Справа № 369/3198/14-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/780/61/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба
Категорія 26 12.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка А.С.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що 05 вересня 2013 року між нею та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 13-1096/КАМ-Ю, відповідно до якого позикодавець передала, а позичальник прийняла у власність грошові кошти у розмірі 259 047.72 доларів США, що у еквіваленті складає 2 109 943,73 грн. за комерційним курсом ПАТ «ПУМБ» станом на 03 вересня 2013 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору строк повернення позики становить в строк до 31 грудня 2013 року.

Згідно з п. 3.3. Договору позичальник повертає позику у наступному порядку:

- 250 000,00 доларів США, що станом на 03 вересня 2013 року становило за комерційним курсом ПАТ «ПУМБ» 2 036 250.00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця;

- 9 047,72 доларів США, що станом на 03 вересня 2013 року становило за комерційним курсом ПАТ «ПУМБ» 73 693.73 грн. повертається позичальником готівкою.

Умовами п. 2.3. Договору визначено, що факт одержання грошей підтверджується відповідними банківськими документами, квитанціями, платіжними дорученнями та/або розпискою, власноручно написаною позичальником на момент передачі йому суми позики.

На виконання умов договору, 05 вересня 2013 року ОСОБА_2 надала, а ОСОБА_1 прийняла суму в розмірі 2 109 943.73 грн., в підтвердження чого є розписка (видатковий касовий ордер).

Так як Договором позики не встановлено, що він є безпроцентним, умовам чинного законодавства, які дозволяють вважати договір позики безпроцентним, він не відповідає, а розмір процентів за користування грошовими коштами договором не встановлений, то розмір процентної ставки за Договором позики визначається на рівні облікової ставки НБУ з виплатою процентів щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що сума процентів, які підлягають сплаті, становить 43 96. 97 грн.

В порушення умов Договору, ОСОБА_1 не повернула грошові кошти до 31 грудня 2013 року, та не сплатила проценти за користування грошовими коштами.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала обов'язку щодо повернення суми позики та процентів в строки, визначені Договором та чинним законодавством України, ОСОБА_2 також вважає, що з позичальника необхідно стягнути на її користь 3% річних, що становить 14 580.65 грн.

Станом, на день звернення до суду з вказаним позовом, за офіційним курсом НБУ, сума позики становить 2 641 380.08 грн.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 259 047.72 доларів США, яка станом на день звернення до суду за офіційним курсом НБУ складає 2 641 380.08 грн., стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по сплаті процентів за користування грошовими коштами в розмірі 43 961,97 грн., 3% річних у розмірі 14 580,65 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2014 року позов задоволено.

Не погодившись з заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2014 року, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. Зазначила, що заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2014 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2014 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 05 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Договір позики № 13-1096/КАМ-Ю, відповідно до умов якого, позикодавець передала у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцю.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно умов п. 2.1. Договору, сума позики становить 259 047.72 (двісті п'ятдесят дев'ять тисяч сорок сім) доларів США 72 центи, що станом на 03 вересня 2013 року, за комерційним курсом ПАТ «ПУМБ» становить 2 109 943.73 (два мільйони сто дев'ять тисяч дев'ятсот сорок три) грн. 73 коп.

Факт одержання ОСОБА_1 грошей підтверджується відповідними банківськими документами, квитанціями, платіжними дорученнями та/або розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

З наявної в матеріалах справи копії видаткового касового ордера від 05 вересня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору позики № 13-1096/КАМ-Ю особисто одержала у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 109 943.73 (два мільйони сто дев'ять тисяч дев'ятсот сорок три) грн. 73 коп., що підтверджується особистим підписом відповідача.

В ч. 2 ст. 1047 ЦК України вказано, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З п. 3.1. Договору вбачається, що позичальник повинен повернути позику до 31 грудня 2013 року шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця та/або готівкою.

Відповідно до погодженого між сторонами порядку повернення позики, позичальник має перерахувати 250 000.00 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США на розрахунковий рахунок позикодавця, а 9 047.72 (дев'ять тисяч сорок сім) доларів США 72 центи повертаються позичальником готівкою.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, а в ч. 3 ст. 1049 ЦК України вказано, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно п. 6.1. Договору, він набирає чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З вимог ч. 1 ст. 14 ЦК України вбачається, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Частиною. 1 ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В ст. 610 ЦК України вказано, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В ст. 599 ЦК України вказано, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так як вказаний Договір позики не можна вважати безпроцентним, а також те, що при укладанні Договору, сторонами не був обумовлений розмір і порядок сплати процентів, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є правомірною вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 процентів зп користування грошовими коштами щомісячно, у розмірі облікової ставки НБУ.

В ч. 1 ст. 1050 ЦК України вказано, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 вз»яті на себе зобов»язання по Договору позики не виконує.

За таких обставин, Києво-Святошинський районний суд Київської області прийшов до правильного висновку про те, що вимога ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 3% річних є правомірною та підлягає задоволенню в розмірі 14 580.65 грн.

Так як Києво-Святошинський районний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень закону при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: