Справа №701/1305/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого-судді - А. І. Костенка

при секретарі - М. А. Чикуровій

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2, треті особи, нотаріус Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та Служба у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації про визнання договору іпотеки недійсним, суд,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання договору іпотеки недійсним.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 18 лютого 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № CSMWGA, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 70 000, 00 грн. З метою забезпечення зобов'язань позичальника, 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2, було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2, передав в іпотеку, належну йому на праві власності житловий будинок з прибудовами, загальної площею 102,5 кв. м., та житловою площею 51, 9 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстраційним № 632. Вважає оскаржуваний договір іпотеки укладеним з порушенням його прав, як неповнолітнього (на момент його укладення йому було 16 років), з огляду на що, він може бути визнаний судом недійсним. На момент укладення оскаржуваного договору іпотеки він був неповнолітнім, а також проживав у будинку, тобто, мав право користування предметом іпотеки. Доказом проживання та реєстрації його у будинку, що став предметом іпотеки, є по господарська книга, яка містить запис про зняття його з реєстрації лише в 30.08.2013 року "вибув в м. Київ". На час укладення договору іпотеки, він маючи 16 років, проживав та був зареєстрований спільно зі своїм батьком - ОСОБА_2, братом - ОСОБА_4, які зареєстровані та проживають разом з матір'ю позивача в даному будинку, починаючи з 16.09.1998 року. Крім того, факт проживання позивача в даному будинку на момент укладення договору підтверджується довідкою № 644 від 25.09.2014 року. Вищезазначені положення законодавства щодо охорони прав неповнолітній дітей зобов'язують нотаріуса для встановлення факту користування нерухомим майном витребувати довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що передається в заставу, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Нотаріус має право не витребувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення правочину, якщо з поданих документів буде встановлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, закладається, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину). При цьому, нотаріусом при посвідченні правочину мало бути роз'яснено зміст статті 176 СК України щодо зобов'язання батьків передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна у випадках, не тільки, коли дитина є власником (співвласником) предмету іпотеки, а і у випадках, коли дитина має право на користування таким жилим приміщенням. В той же час, всупереч вимог законодавства, нотаріус не витребував у органу опіки та піклування дозволу на посвідчення договору іпотеки квартири, в якій на той час проживали неповнолітні діти іпотекодавця. При цьому позиція батька (власника квартири) щодо його зацікавленості у передачі в іпотеку банку квартири не була достатньою підставою для посвідчення нотаріусом договору іпотеки без витребування довідки про склад сім'ї, зареєстрованих і проживаючих в будинку, та згоди органу опіки та піклування на таке посвідчення, що нотаріус і повинен був зробити самостійно, чого не зробив, а обмежився лише документами, наданими іпотекодавцем. Відсутність згоди органу опіки та піклування на таке посвідчення, зокрема відсутність рішення виконавчого комітету Дзензелівської сільської ради про надання дозволу на іпотеку житлового будинку АДРЕСА_1, в якому проживав неповнолітній ОСОБА_1, підтверджується довідкою № 524 від 12.11.2014 року, що змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав.

Представник відповідач ПАТ КБ "ПриватБанк" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи служби у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 18 лютого 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № CSMWGA, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 70 000, 00 грн. З метою забезпечення зобов'язань позичальника, 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2, було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2, передав в іпотеку, належну йому на праві власності житловий будинок з прибудовами, загальної площею 102,5 кв. м., та житловою площею 51, 9 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстраційним № 632. На момент укладення оскаржуваного договору іпотеки ОСОБА_1 був неповнолітнім, а також проживав у будинку, тобто, мав право користування предметом іпотеки. Доказом проживання та реєстрації його у будинку, що став предметом іпотеки, є погосподарська книга, яка містить запис про зняття його з реєстрації лише в 30.08.2013 року "вибув в м. Київ". На час укладення договору іпотеки, він маючи 16 років, проживав та був зареєстрований спільно зі своїм батьком - ОСОБА_2, братом - ОСОБА_4, які зареєстровані та проживають разом з матір'ю позивача в даному будинку, починаючи з 16.09.1998 року. Крім того, факт проживання позивача в даному будинку на момент укладення договору підтверджується довідкою № 644 від 25.09.2014 року. Вищезазначені положення законодавства щодо охорони прав неповнолітній дітей зобов'язують нотаріуса для встановлення факту користування нерухомим майном витребувати довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що передається в заставу, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Нотаріус має право не витребувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення правочину, якщо з поданих документів буде встановлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, закладається, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину). При цьому, нотаріусом при посвідченні правочину мало бути роз'яснено зміст статті 176 СК України щодо зобов'язання батьків передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна у випадках, не тільки, коли дитина є власником (співвласником) предмету іпотеки, а і у випадках, коли дитина має право на користування таким жилим приміщенням. В той же час, всупереч вимог законодавства, нотаріус не витребував у органу опіки та піклування дозволу на посвідчення договору іпотеки квартири, в якій на той час проживали неповнолітні діти іпотекодавця. При цьому позиція батька (власника квартири) щодо його зацікавленості у передачі в іпотеку банку квартири не була достатньою підставою для посвідчення нотаріусом договору іпотеки без витребування довідки про склад сім'ї, зареєстрованих і проживаючих в будинку, та згоди органу опіки та піклування на таке посвідчення, що нотаріус і повинен був зробити самостійно, чого не зробив, а обмежився лише документами, наданими іпотекодавцем. Відсутність згоди органу опіки та піклування на таке посвідчення, зокрема відсутність рішення виконавчого комітету Дзензелівської сільської ради про надання дозволу на іпотеку житлового будинку АДРЕСА_1, в якому проживав неповнолітній ОСОБА_1, підтверджується довідкою № 524 від 12.11.2014 року.

Згідно ст. 56 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника квартир, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім'ї власника житла, відповідно до положень ст. 156 ЖК України, належить також його діти.

Відповідно ст. ст. 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що діти-члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Батьки не мають права без дозволу органів опіки піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Пунктом 44 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІП "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Положення ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діють з 1 січня 2006 року. При цьому, відповідно до вимог даної статті неприпустимим є зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 177 СК України, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", оскаржуваний договір іпотеки є таким, що укладений в порушення вимог ч. 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, а тому є недійсними, оскільки позивач, будучи на момент укладення договору іпотеки неповнолітнім, мав право користування будинком, що став предметом іпотеки, який був постійним і єдиним місцем його проживання, в зв'язку з чим для укладення договорів іпотеки необхідна була згода органу опіки та піклування, якої надано не було, тому дана позовна заява підлягає до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 58-60, 88, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 216, 261, 405 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст. ст. 17, 18 Закону України "Про іпотеку", ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст. ст. 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати договір іпотеки, укладений 18 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстраційним №632, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку будинок за адресою: АДРЕСА_1 - недійсним.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд на протязі десяти днів.

Суддя А. І. Костенко