21.01.2015 Єдиний унікальний № 371/1904/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2015 року Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Гаврищука А.В.

за участі секретаря судового засідання - Січкаренко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі, кожен окремо - позивач) 06.10.2014 року звернулися до Миронівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позовні вимог обґрунтовано тим, що 21.09.2014 року в АДРЕСА_2, позивачі здійснювали збір урожаю яблук та спілкувалися із гр. ОСОБА_4 В післяобідній час до них під'їхав на власному автомобілі відповідач ОСОБА_3 та розпочав словесну суперечку спочатку із ОСОБА_4, а потім і з позивачами. В результаті суперечки відповідач спочатку штовхнув в район грудної клітки позивача ОСОБА_2, а потім намагався зчинити бійку із позивачем ОСОБА_1, який змушений був захищати себе та свою дружину ОСОБА_2 Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 було завдано матеріальну шкоду у вигляді пошкодження окулярів та необхідності придбання нових на загальну суму 1279 грн. Також обом позивачам було завдано діями відповідача моральну шкоду.

Згідно спільної заяви позивачів від 29.12.2014 року /а.с. 102/ суму відшкодування моральної шкоди позивачами зменшено та оцінено у одну гривню кожному.

У судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали з мотивів і підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково позивач ОСОБА_1 зазначив, що вважає спричинену йому матеріальну шкоду у вигляді зламаних окулярів прямим наслідком неправомірних дій відповідача. Пояснив, що саме у сутичці із останнім були зламані його окуляри, які на момент придбання коштували 693,01 грн. однак, з урахування фізичного зносу за час експлуатації їх вартість позивач оцінив у 462 грн. Також позивач зазначив, що вартість нової пари окулярів, яку він змушений був придбати, теж вважає матеріальною шкодою, завданою йому діями ОСОБА_3

Відповідач та його представник ОСОБА_5 проти позову заперечували, вважаючи, що конфлікт, про який йдеться у позові, став наслідком неправомірних дій саме позивачів, на підтвердження чого посилалися на ту обставину, що на даний час у провадженні Миронівського РВ УМВС України у Київській області на стадії досудового розслідування знаходиться кримінальне провадження стосовно подій конфлікту, який мав місце 21.09.2014 року у с. Зеленьки Миронівського району Київської області між сторонами у справі. Також відповідач зазначав, що окуляри ОСОБА_1 він не ламав та про обставини їх пошкодження йому невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що 21.09.2014 року у післяобідній час перебував у своїй садибі в с. Зеленьки Миронівського району Київської області по вул. Новосілки. У нього в гостях перебувало ряд його родичів, родина саме сіла за стіл, коли до них прибігла ОСОБА_2 і почала просити про допомогу. Свідок послідував у напрямку, вказаному ОСОБА_2 Коли він наблизився до яблуні, яка знаходиться навпроти садиби за адресою АДРЕСА_2, то побачив, що в кущах лежав ОСОБА_3, навпроти нього стояв позивач ОСОБА_1 Свідок разом із своєю дружиною допоміг відповідачу піднятися та перевів його через дорогу до автомобіля ОСОБА_3, що стояв навпроти місця події. На запитання учасників судового розгляду свідок пояснив, що запаху алкоголю від ОСОБА_3 він не відчув, окуляри ОСОБА_1 він бачив на землі біля місця події, але сказати, чи були вони в той час зламані, не може. Також не може сказати, чи була зламана дерев'яна жердина, за допомогою якої позивачі зривали яблука із дерева. Про інші обставини події йому невідомо.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що 21.09.2014 року у післяобідній час перебувала у своїй садибі в с. Зеленьки Миронівського району Київської області по вул. Новосілки разом із чоловіком та родичами. У цей час до них прибігла ОСОБА_2 і почала просити про допомогу. Свідок разом зі своїм чоловіком першими прослідували у напрямку, вказаному ОСОБА_2 Біля яблуні, яка росте навпроти садиби за адресою АДРЕСА_2, вона побачила позивача ОСОБА_1, який тримався за голову і щось повторював, а навпроти нього ниць лежав ОСОБА_3 та теж щось говорив. Свідок разом із своїм чоловіком допомогла відповідачу піднятися та перевела його через дорогу до автомобіля ОСОБА_3, який стояв навпроти місця події. На запитання учасників судового розгляду свідок пояснила, що чи був запах алкоголю від ОСОБА_3 вона не пам'ятає, окуляри ОСОБА_1 вона бачила на землі біля місця події, впевненості у тому, що на той час вони були не зламані, у неї немає.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 21.09.2014 року вона в післяобідній час перебувала у гостях у ОСОБА_7, ОСОБА_6 У цей час до них прибігла їх сусідка ОСОБА_2 та покликала на допомогу. Першими за ОСОБА_2 послідували господарі, потім вийшла вона разом із ОСОБА_9, ОСОБА_10 До місця, де сталася подія, вона не наближалася, бачила як свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6 допомогли ОСОБА_11 перейти через дорогу, де знаходився його автомобіль. Стосовно того, чи були пошкоджені окуляри ОСОБА_1 та ким, вона нічого сказати не може, оскільки не бачила, так як близько до місця події не наближалася.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вранці 21.09.2014 року її разом з іншими вірянами ОСОБА_3 своїм автомобілем возив до церкви в с. Липовець. Близько дванадцятої години відповідач підвіз її додому та поїхав, у цей час він був тверезий, стосовно обставин пошкодження окулярів їй нічого невідомо.

Суд, вислухавши сторони та представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та матеріали, які надійшли із Миронівського РВ УМВС України у Київській області, дослідивши докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як убачається із пояснень сторін та матеріалів Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області №1905 /а.с. 148-156/, 21.09.2014 року в АДРЕСА_2 позивачі здійснювали збір урожаю яблук та спілкувалися із гр. ОСОБА_4 У післяобідній час до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1. Миронівського району Київської області під'їхав на власному автомобілі відповідач ОСОБА_3 Залишивши автомобіль біля в'їзду до свого двору, ОСОБА_3 підійшов до позивачів та розпочав словесну суперечку спочатку із ОСОБА_4, а потім і з позивачами. В результаті суперечки виникла штовханина між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, також відповідач штовхнув ОСОБА_2

Після закінчення конфлікту позивач ОСОБА_1 викликав працівників міліції на місце конфлікту та повідомив, що у результаті дій відповідача йому було завдано матеріальну шкоду, яка виразилася у пошкодженні його окулярів /а.с. 150, 151/.

За результатами розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 працівниками міліції було прийнято рішення про завершення перевірки звернення та списання матеріалів /а.с.149/

Правовідносини, які виникли між сторонами стосовно відшкодування шкоди, регулюються главою 82 Цивільного кодексу України, яка присвячена зобов'язанням, що виникають не за договорами, а внаслідок завдання шкоди (деліктні зобов'язання).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Вирішуючи спір, суд виходить із того, що для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Частина 1 ст. 1166 ЦКУ передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦКУ особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина - психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння.

Стаття 614 ЦКУ розрізняє дві форми вини: умисел та необережність. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов'язку її передбачити.

Таким чином, стаття 1166 Цивільного кодексу України містить законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка заподіювача шкоди;

3)причинно-наслідковий зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача;

4) вина.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

У судовому засіданні не було доведено наявності факту вини ОСОБА_3 у завданні матеріальної шкоди позивачеві ОСОБА_1, а саме: не встановлено, що саме ОСОБА_3 зламав окуляри позивача. З показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_2 вбачається, що вони бачили окуляри позивача, які лежали на землі після конфлікту, однак свідки не підтвердили, що на той час окуляри були зламані, а позивач ОСОБА_2 зазначила, що не бачила моменту, коли відповідач начебто зламав окуляри.

До вказаного висновку суд прийшов, детально проаналізувавши докази у справі та покази учасників судового засідання, а також виходить із того, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна обставина у справі повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Водночас суд не погоджується з позицією позивача ОСОБА_1 стосовно того, що факт пошкодження його окулярів саме в результаті штовханини (сутички) з ОСОБА_3 зафіксовано у «Висновку розгляду звернення гр. ОСОБА_1.» від 29.09.2014 року з тих підстав, що у висновку досить довільно тлумачаться пояснення сторін, зокрема зміст пояснень ОСОБА_3 викладений у висновку від 29.09.2014 /а.с. 153/ суперечить змісту письмових пояснень ОСОБА_3, що знаходяться у матеріалах справи/а.с.153/ .

Також суд вважає за неможливе визнати належними та допустимими доказами у справі Висновок експерта №11/26 /104-105/ та протокол одночасного допиту від 10.01.2014 року /а.с. 131-137/ оскільки, по-перше ці докази подано з порушенням ст. 131 ЦПК України, по-друге вказані докази не містять інформації щодо предмета спору у даній справі (відшкодування матеріальної і моральної шкоди.), а стосуються заяви відповідача щодо неправомірності дій ОСОБА_1

Під час допиту свідків та вивчення матеріалів справи суду не надано жодного доказу, який може свідчити, що саме відповідач завдав позивачу матеріальної шкоди у вигляді зламаних окулярів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом встановлено таке.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами внесеними згідно із постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року та № 1 від 27.02.2009 року) відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я та в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Зідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів.

У даному разі, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, тому відмовляючи позивачам у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із того, що вина відповідача не доведена.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 58, 59 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин, суд вважає, що позивачі не довели належними та допустимими доказами порушення відповідачем їх прав.

Такий висновок суду ґрунтується на повному, всебічному та неупередженому вивченні всіх обставин справи та оцінки їх на основі свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 367 ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України суд,-

В и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текс рішення виготовлено 21.01.2015 року

Суддя А.В. Гаврищук