Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1764/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області

у складі судді - Курти Л.С.,

при секретарі - Авдєєвій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Березівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Березівської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

У судовому засіданні 15.01.2015 року ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з донькою,не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що цікавиться життям дитини, проте донька не бажає з ним спілкуватися, а тому вважає кращим щоб дитина проживала з матір'ю.

Представник органу опіки та піклування Березівської міської ради Одеської у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вихованням та утриманням доньки займається позивачка. Відповідач усунувся від виховання доньки, матеріально її не утримує.

Суд, заслухавши пояснення сторін та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачка по справі ОСОБА_1 являється матір'ю неповнолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 23.01.2001 року (а.с.13).

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем по справі 26.09.1998 року вона уклала шлюб. Тривалий час між нею та відповідачем були непорозуміння та суперечки, а тому спільне проживання стало неможливим, наслідком чого 23.08.2006 року шлюб був розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 05.09.2006 року (а.с.15). Від спільного життя вони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 У листопаді 2010 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила своє прізвище на ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.14). З моменту розлучення вона з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини, разом не проживають та не ведуть спільного господарства, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. З цього часу відповідач перестав приймати участь у вихованні доньки, не сплачує аліменти, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується листом відділу державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області за №12428/02-42 від 11.12.2013 року (а.с.11-12), не цікавиться здоров'ям та життям дитини, тому таке безвідповідальне ставлення відповідача до своєї доньки стало причиною того, що позивачка вирішила звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3.

Судом також встановлено, що 28 травня 2014 року орган опікунської ради Березівської

міської ради Одеської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої доньки, ОСОБА_3.(а.с.9-10).

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивачки та їх спільної дитини, а з боку позивачки не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом.

У відповідності з частиною 2 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на думку суду, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року

№ 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

В даному випадку, суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 164-166 СК України та ст. ст. 10, 11, 202, 212, 214 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - орган опіки та піклування Березівської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ Л.С. КУРТА