Справа № 461/2611/14 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/329/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту задоволено частково.

Зобовязано Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції звільнити квартиру АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ВАТ "ВіЕс Банк" та належить ОСОБА_3 з-під арештів, які були накладені 20.06.2013 року Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 38464797, та 07.11.2013 року Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 40556412.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк». В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи, вважає висновок суду про те, що арешт накладений на підставі ухвали про забезпечення позову, може бути знятий виключно шляхом скасування заходів забезпечення позову або скасування ухвали про вжиття заходів забезпечення позову необґрунтованим. Вказує, що іпотечний договір між банком та ОСОБА_3 було укладено 26.10.2007 року, тобто до накладення арештів Личаківським та Шевченківським відділами державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції. Крім того, частково відмовляючи в задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою норму закону, за якою заставодержатель має право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, оскільки ПАТ «ВіЕс Банк» має переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, та накладення арешту позбавляє іпотекодержателя права на продаж іпотечного майна в рахунок погашення боргу за кредитним договором. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що арешт на спірне майно накладено ухвалою суду в порядку забезпечення позову в іншій справі. Скасування цієї ухвали можливе лише за наслідками її апеляційного оскарження у випадку, якщо апеляційним судом буде встановлено порушення закону при її постановленні. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для звільнення квартири №8 в будинку №1 на вул. Кубанській у м. Львові, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» та належить ОСОБА_3 з-під арешту, який був накладений Шевченківським ВДВС ЛМУЮ в межах виконавчого провадження №30879225, згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова при розгляді справи про поділ майна подружжя з метою забезпечення позову і відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст.546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Як вбачається із матеріалів справи 26.10.2007 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №KF45275 за умовами якого банк надав позивальнику кредит у сумі 218000,00 доларів США на строк 20 років з кінцевим терміном погашення 26.10.2027 року (а.с.3-6).

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 26.10.2007 року між ВАТ «Електрон Банк» з однієї сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з іншої сторони було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_6, відповідно до умов якого ОСОБА_5, як майновий поручитель ОСОБА_4 передав в іпотеку ВАТ «Електрон Банк» належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру №9 в будинку №1 на вул. Кубанській у м. Львові (а.с.9-11).

Встановлено, що заборгованість ОСОБА_4 за зазначеним вище кредитним договором не погашена, у звязку з чим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2013 року ухвалено рішення про задоволення позову ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступника ВАТ «Електрон Банк») про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «ВіЕс Банк» права продажу предмета іпотеки.

Проте, виконати таке рішення неможливо у звязку із накладенням на предмет іпотеки арештів Шевченківським та Личаківським ВДВС ЛМУЮ, а тому ухвалене рішення є невиконаним.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 9 іпотечного договору від 26.10.2007 року закріплено переважне перед іншими особами право іпотекодержателя задовольнити забезпечені цим договором вимоги, права і вимоги яких на передане в іпотеку майно, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (а.с.9, звор.).

26.01.2012 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ на примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова №2-3457/11 від 17.01.2012 року про накладення арешту на все нерухоме майно, що зареєстроване на праві власності за ОСОБА_5, постановленої в порядку забезпечення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

На підставі цієї ухвали державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ було накладено арешт також і на квартиру №9 в будинку №1 на вул. Кубанській у м. Львові.

Відповідно до вимог ч.ч.3, 4 ст.54 Закону України «Про іпотеку» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Проте, відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» до Шевченківського ВДВС ЛМУЮ суд першої інстанції залишив поза увагою зазначену норму, згідно якої заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, оскільки у нього є переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

При цьому, судом не враховано також, що накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливлює виконання кредитного договору №KF45275 від 26.10.2007 року, іпотечного договору від 26.10.2007 року та рішення Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2013 року, шляхом звернення стягнення на заставлене майно і позбавляє права іпотекодержателя ПАТ «ВіЕс Банк» на продаж іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що чинне законодавство не обмежує можливих способів звільнення майна з-під арешту в залежності від порядку його накладення державним виконавцем.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 2 ст.314 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Зважаючи на вказане, оскаржене рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Шевченківського ВДВС ЛМУЮ підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення такої позовної вимоги.

Крім того, оскаржене рішення, на підставі вимог ст.88 ЦПК України, підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат, шляхом стягнення таких витрат з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про звільнення з-під арешту квартири №9 в будинку №1 на вул. Кубанській в м. Львові, що належить ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобовязати Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції звільнити квартиру №9 в будинку №1 на вул. Кубанській в м. Львові, що належить ОСОБА_5 з-під арешту, який був накладений 26 січня 2012 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження №30879225.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року в частині стягнення з Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції судового збору в розмірі 121,80 грн. змінити, ухваливши стягнути солідарно з Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Стягнути солідарно з Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» суму сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору в розмірі 121,80 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_8