Справа № 161/2396/15-ц
Провадження № 4-с/161/30/15
У Х В А Л А

09 червня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Сидоренко О.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-СВ» на бездіяльність державного виконавця,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс-СВ» звернулося в суд із скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Заява обгрунтована тим, що 15 серпня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_1 за результатами розгляду заяви приватного підприємства «Безпека-Центр» про примусове виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/5973/13-ц від 13 серпня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №39350185.

Згідно цієї постанови державного виконавця було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 «Ресурс-СВ», заборонено його відчужувати.

20 серпня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_1 було винесено постанову про арешт коштів боржника.

22 серпня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_1 було винесено окрему постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

31 січня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві серії ВП №39350185.

Проте, одночасно з поверненням виконавчого документа стягувачу державний виконавець не припинив чинність арешту (не зняв арешт) з майна та коштів боржника, накладених раніше у даному виконавчому провадженні відповідними постановами.

Скаржник вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу є аналогічним до закінчення виконавчого провадження, оскільки будь-які дії державним виконавцем не здійснюються та не можуть здйснюватися, а саме виконавче провадження, фактично, закінчується.

На думку скаржника, норми Закону України «Про виконавче провадження» прямо не виключають можливості зняття арешту з майна. Бездіяльність державного виконавця порушує його право розпоряджатися своїм майном як складовою частиною права власності.

Скаржник просив суд визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 щодо незняття арешту з майна та коштів боржника у звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №39350185; зобовязати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 звільнити майно та кошти боржника з-під арешту, накладеного в межах виконавчого провадження №39350185 відповідними постановами від 15.08.2013р., 22.08.2013. та від 20.08.2013р.

Представник ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 подала заперечення проти скарги, в яких просила відмовити в її задоволенні з тих підстав, що дії та рішення ВДВС Луцького РУЮ є правомірними та такими, що не суперечать чинному законодавству; відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» при винесенні в порядку ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» постанови про повернення виконавчого документу стягувачу зняття арешту з майна не передбачено.

Ухвалою суду від 13 травня 2015 року до участі в справі було залучено заінтересовану особу стягувача - приватне підприємство «Безпека-центр».

Представник скаржника в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив розглядати скаргу за відсутності представників скаржника.

Представники ВДВС Луцького РУЮ та заінтересованої особи в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в скарзі на бездіяльність державного виконавця слід відмовити з таких підстав.

Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2013 року у справі №161/5973/13-ц (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 02 серпня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2013 року) позов приватного підприємства «Безпека-Центр» до товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-СВ», ОСОБА_4 про солідарне стягнення 3% річних, пені та штрафу задоволено повністю; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 «Ресурс-СВ» та ОСОБА_4 на користь ПП «Безпека-Центр» 3 634,42 грн. 3% річних, 13 068,25 грн. пені, 33 560,00 грн. штрафу та по 251,50 грн. судового збору (загальна сума становить 50 514,17 грн.).

На примусове виконання рішення суду у справі №161/5973/13-ц Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист від 13 серпня 2013 року, який предявлено до виконання до відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції.

15 серпня 2013 року на підставі даного виконавчого листа державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №39350185.

В порядку ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження було накладено арешт на усе рухоме і нерухоме майно боржника.

20 серпня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_1 було винесено постанову про арешт коштів боржника.

22 серпня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_1 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державним виконавцем вчинялися конкретні виконавчі дії, за результатами яких виконавчий лист було виконано частково, а саме на суму 47 196,44 грн. Означена грошова сума згідно платіжного доручення №1174 від 07.04.2014 року була перерахована на користь стягувача ПП «Безпека-Центр».

Залишок боргу ОСОБА_2 «Ресурс-СВ» по даному виконавчому документу становить 3 569,23 грн.

31 січня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу серії ВП №39350185. Така постанова була винесена на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в звязку з відсутністю у ОСОБА_2 «Ресурс-СВ» (боржник) майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаржник звернувся до суду із скаргою саме на бездіяльність державного виконавця. Проте, на думку суду, скаржник не обгрунтував протиправного характеру бездіяльності державного виконавця, не навівши будь-якої прямої норми права, яку б прямо чи опосередковано порушив державний виконавець.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження.

Отже, нормами Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі і статтею 50, не передбачено обовязку державного виконавця знімати арешт, накладений на майно боржника, у звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи масцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче проваження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В звязку з відсутністю у державного виконавця нормативного обовязку знімати арешт, накладений на майно боржника, у випадку повернення ним виконавчого документа стягувачу, то суд не вбачає підстав для визнання бездіяльності державного виконавця протиправною.

Суд також не погоджується з доводами скаржника про те, що повернення виконавчого документа стягувачу є аналогічним до закінчення виконавчого провадження. Таке твердження скаржника є його власним тлумаченням чинного законодавства.

На думку суду, повернення виконавчого документа стягувачу і закінчення виконавчого провадження є різними правовими інститутами та регулюються самостійними правовоми нормами.

Умовою захисту прав особи шляхом визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною є доведення факту порушення таких прав.

Суд вважає, що скаржник не довів факту порушення своїх прав.

Порушення своїх прав скаржник обгрунтовував порушенням права розпорядження своїм майном як складової частини права власності. При цьому скаржник не довів того, що йому на праві власності належить будь-яке конкретне майно. Без доведення цього, твердження скаржника є по суті лише гіпотетичним припущенням.

Суд зауважує на тому, що виконавчий документ, який не був повністю виконаний, повертався стягувачу саме у звязку з відсутністю у боржника (скаржника) майна, на яке може бути звернуто стягнення. Ця обставина скаржником не оспорювалась.

В звязку з тим, що виконавчий документ не був повністю виконаний, а у стягувача існує право на повторне предявлення його до виконання, передчасне зняття арешту з майна, на яке він накладений, може призвести до неможливості виконання судового рішення, в тому числі, і шляхом ухилення від його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В:

В задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-СВ» на бездіяльність державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі скарги через Луцький міськрайонний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення, а для осіб, що не приймали участі при її винесенні в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.