Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/316/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Щенюченко С. В.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.03.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2014 року по справі за позовом Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживають НОМЕР_1

Позивач зазначив, що відповідно до характеристики Капітанівської селищної ради ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за час проживання на території селищної ради характеризуються негативно, не працюють, зловживають спиртними напоями, вихованням дитини не займаються, проживають за рахунок випадкових заробітків та ведення домашнього господарства.

Відповідно до довідки Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області від 12.11.2014 року №4137 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності за ст.. 173, 173-2, 178, 184 КУпАП.

Позивач зазначив, що обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_2 від 10.11.2014 року свідчить про відсутність належних умов для виховання та утримання дитини. Крім того, з пояснень ОСОБА_2 встановлено, що вона через вживання алкогольних напоїв не займається доглядом малолітнього сина ОСОБА_3.

На зауваження працівників виконкому Капітанівської селищної ради, служби у справах дітей райдержадміністрації, дільничного інспектора міліції щодо їх способу життя не реагують, профілактична робота щодо способу їх життя та утримання дитини позитивних результатів не дала.

Позивач зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 свідомо ухиляються та нехтують своїми обов'язками по вихованню малолітнього сина ОСОБА_5, оскільки не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, а саме не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що може негативно вплинути на його фізичний розвиток.

Просив суд відібрати малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н., від батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та передати його органу опіки та піклування для подальшого влаштування, а також стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення ним повноліття, на користь закладу чи особи, яким буде передана дитина.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н.

Відповідачі проживають АДРЕСА_1

Суд першої інстанції встановив , що відповідно до характеристики Капітанівської селищної ради відповідачі за час проживання на території селищної ради характеризуються негативно, не працюють, зловживають спиртними напоями, вихованням дитини не займаються, існують за рахунок випадкових заробітків та ведення домашнього господарства.

Відповідно довідки Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області від 12.11.2014 р. за № 4137 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за ст. ст. 173, 173-2, 178, 184 КУпАП.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно акту обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_2 від 10.11.2014 р., у вказаній сім'ї відсутні належні умови для виховання та утримання малолітньої дитини. На зауваження та попередження працівників виконкому Капітанівської селищної ради, служби у справах дітей Новомиргородської райдержадміністрації, дільничного інспектора міліції Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області щодо зміни способу життя відповідачі не реагують. Профілактична робота з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо зміни їх способу життя та утримання дитини позитивних результатів не дала. Умови проживання батьків, спосіб їх життя являють собою загрозу для життя, здоров'я та нормального розвитку малолітньої дитини.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 7 ч. 6 ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органом опіки та піклування - виконкомом Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області було прийнято рішення від 10 листопада 2014 року № 39 «Про вилучення малолітньої дитини з сім'ї ОСОБА_2.» у зв'язку з виникненням загрози життю та здоров'ю дитини.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 свідомо ухиляються та нехтують своїми обов'язками по вихованню малолітнього сина ОСОБА_5, оскільки не піклуються про його фізичний і духовних розвиток, а саме: не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що може негативно вплинути на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення від батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дитини. При цьому суд першої інстанції послався на частину 1 статті 164, частини 1, 4 статті 170 СК України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись в повному обсязі неможливо оскільки такий висновок зроблено судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін та без належної оцінки наданих сторонами доказів.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини .

Спірні правовідносини регулюються Конвенцією про права дитини, ст..ст. 155,170,171 СК України , ст..ст. 12,14 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Зі змісту даної норми закону , підставою для відібрання дитини від батьків є: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія, експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва, інші випадки , якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Суд першої інстанції зазначив, що умови проживання батьків , спосіб їх життя являють загрозу для життя , здоров'я та нормального розвитку малолітньої дитини. Відповідачі свідомо ухиляються та нехтують своїми обов'язками по вихованню малолітньої дитини, оскільки не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, а саме не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що може негативно вплинути на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори , як кожен окремо, так і всі в сукупності , необхідно розцінювати як ухилення від батьківських обов'язків по вихованню малолітньої дитини.

З матеріалів справи вбачається, що висновки суду не підтверджуються належними доказами та спростовуються іншими матеріалами справи.

Докази на підтвердження того , що батьки малолітньої дитини ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, експлуатують дитину, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також що батьки дитини страждають на хронічний алкоголізм або наркоманію в матеріалах відсутні.

Відсутні також і належні докази на підтвердження того, що залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Згідно висновків медичного обстеження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке проводилось по клопотанню Новомиргородської РДА в умовах стаціонару лікарні в період з 10.11.2014 по 14.11.2014 дитина не має відхилень, має задовільний стан здоров'я та фізичний розвиток , що відповідає її віку.

Не знайшли свого безспірного підтвердження і висновки суду першої інстанції , що у помешканні відповідачів по справі не створено належні умови для проживання та розвитку неповнолітньої дитини.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не дав правової оцінки доказам, зокрема не прийнято до уваги акт обстеження матеріально побутових умов проживання відповідачів по справі від 21.11.2014 року з якого вбачається, що санітарний стан в будинку задовільний в будинку тепло , що є протилежним акту обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_2 від 10.11.2014 р., з якого вбачається , що у вказаній сім'ї відсутні належні умови для виховання та утримання малолітньої дитини.

З матеріалів справи вбачається, що органом опіки та піклування - виконкому Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області було прийнято рішення від 10 листопада 2014 року № 39 «Про вилучення малолітньої дитини з сім'ї ОСОБА_2.» у зв'язку з виникненням загрози життю та здоров'ю дитини.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначений висновок є необґрунтований оскільки не містить в собі посилання на докази які б підтвердили факт виникнення загрози життю та здоров'я дитини.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене і не прийняв до уваги , що при вирішенні даного спору необхідно враховувати не тільки підстави , передбачені законом, а й принципи моралі зокрема,що відповідачі по справі є батьками неповнолітньої дитини і мають всі умови для належного виховання дитини, а відібрання дитини від батьків позбавить дитини батьківської турботи та допомоги і призведе до влаштування дитини в подальшому до дитячого будинку.

З матеріалів справи вбачається, що батьки регулярно навідуються до дитини в період перебування останньої в КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей з притулковими групами».

Зазначені обстави свідчать, що батьки усвідомлюють свою відповідальність з виховання дитини і бажають надалі виконувати належним чином свої батьківські обов'язки.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків , встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків , коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна , крім випадків коли є виключні обставини , бути розлучена зі своєю матір'ю.

Правовий сенс відібрання дитини за статтею 170 СК України полягає в екстреності прийняття рішення направленого на захист прав дитини і коли зволікання може привести до тяжких наслідків для дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що перебування неповнолітньої дитини разом з її батьками є небезпечним для її життя , здоров'я і морального виховання.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що позов не підлягає задоволенню оскільки позивачем не доведено наявність підстав для відібрання дитини від батьків відповідно до статті 170 СК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішенням яким у задоволенні позовних вимог Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: