АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, надання ключів, встановлення конкретного порядку користування жилим приміщенням, відшкодування доходів від використання частини квартири та відшкодування моральної шкоди, -

УСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 В обґрунтування позову зазначала, що вона та відповідачка є власниками по Ѕ частині кожна квартири АДРЕСА_1, свої частки успадкували за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9. і був її, позивачки, батьком та чоловіком відповідачки. З часу прийняття спадщини, відповідачка перешкоджає їй в користуванні спадщиною, не надає ключів, чим чинить їй перешкоди в користуванні власністю - 1/2 частиною спірної квартири. Також позивачка планувала здавати кімнату житловою площею 16,5 кв.м. в спірній квартирі в оренду за 1 000 грн. на місяць, а оскільки з вини відповідачки вона не отримала вказаного доходу, то просила стягнути з неї 17 000 грн., крім того просила стягнути моральну шкоду в сумі 5 500 грн., оскільки вважала, що відповідачка безпідставно позбавила спадщини після смерті батька її сестру, що привело до її, позивачки, моральних страждань. З врахуванням уточнених позовних вимог просила усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 в м. Києві шляхом надання ключів від вказаної квартири, вселити її в квартиру АДРЕСА_2, зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкоди в подальшому в користуванні вказаною квартирою, виділити їй в користування кімнату житлоплощею 16,5. кв. м. з правом користування підсобними приміщеннями: коридором, кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею, лоджією і кладочкою, стягнути з відповідачки у відшкодування доходів від користування Ѕ частиною спірної квартири в сумі 17 000 грн., а також стягнути моральну шкоду в сумі 5 500 грн.

Унікальний номер справи: 759/12409/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3214/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: Київська область,Києво-Святошинський район, м.Вишневе, АДРЕСА_6, усунунено перешкоди

в користуванні власністю - Ѕ частиною квартири АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, надати ОСОБА_2 комплект ключів від квартири АДРЕСА_3 для виготовлення їх дублікатів за рахунок коштів ОСОБА_2. Встановлено конкретний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Києві, згідно якого виділено в користування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, кімнату житлоплощею 16,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2, а кімнати житлоплощею 13,4 кв.м. і 11,2 кв.м у вказаній квартирі виділити в користування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7, місця загального користування, а саме: коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню, лоджію - залишити в спільному користуванні співвласників. Вселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10. народження, податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8, у виділену їй в користування кімнату житлоплощею 16,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_3. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог в частині вселення ОСОБА_2 та надання ключів скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що задовольняючи позов, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема надати в загальне користування кладочку неможливо, оскільки такого приміщення на плані квартири немає.

Зазначає, що вимогу про вселення ОСОБА_2 виконати не зможе, оскільки не є суб'єктом владних повноважень і не має можливості здійснити вселення позивачки в квартиру. Щодо надання ключів для виготовлення їх дублікат за рахунок позивачки апелянт також зазначала в судовому засіданні, оскільки являється пенсіонером та інвалідом і виготовити їх за свій кошт не може.

Вважає, що вимога не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою не ґрунтується на цивільному законодавстві, і відповідно не підлягає задоволенню, оскільки вона передбачає, що нібито апелянт в майбутньому чинити такі перешкоди.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 як дочка, а ОСОБА_1 як дружина спадкодавця ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9., успадкували по Ѕ частині квартири АДРЕСА_3 (а.с. 66).

Відповідно довідки форми №3, в спірній квартирі зареєстрована одна особа - відповідачка ОСОБА_1 з 22.01.2004р. (а.с. 78).

Крім того, встановлено, що згідно даних технічного паспорту БТІ, квартира АДРЕСА_1 в м. Києві є ізольованою трикімнатною квартирою і має окремі кімнати житловою площею 16,5 кв.м. з виходом на лоджію, 11,2 кв.м. і 13,4 кв.м. (а.с. 35-37).

Також з матеріалів справи, а саме копії пенсійного посвідчення, вбачається, що відповідачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, є пенсіонеркою за віком (а.с. 45).

Сторони у судовому засіданні визнали, а тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України це не потребує окремого доказування, що у позивача ОСОБА_2 ключі до вказаної квартири відсутні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог щодо існування перешкод у позивачки в користуванні власністю - Ѕ частиною спірної квартири, суд першої інстанції прийняв до уваги, що доказів на спростування цих обставин відповідачем не надано.

З огляду на фактичні обставини справи, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо усунення їй цих перешкод, шляхам надання відповідачкою позивачці комплекту ключів від спірної квартири для виготовлення комплекту їх дублікатів за рахунок позивачки, враховуючи матеріальний стан відповідачки, яка є пенсіонеркою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно керувався при цьому положеннями частини 1 ст.317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до частини 1 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З огляду на те, що позивачка є власником Ѕ частини спірної квартири, вона має вказані вище правомочності щодо своєї власності , а відтак відповідно до ст. 391 ЦК України, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховано те, що згідно частини 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до пункту 3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Оскільки житлова площа квартири АДРЕСА_5 складає 41,1 кв.м. (11,2 + 13,4 + 16,5) , ідеальна доля кожного із співвласників в житловій площі спірної квартири становить 20,55 кв.м.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вказану ідеальну долю технічно не можливо виділити кожній із сторін, тому враховуючи, що кімната житловою площею 16,5 кв.м. є найбільшою в спірній квартирі, а відповідачка не заперечує проти виділення цієї кімнати в користування позивачці, судом задоволено позовні вимоги щодо виділення позивачці в користування саме цієї кімнати в спірній квартирі.

Відповідно до ч. 2 ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування ... механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири ... які призначені для задоволення потреб усіх власників квартир...

Таким чином, приміщення коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні, лоджії, яка має вихід в кухню, є приміщеннями загального користування і у відповідності до вимог частини 2 ст.382 ЦК України перебувають у спільній сумісній власності усіх співвласників, що передбачає право усіх співвласників на спільне користування цими приміщеннями, а тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив ці приміщення в спільному користування сторін як співвласників спірної квартири, при цьому оскільки спірна квартира не містить такого приміщення як кладовка, позовні вимоги щодо залишення цього підсобного приміщення в спільному користуванні співвласників задоволенню не підлягають.

Відносно позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобов'язання відповідачки в майбутньому не чинити їй перешкоди у користування спірною квартирою, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки чинним законодавством встановлено умови захисту цивільного права особи, а саме: існування факту його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому виходячи з правового змісту захисту цивільних прав судом, їх захист не може відбуватися на майбутнє, а тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Крім того, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, як таких, що не є доведеними і не ґрунтовані на матеріальному законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Відповідно до ч. 4 вказаної статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Позивач зазначала в позовних вимогах про припущення того, що відповідачка отримала дохід від використання належної їй Ѕ частини спірної квартири у вигляді кімнати та про припущення того, що цю кімнату вона могла б здати в оренду за 1 000 грн. на місяць. Разом з тим, лише в даному судовому рішенні позивачці виділено в користування кімнату житловою площею 16,5 кв.м. в спірній квартирі.

Норми матеріального закону, а саме: ст.ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України спірних правовідносин не регулюють, оскільки стосуються набуття, зберігання майна без достатньо правової підстави, а в даному спорі між сторонами існують правовідносини, які випливають із спільної часткової власності сторін на нерухоме майно.

Відносно відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції вірно відновлено у задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки згідно ч. 3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

При цьому спричинення позивачці моральної шкоди підлягає доказуванню на загальних засадах.

Верховний суд України в пункті 9 Постанови Пленуму №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями вказав про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням. інших обставин, зокрема, враховують стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану...

Обгрунтовуючи цю частину позовних вимог, ОСОБА_2 зазначала, що відповідачка позбавила спадщини після смерті батька її сестру, при цьому не надавши суду доказів про те, в чому полягала моральна шкода саме для неї.

Враховуючи, що за загальним правилом цивільно-правової відповідальності, одними з умов її настання є вина заподіювача шкоди та протиправність його дій, рішення або бездіяльності та те, що в даному спірному випадку докази вини відповідачки та протиправності її дій, рішень або бездіяльності в справі відсутні, колегія суддів погоджується, що позовні вимоги в цій частині, також не підлягають задоволенню, як не доведені належними і допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому це рішення підлягає скасуванню, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів зазначає, що кожен з доводів апеляційної скарги вже був повною мірою врахований судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, з наданням обґрунтованої правової оцінки.

З огляду на те, вказані доводи апелянта висновків у рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: