Справа № 742/3948/14 Провадження № 22-ц/795/297/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Гумен В. М. Доповідач - Страшний М. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного М.М.,
суддів:Литвиненко І.В., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про припинення права на частку в праві спільної часткової власності,

в с т а н о в и в:

В серпні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про припинення права власності ОСОБА_6 на ? частину к5вартири АДРЕСА_3 В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що їм з відповідачем належить по 1/2 частині спірної квартири. Вважає, що право власності відповідача на її частину квартири може бути припинене, оскільки її частка не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування є неможливим, так як між ними склалися неприязні відносини, таке припинення не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки з березня 2013 року відповідач квартирою не користується, комунальні платежі не сплачує.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт наполягає на тому, що наявні всі підстави для припинення права власності відповідача на частину квартири, оскільки її частка не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування неможливе через неприязні стосунки. Апелянт вказує, що суд безпідставно в рішення послався на ст. 364 ЦК України щодо небажання відповідача отримати компенсацію, в той час як підставою позову є положення ст. 365 ЦК України. Також позивач вказує, що припинення права власності відповідача не завдасть їй істотної шкоди, враховуючи наявність у неї іншого житла на праві власності.

В письмових запереченнях ОСОБА_6 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_7 та залишити без змін рішення суду, вважаючи його законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виділ його частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, проте відповідач не надала згоду на отримання компенсації за її частку, іншого житла вона не має, перешкод у користуванні позивачем квартирою не чинить.

Однак із таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, в позовній заяві ОСОБА_7 просив припинити право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири на підставі ст. 365 ЦК України, проте спір вирішено судом першої інстанції на підставі ст.364 ЦК України.

Норми ст.ст. 364 і 365 ЦК є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред'явлення позову, оскільки перша з них передбачає право власника, який виділяється, на частку зі спільного майна, а друга - можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні.

У даному випадку не йдеться про припинення права власності ОСОБА_6 у розумінні ст.365 ЦК України, мова про виділ позивачу чи відповідачу належної їм частки у спільному майні за умови стягнення грошової компенсації не ставилось жодною із сторін.

При розгляді справи судом першої інстанції відмінності зазначених правових норм, їх спрямованість і зміст не враховані, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Згідно ст. 365 ЦК України право власності особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника можливий за наявності хоча б однієї із чотирьох передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України підстав і таке припинення у всякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї і за умови попереднього внесення позивачем цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що у 14 грудня 1999 року під час перебування в шлюбі сторонами по справі була придбана квартира АДРЕСА_1 (а.с.36), право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_7

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 24 липня 2013 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири (а.с.9-10).

Відповідно до висновку експерта № С-380 судової будівельно-технічної експертизи від 15 січня 2014 року провести розподіл квартири у відповідності до вимог будівельних, санітарних, протипожежних норм та правил неможливо (а.с.25).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_5 вказував, що підставами для припинення права власності відповідача на належну їй частку є те, що спірна квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам її сім'ї.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона не згодна отримання відповідної грошової компенсації у зв'язку із незначним її розміром.

Судом встановлено, що спірна квартира є неподільною, що підтверджується відповідним висновком експертизи та не спростовано відповідачем. Спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки між сторонами вже на протязі тривалого часу склались стійки неприязні відносини, що також не заперечувалось відповідачем ОСОБА_6 в засіданні суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_7 стверджує, що відповідач ОСОБА_6 не утримує свою частку майна. Останньою зазначене твердження не спростовано.

Також відсутні будь-які докази, що свідчать про намагання відповідача використовувати свою частину квартири.

Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_6 належить на праві власності частина квартири в АДРЕСА_5 та житловий будинок АДРЕСА_1

Крім того, відповідачу ОСОБА_6 на підставі договору дарування на праві власності належала квартира АДРЕСА_4 проте зазначений договір було розірвано 10 лютого 2014 року. За твердженнями представника позивача зазначений договір було розірвано вже під час вирішення в судах спірних питань між подружжям ОСОБА_6. З пояснень відповідачки в засіданні апеляційного суду вона продовжує проживати в даній квартирі.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 365 ЦК України для припинення права власності відповідача ОСОБА_6 на ? частину квартири АДРЕСА_3 в м. Прилуки та стягнення на її користь 115 773 грн. компенсації вартості частки спірного приміщення, яка визначена висновком судової будівельно-технічної експертизи від 24 жовтня 2014 року.

Посилання відповідача на те, що при присудженні одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у спільній сумісній власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою суд не приймає до уваги, оскільки в даному випадку ставиться питання не про поділ майна подружжя відповідно до ст. 71 СК, а про припинення права власності відповідно до ст. 365 ЦК України, яка не передбачає згоди іншого співвласника. Доводи апелянта про те, що вартість спірного приміщення за висновком експертизи занижена, не можуть бути також враховані апеляційним судом, оскільки спростовуються матеріалами справи і зокрема, висновком експертизи та відсутністю жодних клопотань відповідача про призначення повторної судової експертизи на предмет перевірки дійсної вартості приміщення.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про припинення права власності ОСОБА_6 на належну їй 1/2 частину квартири, визнання за позивачем ОСОБА_7 права власності на квартиру в цілому, стягнення на користь відповідача компенсації за її припинену частку. Грошові кошти у належному розмірі були внесені позивачем ОСОБА_7 на депозитний рахунок суду.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, за яким з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню судові витрати в сумі 2985 грн. 86 коп. ( 967 грн. судового збору, сплаченого при звернення до суду, 1440 грн. витрат на проведення експертизи, 578 грн. 86 коп. судового збору, сплаченого за апеляційний розгляд справи). Крім того, з ОСОБА_6 в дохід держави належить стягнути 190 грн. 73 коп. судового збору, недоплаченого ОСОБА_7 за розгляд справи в суді першої інстанції (1157, 73 грн. (1% від вартості 1/2 частини квартири) - 967 грн. (фактично сплачено) = 190 грн. 73 коп.)/

Керуючись ст. 365 ЦК України, ст.ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_7 право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 115 773 (сто п'ятнадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн. в рахунок грошової компенсації за її частку у спільному майні шляхом списання коштів, внесених ОСОБА_7 на депозитний рахунок НОМЕР_1, код банку отримувача 853592, отримувач ГУДКСУ в Чернігівській області згідно квитанції № 5 від 24 грудня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 2985 грн. 86 коп. судових витрат, понесених ним при розгляді справи.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 190 грн. 73 коп. судового збору, недоплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: