Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Україна», про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_3, на рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 9 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 5 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 серпня 2010 року на 27 км автомобільної дороги Кіпті-Глухів-Бачівськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Тойота, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля Рено, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 Постановою апеляційного суду Житомирської області від 30 серпня 2012 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Загальна сума витрат на відновлення автомобіля позивача склала 56 413 грн. Страхова компанія виплатила їй 45 375 грн 71 коп., невідшкодованою залишилася вартість матеріального збитку в розмірі 11 037 грн 29 коп. З огляду на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку матеріальну шкоду в сумі 11 037 грн 29 коп. та 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 9 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 3 209 грн 26 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 5 травня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, виходив з того, що не відшкодована страховиком сума страхового відшкодування може бути стягнута з останнього, оскільки не перевищує ліміту відповідальності, а відтак, з відповідача підлягає стягненню лише сума дефектування автомобіля та моральна шкода.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 23 серпня 2010 рок на 27 км автошляху Кіпті-Глухів-Бачівськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Тойота д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля марки Рено д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 30 серпня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Відповідно до рахунку-фактури № 9 від 28 вересня 2010 року СПД ОСОБА_7 вартість ремонту пошкодженого автомобіля позивача склала 52 663 грн.

Встановлено, що страховою компанією згідно договору добровільного страхування наземного транспорту серії СБ 1149596 від 30 грудня 2009 року на підставі рахунку-фактури № 9 від 28 вересня 2010 року та страхового акту № 11958/10/05/11 позивачу здійснено виплату страхового відшкодування на суму 45 375 грн 71 коп., при цьому відповідно до умов вказаного договору сума страхового відшкодування становить 111 851 грн, а франшиза становить 0,5% від страхової суми.

Згідно розрахунку страхового відшкодування від 12 жовтня 2010 року, страховиком при виплаті страхового відшкодування не враховано вартість заміни підкрилка, стелі даху, радіатора ДВС, радіатора кондиціонера, вартість р/с салону, пофарбування капоту, вартість клип.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язана у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Згідно із положеннями ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - постанова), непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, встановивши, що страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування не в повному обсязі, відповідно до рахунку-фактури, а сума не відшкодованої шкоди не перевищувала ліміту відповідальності, встановленого договором добровільного страхування, суди дійшли обґрунтованих висновків щодо можливості стягнення невідшкодованого страхового відшкодування із страховика у разі доведеності та обґрунтованості вимог. З огляду на вказані обставини, суди обґрунтовано стягнули з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість матеріальної шкоди в розмірі 3 209 грн 26 коп., що складається, зокрема, з франшизи - частини збитків, що не відшкодовується страховиком, в розмірі 559 грн 26 коп. та вартості робіт щодо дефектування автомобіля в розмірі 2 650 грн.

Судами також обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача матеріальної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 6 постанови особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Враховуючи, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_4 керував транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім'я ОСОБА_5 з відміткою щодо надання права керування ОСОБА_4, суди обґрунтовано дійшли висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з власника транспортного засобу суми матеріального збитку.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в його незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 337, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 9 грудня 2013 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 5 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін