Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.02.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 04 грудня 2014 року по справі за позовом Прокурора Виноградівського району в інтересах Виноградівської районної державної адміністрації, Теківської сільської ради до ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Прокурор Виноградівського району в інтересах Виноградівської районної державної адміністрації, Теківської сільської ради, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що під час проведення прокуратурою перевірки дотримання вимог чинного законодавства встановлено, що відповідачка на її земельну ділянку площею 2,96 га, розпочала будівництво водойми без відповідного проекту та дозволу на зміну цільового призначення. Згідно проведеної зйомки ОСОБА_2 самовільно зайняла частину земельної ділянки від ОСОБА_3 площею 0,1311 га та із земель запасу Виноградівської РДА площею 0,0342 га.

Крім цього на земельній ділянці площею 0,2574 га знято поверхневий шар ґрунту без спеціального дозволу.

Внаслідок таких дій відповідачка завдала шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 29 232,57 грн.

За таких обставин просив суд: 1) зобов'язати відповідачку звільнити самовільно зайняті частини земельної ділянки площею 0,1311 га яка належить ОСОБА_3 та частину земельної ділянки площею 0,0342 га, що належить до земель запасу Виноградівської РДА; 2) Стягнути з ОСОБА_2 шкоду на загальну суму 29 232,57 грн.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 04.12.2014 року позов в частині вимог в інтересах ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Виноградівського районного суду від 04.12.2014 року позов прокурора задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0342 га, яка розташована на території Теківської сільської ради. Стягнуто з ОСОБА_2 шкоду в розмірі 29 129,49 грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження по справі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що земля на якій облаштовано рибник належить фермерському господарству «ОСОБА_2», а тому такий спір підлягає розгляду в господарському суді. Посилається на недійсність Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.03.2011 року. Вважає, що згідно ст. 208 ЗК України звільняється від відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акту серії ЗК №041438 від 29.10.2004 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,9600 га, що розташована на території Теківської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14).

Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.03.2011 року гр. ОСОБА_2 під час використання даної земельної ділянки було здійснено самовільне зайняття частини земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,1311 га та часини ділянки земель запасу Виноградівської РДА площею 0,0342 га. Також діями ОСОБА_2 завдано шкоду: за самовільне зайняття земельної ділянки із земель запасу 26,89 грн., від гр. ОСОБА_3 - 103,08 грн., внаслідок зняття родючого шару ґрунту - 2859,18 грн., внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням - 1468,08 грн., втрати сільськогосподарського виробництва - 24 775,34 грн. (а.с.6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред'явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Пред'являючи даний позов, Прокурор Виноградівського району в якості відповідача вказав фізичну особу ОСОБА_2

Однак як вбачається з матеріалів справи 15.12.2003 року Виноградіською РДА було зареєстровано фермерське господарство «ОСОБА_2» (а.с.26). Відповідно до статуту ФГ «ОСОБА_2» засновником господарства та одночасно його головою є ОСОБА_2 (відповідач по справі). А згідно п.3.4 Статуту на ім'я голови господарства видаються акти на право власності, тимчасового або постійного користування землею, в тому числі на умовах оренди (а.с.27-33). Дане ФГ як на момент здійснення перевірки так і наразі не є припиненим (ліквідованим).

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

З аналізу даної норми слідує, що до земель фермерського господарства відносяться не лише землі, які використовуються самим господарством на певному правовому титулі, а й земельні ділянки, права на які мають його члени.

Із зазначеного слідує, що хоча в даному випадку державний акт на право власності на земельну ділянку і видано на ім'я ОСОБА_2, однак фактично така земельна ділянка перебуває у володінні та користуванні ФГ «ОСОБА_2».

При цьому безпідставним є висновок суду першої інстанції та твердження прокурора в запереченні на апеляційну скаргу про те, що факт передачі земельної ділянки у користування ФГ не підтверджується відповідними документами, оскільки перехід права користування земельною ділянкою до ФГ здійснюється автоматично в силу приписів ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фермерське господарство», а відтак підтверджувати дану обставину якимись документами не має потреби.

Крім того про те, що дана земельна ділянка знаходиться в користуванні ФГ «ОСОБА_2» додатково свідчить також цільове призначення даної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке є формою підприємницької діяльності саме фермерського господарства (ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство»).

Таким чином, не зважаючи на те, що власником земельної ділянки фактично вважається фізична особа ОСОБА_2 однак така весь час перебувала (перебуває) в правомірному користуванні ФГ «ОСОБА_2», а тому саме на вказану юридичну особу покладено обов'язок забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля (ст. 96 ЗК України). Тобто даний позов прокурором пред'явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Оскільки апеляційний суд не вправі під час апеляційного провадження здійснювати заміну відповідача чи залучати до справи співвідповідача, то виходячи з повноважень апеляційного суду, визначених ст. 307 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому оскільки апелянт просить саме скасувати рішення та закрити провадження по справі, а апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність відмови в позові, то дана скарга підлягає лише частковому задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати рішення Виноградівського районного суду від 04 грудня 2014 року та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову Прокурора Виноградівського району в інтересах Виноградівської районної державної адміністрації, Теківської сільської ради до ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді