15.09.2015 Єдиний унікальний номер 205/4984/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/4984/15-ц
2/205/2287/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання договорів дійсними та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить:

визнати дійсним «договір №1 купівлі-продажу нежилого приміщення складу від 10.01.2011р.», укладений між «продавцем» ОСОБА_2 та «покупцем» ОСОБА_4, про купівлю-продаж нежилого приміщення прим. 1-3, площею 32,3 кв.м., розташоване в споруді (будівлі) складу літ. А, буд. №32Ж, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, 32Ж, з прилягаючою частиною бетонного мощення та гідротехнічної споруди (пірсом) літ. А-1, шириною 5,62 м., площею 52,5 кв.м.;

визнати дійсним «договір №2 купівлі-продажу нежилого приміщення складу від 20.01.2011р.», укладений між «продавцем» ОСОБА_2 та «покупцем» ОСОБА_4, про купівлю-продаж нежилого приміщення ? частини прим. 1-2, площею 16,4 кв.м., розташоване в споруді (будівлі) складу літ. А, буд. №32Ж, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, 32Ж, з прилягаючою частиною бетонного мощення та гідротехнічної споруди (пірсом) літ. А-1, шириною 2,9 м., площею 27,0 кв.м.;

визнати за позивачем право власності на обєкти нерухомості, придбані за вищевказаними договорами №1 та №2.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю, посилаючись на те, що він придбав у відповідача відповідні обєкти нерухомості на підставі вищевказаних договорів, укладених у простій письмовій формі.

Відповідач, а також третя особа у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували, підтвердивши викладені позивачем обставини.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

10.01.2011р. між ОСОБА_2 («Продацець») та ОСОБА_4 («покупець») у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення було підписано договір №1 купівлі-продажу нежилого приміщення складу прим. 1-3, площею 32,3 кв.м., розташоване в споруді (будівлі) складу літ. А, буд. №32Ж, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, 32Ж, з прилягаючою частиною бетонного мощення та гідротехнічної споруди (пірсом) літ. А-1, шириною 5,62 м., площею 52,5 кв.м.

Цього ж дня на підставі вказаного договору №1 було підписано ОСОБА_4 прийому-передачі нежилого приміщення складу, а також ОСОБА_4 про оплату нежилого приміщення складу.

20.01.2011р. ОСОБА_2 («Продацець») та ОСОБА_4 («покупець») у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення було підписано договір №2 купівлі-продажу нежилого приміщення складу ? частини прим. 1-2, площею 16,4 кв.м., розташоване в споруді (будівлі) складу літ. А, буд. №32Ж, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, 32Ж, з прилягаючою частиною бетонного мощення та гідротехнічної споруди (пірсом) літ. А-1, шириною 2,9 м., площею 27,0 кв.м.

Цього ж дня на підставі вказаного договору №2 було підписано ОСОБА_4 прийому-передачі нежилого приміщення складу, а також ОСОБА_4 про оплату нежилого приміщення складу.

Відповідно до ст. 657 ЦК України у редакції, чинній на момент укладення Договору №1 та Договору №2, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 1 ст. 228 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Разом з тим, у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що при вирішенні спорів про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Таким чином, оскільки чинне на момент укладення договорів № 1 та № 2 законодавство встановлювало і обовязкове нотаріальне посвідчення, і державну реєстрацію договорів відчуження нерухомості, положення ч. 2 ст. 220 ЦК не можуть бути застосовані договорів № 1 та № 2.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що з 01.01.2013р. у звязку з набранням чинності Законом України № 1878-VI від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» договори купівлі-продажу нерухомості укладаються у письмовій формі і підлягають лише нотаріальному посвідченню без державної реєстрації.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Оскільки правила про державну реєстрацію договорів з нерухомістю були виключені з законодавства лише з 01 січня 2013 року, то і положення ч. 2 ст. 220 ЦК про можливість визнання дійсними договорів, укладених без обовязкового нотаріального посвідчення, можуть бути застосовані лише до договорів, які укладені після 01.01.2013р.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що договори купівлі-продажу нерухомості №1 та №2 були укладені у січні 2011 року, тобто до 01.01.2013р., такі договори не можуть бути визнані дійсними на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК.

Крім того, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, доказів чого позивачем суду надано не було.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову судові витати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 220 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання договорів дійсними та визнання права власності відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5