було набуте під час шлюбу відповідно до ст.60, 61, 68, ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України, є майном відповідачки, оскільки колишній чоловік втратив вже право на його поділ зі спливом часу на заявлення таких вимог.

Також після смерті батька ніяких прав на будинок ніхто з інших родичів не заявляв.

Таким чином, до цього часу право власності належить позивачці, бо право її батька не зареєстроване відповідно до законодавства (ч.4 ст.334 ЦК України), ніяких змін в реєстрі прав власності на нерухоме майно змін не відбулось. Відповідно до частин 3 та 4 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації виникає, зокрема з моменту такого посвідчення та державної реєстрації.

Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (п.7 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952 від 01.07.2004 р.).

Позивачка просить зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, а саме ? частини будинку АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі, оскільки це обмежує її законні права, як власниці будинку, щодо вільного розпорядження майном.

Представник відповідача Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області в суд не з'явився, але подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши докази, що є в справі і вислухавши пояснення ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, суд вважає, позов таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що в 2006 році батько ОСОБА_2 - ОСОБА_7 - звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_8 про визнання частини договору купівлі-продажу стосовно покупця недійсним та визнання дійсним покупцем іншої особи, про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження будинком (справа стосувалась договору купівлі-продажу від 22 липня 2002 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за № 6020, за яким був придбаний спірний будинок).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя в даній справі №2-3079/06 від 02 червня 2006 року договір купівлі-продажу від 22 липня 2002 року, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 6020, в частині, що стосується покупця - ОСОБА_2 - був визнаний недійсним. Дійсним покупцем в зазначеному договорі і власником будинку АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі був визнаний ОСОБА_7, який, як вказано в рішенні, все ж мав на меті залишити його своїй доньці - ОСОБА_2 з тим, щоб цей будинок належав тільки їй і не підлягав поділу.

Також суд усунув йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття арешту з будинку АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі, накладеного постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2004р. по кримінальній справі № 1-41/04 за обвинуваченням ОСОБА_5.

Але батько позивачки - ОСОБА_7 не встиг повною мірою виконати рішення суду та оформити у встановленому порядку своє право власності і зняти арешт з будинку, оскільки тяжко хворів і згодом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер у віці 80 років від цереброваскулярної хвороби (інсульту).

Після розірвання шлюбу колишній чоловік позивачки - ОСОБА_5 щодо поділу майна подружжя ніяких вимог не заявляв, спорів не виникало і не вирішувалось. Тобто все, що було набуте під час шлюбу відповідно до ст.60, 61, 68, ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України, є майном відповідачки, оскільки колишній чоловік втратив вже право на його поділ зі спливом часу на заявлення таких вимог.

Також після смерті батька ніяких прав на будинок ніхто з інших родичів не заявляв.

Таким чином, до цього часу право власності належить позивачці, бо право її батька не зареєстроване відповідно до законодавства (ч.4 ст.334 ЦК України), ніяких змін в реєстрі прав власності на нерухоме майно змін не відбулось. Відповідно до частин 3 та 4 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації виникає, зокрема з моменту такого посвідчення та державної реєстрації.

Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (п.7 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952 від 01.07.2004 р.).

Під час перебування позивачки у шлюбі з ОСОБА_5 постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2004 року чоловік позивачки - ОСОБА_5 був притягнутий до кримінальної відповідальності.

Відповідно до постанови у кримінальній справі ОСОБА_5 повинен був відшкодувати постраждалим матеріальні збитки. В зв'язку з необхідністю забезпечення майнового позову судом був накладений арешт на ? частину належного ОСОБА_2 будинку, оскільки нерухоме майно було придбане під час шлюбу і вважалось спільною сумісною власністю подружжя

Нерухоме майно, придбане під час шлюбу, згідно з законодавством, що діяло та той час, визнавалось спільною сумісною власністю подружжя. 17 січня 2008 року цей шлюб було розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи, на ? частину будинку АДРЕСА_1 у м.Запоріжжі дійсно був накладений арешт Комунарським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, однак за реєстраційними даними право власності на ? частину вказаного будинку за ОСОБА_5І не зареєстроване, вимоги щодо права на нерухоме майно ним не заявлені.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України, передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає необхідним усунути порушення у володінні та користуванні позивачкою вказаним будинком, який є її приватною власністю, шляхом зняття арешту з цього будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.212-214, 224, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні будинком АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі шляхом звільнення його з під арешту, накладеного Комунарським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, як помилкового, та зняти запис заборони на відчуження квартири з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Піх Ю.Р.