22-ц/775/134/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції: Матвєєва Ю.О.
Доповідач: Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ігнатоля Т.Г.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, уточнивши редакцію позовних вимог в подальшому (а.с. 18), про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.12.2010р. з вини водія ОСОБА_2, який, керуючи автомобілем ГАЗ-33002021 СПГ, держномер НОМЕР_1, скоїв наїзд на позивача. В результаті цього він отримав тілесні ушкодження, що потягли стійку втрату працездатності більш ніж на 1/3 і за ступенем тяжкості віднесені до тяжких тілесних ушкоджень, які потребують лікування. У зв'язку з наведеним просив стягнути з відповідача понесені витрати на придбання ліків за період з 22.05.2013р. по 17.11.2014р. в розмірі 12054,64грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який підтримав доводи скарги, заперечення проти скарги відповідача ОСОБА_2, розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 08.12.2010р. близько о 15.15год. по вул. Пархоменка в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ГАЗ-33002021 СПГ, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді забиття шийного відділу спинного мозку з тетрапарезом в правій руці, поширеного садна правої щіки, садна правої кісті, забиття м'яких тканин в області правої ключиці, що віднесені до тяжких тілесних ушкоджень.

За вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 12.12.2011р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено відповідне покарання, стягнуто з винуватої особи на користь потерпілої особи у відшкодування матеріальної шкоди 18721,52грн., у відшкодування моральної шкоди - 3000грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 25.06.2013р., з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, що полягає у придбаних ліках на суму 12398,48грн. за період з 05.04.2011р. по 20.04.2013р.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності документальними доказами факту придбання позивачем у наведений у позові період ліків і їх лікарського призначення позивачеві. Суд відхилив чеки про придбання гігієнічних засобів догляду з мотивів непредставлення даних: ким вони були придбані та ненадання відповідного призначення лікаря.

З такими висновками суду не можна погодитись, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати також додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За висновком МСЕК, що міститься в довідці серії 10 ААБ № 376087 від 31.05.2012р. ОСОБА_1 встановлена 1 група інвалідності безстроково і визначено потребування ним постійного стороннього догляду з рекомендацією придбання кімнатної коляски, стільця із санітарним оснащенням, костиля з підлокітником (а.с. 31).

Як з'ясовано, попереднє рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 25.06.2013р., що не було оскаржене і набрало законної сили, було прийнято на підставі довідки Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» № 01/327 від 25.03.2013р., в якій констатовано інвалідність позивача 1 групи; лікування його за наслідками перенесеної в 2010 році в ДТП тяжкої травми шийного відділу хребта з забиттям спинного мозку та порушення проводи мості (повний блок) з тетрапарезом до плигії в працій руці, що виразилося в ногах, порушенням тазових органів по типу неутримання сечі; на час зведення цієї довідки ОСОБА_1 самостійно не переміщується, має потребу у постійному сторонньому догляді, ношенні підгузників або сечоприймача, медикаментозному лікуванні (прозерин, вітаміни групи В, спирт, Ліотон-гель).

У своїй позовній заяві, поданій у жовтні 2014 року, позивач прагнув відшкодування вартості придбаних ним гігієнічних засобів догляду і ліків (підгузники, вата, спирт та предписаний Ліотон-гель) за подальший період з травня 2013 року по листопад 2014 року загалом на суму 12054,64грн.

При цьому позивач, звертаючись до суду, обгрунтовано сподівався на вжиття судом всіх передбачених законом процесуальних процедур, спрямованих на сприяння в реалізації його права і вжиття ефективного захисту за наслідками перевірки доводів позову, що задекларовано Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано Конституцією України і законами України.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За положеннями ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення, в розпорядженні суду мались вищевказані медичні і експертні відомості про безстрокову інвалідність позивача 1 групи, що настала внаслідок травмування у ДТП у грудні 2010 року, самостійно не пересувається, потребу в постійному сторонньому догляді через неможливість самостійного пересування згідно висновку МСЕК.

Проте, суд, не враховуючи наявні у справі дані, без учинення регламентованих процесуальним законом дій (ст. 10 ЦПК), в тому числі сприяння стороні у здобутті необхідних для вирішення спору доказів, і роз'яснення наслідків ненадання таких даних, відсутність відомостей про поліпшення стану здоров'я позивача згодом після чинного судового рішення від 25.06.2013р., ухвалив передчасне і неправильне рішення про відмову в задоволенні позову щодо компенсації позивачеві за рахунок відповідача шкоди у вигляді витрачених коштів на придбання з травня 2013 року по листопад 2014 року гігієнічних засобів догляду і ліків, підтверджених чеками загалом на суму 11860,06грн. (а.с. 9-12, 24).

Не є слушними, як вважає колегія суддів, твердження в рішенні суду про недоведення того, ким були придбані ліки, оскільки держателем чеків, що в копіях долучені до справи і їх оригінали були оглянуті в суді апеляційної інстанції, є саме позивач. Суд першої інстанції, при належному дотриманні процесуального закону міг в цьому впевнитись.

Долучаючи до апеляційної скарги аналогічну довідку КЗ ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» № 01/20-1612 від 22.12.2014р. з підтвердженням потребування одноразових пелюшок, памперсів і тривалого прийняття медикаментів: дриптан, кардіомагніл, позивач пояснив неможливість своєчасного надання цього документу через свій безпорадний стан, що з огляду на зібрані у справі докази, є переконливим.

Сумніви відповідача в тому, що викладені у вказаній довідці медичного закладу негативні наслідки в стані здоров'я позивача, що викликали необхідність придбання цих гігієнічних засобів догляду, є наслідком заподіяної травми в ДТП у грудні 2010 року, не підтверджені ОСОБА_2 ані в суді першої інстанції, бо ним не ініціювалось клопотання про призначення судово-медичної експертизи про наявність причинного зв'язку між хворобою ОСОБА_1 з орожньою пригодою, а також не спростовано і в суді апеляційної інстанції.

До того ж, колегія суддів впевнилась, що попереднім судовим рішенням від 25.06.2013р. було враховано медичні дані про порушення у позивача, в тому числі тазових органів по типу нетримання сечі, порушення функції ходи і нездатність до самообслуговування та потребування у зв'язку з цим ліків у період з квітня 2011 року по квітень 2013 року, тобто до отримання позивачем інсульту у серпні 2013 року, з чим бездоказово відповідач пов'язує такий стан здоров'я позивача.

Зважаючи на викладене, не є слушними заперечення відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів впевнилась в порушенні прав позивача, що є потерпілим в ДТП, яка сталася з вини відповідача, що підлягають захистові шляхом відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням і лікуванням у домашніх умовах.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" 18.12.2009р. N 14 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, висновки суду зроблені внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права і норм процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення справи. А отже рішення підлягає скасуванню згідно із вимогами ст. 309 ЦПК України, із задоволенням апеляційної скарги позивача і ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до вищенаведеного мотивування на підтверджену первісними платіжними документами суму 11860,06грн., витрачену впродовж 22.05.2013р.-17.11.2014р.,

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 11860 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 06 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подачу позивачем апеляційної скарги в сумі 121 (сто двадцять одна) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді