АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3350/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/61/К/15 суддя Чайкіна О.В.
Категорія - 43(І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Грищенко Н.М., Братіщевої Л.А.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Дзержинський РВ ДМС в м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на житло та зняття з реєстрації з місця проживання.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Дзержинський РВ ДМС в м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на житло та зняття з реєстрації з місця проживання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2013 року, укладеною між позивачем як покупцем, з однією сторони та ОСОБА_8 як продавцем з іншої сторони. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 02.04.2013 року. У зазначені квартирі зареєстровані та проживають відповідачі. На вимогу позивача знятись з реєстрації та виселитись у добровільному порядку відповідачі не бажають, ОСОБА_3 до квартири не впускають, чим чинять їй перешкоди в користуванні власністю.

Тому ОСОБА_3 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю, позбавити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 права користування житловим приміщенням квартирою, виселити їх без надання іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в частині виселення залишено без розгляду.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунено ОСОБА_3 перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1.

Позбавлено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 права користування житловим приміщенням квартирою. В решті позову - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог. Судом не враховано, що попередній власник квартири ОСОБА_8, під час підписання договору купівлі-продажу, ввів в оману позивача та надав неправдиву інформацію про осіб, права та законні інтереси яких порушуються внаслідок підписання такого договору. Не взято до уваги судом факту проживання у спірній квартирі малолітньої ОСОБА_10 Відповідач ОСОБА_2 здійснює оплату за житлово-комунальні послуги у спірній квартирі, і на цю обставину суд першої інстанції також не звернув увагу.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 зазначає, що рішення суду підлягає залишенню без змін, як законне і обґрунтоване, а апеляційну скаргу просить відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, який заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2013 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.9-10), належить квартира АДРЕСА_1. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідно до Витягу про реєстрацію права власності від 02.04.2013 року. (а.с.11)

Відповідно до довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби "НоваКом" №1 від 22.05.2013 року у спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 (а.с.7)

Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2013 року, продавець квартири ОСОБА_11 засвідчив, що квартира АДРЕСА_1 не надана в користування наймачам, орендарям; обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири немає; внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; продавець зобов'язується звільнити квартиру від будь-яких матеріальних цінностей, які б належали йому чи третім особам, для безперешкодного користування покупцем до 09 квітня 2013 року; продавець зобов'язується знятись з реєстраційного обліку та виписати всіх зареєстрованих осіб з вищевказаної квартири строком до 09 квітня 2013 року; малолітні та неповнолітні діти, а також недієздатні та обмежено дієздатні особи право користування квартирою не мають. (а.с.9-зворот)

Ухвалюючи рішення про задоволення позивних вимог ОСОБА_3 в частині усунення їй перешкод у користуванні житлом шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на житло, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України і виходив з того, що відповідачі не виписались з відчуженої квартири, проживають у квартирі без згоди нового власника, що свідчить про вчинення ними перешкод ОСОБА_3 у користуванні своєю власністю. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зняття з реєстрації відповідачів, суд дійшов висновку, що судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для подальшого зняття відповідачів з реєстрації у цьому приміщенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За змістом вказаної норми зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду виключно щодо: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; визнання фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, наявність чи відсутність у особи таких прав, які регулюються нормами житлового законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України).

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3, як новий власник квартири АДРЕСА_1 заявила обґрунтовані вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, право користування яких вказаною квартирою, як членів сім'ї колишнього власника припинилось у зв'язку з переходом права власності на спірну квартиру від ОСОБА_8 до позивача. Таким чином суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про усунення їй перешкод у користуванні власністю, шляхом позбавлення відповідачів права користування квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року за №1077 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, згідно підпункту 2 п. 3.1 даного Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття відповідачів з реєстрації в цьому приміщенні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на це і враховуючи, що Дзержинський РВ ДМС в м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не був залучений до участі у справі як відповідач та до нього не заявлено вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зняття з реєстрації відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що попередній власник квартири ОСОБА_8, під час підписання договору купівлі-продажу, ввів в оману позивача та надав неправдиву інформацію про осіб, права та законні інтереси яких порушуються внаслідок підписання такого договору, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки вони не стосуються вирішення питання про усунення перешкод позивачу у користуванні належною їй квартирою.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2013 року недійсним, і відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи у суді першої інстанції не було заявлено вимог про визнання даного договору недійсним, колегія суддів вважає, що питання про порушення прав та інтересів відповідача укладенням даного договору купівлі-продажу виходить за межі заявлених позовних вимог.

Не заслуговують на уваги і посилання на те, що судом не взято до уваги факту проживання у спірній квартирі малолітньої ОСОБА_10, оскільки позивачем ОСОБА_3 не залучено ОСОБА_10 до участі у справі в якості відповідача та не заявлено до неї вимог. Крім того, акт про фактичне проживання осіб у квартирі, у тому числі і малолітньої (а.с.35), на який посилається відповідач ОСОБА_2, колегія суддів не може взяти до уваги, так як він не містить дати складання, не посвідчений належним чином, і не може вважатись належним та допустимим доказом у розумінні ст. 58,59 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 здійснює оплату за житлово-комунальні послуги у спірній квартирі, не приймаються колегією суддів до уваги, так як не стосуються предмету розгляду в справі про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: