Провадження № 2/752/629/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Мирошниченко О.В. за участю секретаря Конельській А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської Ради, за участю третіх осіб: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування та цивільну справу за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Київської міської Ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_1, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, про визнання права власності на частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на 278/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 278, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, після смерті її матері - ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна мати - ОСОБА_5 Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 5/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлій: ? частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1978 року за реєстром № 5ДН-8626 та зареєстрованого в Київському міському БТІ 04 липня 1978 року за № 6252, 1/12 частина - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 28 жовтня 2004 року за реєстром № 10-5420 та зареєстрованого в Київському міському БТІ 29 жовтня 2004 року за № 6252, 1/12 частина - на підставі Мирової угоди від 17 березня 2006 року, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2006 року, справа № 2-290/13 2006 року, та Реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським БТІ 04 квітня 2006 року за реєстровим № 6252.

Також, одним із об'єктів складу спадщини являється 278/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 гектарів, що складає 278, 2 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, що належала спадкодавцеві на підставі Мирової угоди від 17 березня 2006 року, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2006 року, справа № 2-290/13 2006 року.

У встановлений законом строк на прийняття спадщини, а саме 25 липня 2012 року позивач звернулась з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. Державний нотаріус Фещук Н. І. відкрив спадкову справу після смерті ОСОБА_5 та видав, 13 грудня 2013 року, ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Того ж дня, 13 грудня 2013 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 278/1000 частини земельної ділянки, загальною площею 0, 1000 га, що складає 278, 2 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, а саме: Державного акта на право приватної власності за землю та його державної реєстрації.

Оскільки мирова угода від 17 березня 2006 року не була зареєстрована за життя ОСОБА_5, Державний акт на право власності на 278/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 278, 2 кв. м., яка розташована на АДРЕСА_1 також спадкодавцем не отримувався, а державний акт від 16 лютого 2006 року, виданий на ім'я ОСОБА_5 не відображає дійсної ситуації, яка склалася між співвласниками, після затвердження мирової угоди, виникла плутанина, що не дає можливості ОСОБА_1 реалізувати своє право на спадкування вищезазначеної земельної ділянк

У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернулася до суду за захистом порушених прав.

У судовому засіданні з'явився представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити.

У судовому засіданні представник Голосіївської районної м. Києві державної адміністрації позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації у судове засідання свого представника не направили з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання з'явилися, підтримали позовні вимоги ОСОБА_1 та не заперечували проти задоволення її позовних вимог.

В квітні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вступили у справу, в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору та заявили позов до Київської міської Ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_1, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, про визнання права власності на частину земельної ділянки, в якому просили: визнати за ОСОБА_2 право власності на 278/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 278, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на 111/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 111, 3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 333/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 332, 56 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Представник Київської міської ради у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи судом, встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, про що надано до матеріалів справи копію свідоцтва про смерть. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її дочка - позивач, на підтвердження родинних зв'язків надала копію паспорту позивача та копію її свідоцтва про народження.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 5/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлій: ? частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1978 року за реєстром № 5ДН-8626 та зареєстрованого в Київському міському БТІ 04 липня 1978 року за № 6252, 1/12 частина - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 28 жовтня 2004 року за реєстром № 10-5420 та зареєстрованого в Київському міському БТІ 29 жовтня 2004 року за № 6252, 1/12 частина - на підставі Мирової угоди від 17 березня 2006 року, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2006 року, справа № 2-290/13 2006 року, та Реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським БТІ 04 квітня 2006 року за реєстровим № 6252.

Також, одним із об'єктів складу спадщини являється 278/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 гектарів, що складає 278, 2 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, що належала спадкодавцеві на підставі Мирової угоди від 17 березня 2006 року, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2006 року, справа № 2-290/13 2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ч. 1 ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Керуючись ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ч. 1 ст. 1261 ЦК України, встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 - дочка померлої. Позивач являється єдиними спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як видно з матеріалів спадкової справи, у встановлений законом строк на прийняття спадщини, а саме 25 липня 2012 року позивач звернулась з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори.

Державний нотаріус Фещук Н. І. відкрив спадкову справу після смерті ОСОБА_5 та видав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 278/1000 частини земельної ділянки, загальною площею 0, 1000 га, що складає 278, 2 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1 13 грудня 2013 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено у в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, а саме: Державного акта на право приватної власності за землю та його державної реєстрації

Керуючись ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації.

Ч. 1 ст. 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

За життя померлої ОСОБА_5 мирова угода від 17 березня 2006 року, затверджена ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-290/13 2006 року не була зареєстрована, відповідно, Державний акт на право власності на 278/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 278, 2 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1 також спадкодавцем не отримувався.

Таким чином, ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування права на частину земельної ділянки, яка залишилася після смерті її матері, її право є порушеним.

Щодо позовної заяви заявленої третіми особами, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору.

17 березня 2006 року, між третіми особами: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Мирову угоду, яка затверджена ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва. Копія ухвали суду про затвердження мирової угоди долучена до матеріалів справи.

Окрім зазначених третіх осіб, сторонами Мирової угоди були: ОСОБА_5 та ОСОБА_7

За умовами Мирової угоди, частки у нерухомому майні розпріділилися в наступному порядку:

ОСОБА_5 отримала на праві приватної власності 278/1000 частини земельної ділянки, що складає 278, 2 кв.м. та на праві користування частину неприватизованої земельної ділянки площею 30, 15 кв.м.;

ОСОБА_4 отримував на праві приватної власності 333/1000 частини земельної ділянки, що складає 332, 6 кв.м. та на праві користування частину неприватизованої земельної ділянки площею 109, 59 кв.м.;

ОСОБА_3 отримав на праві приватної власності 111/1000 частини земельної ділянки, що складає 111, 3 кв.м. та на праві користування частину неприватизованої земельної ділянки площею 5, 5 кв.м.;

ОСОБА_2 отримала на праві приватної власності 278/1000 частини земельної ділянки, що складає 278, 2 кв.м. та на праві користування частину неприватизованої земельної ділянки площею 15, 5 кв.м. (з урахуванням придбаної у ОСОБА_7 частини земельної ділянки).

Мирова угода від 17 березня 2006 року була частково зареєстрована, а саме в частині, що стосується житлового будинку, що підтверджується реєстраційними посвідчення на домоволодіння наданими у матеріали справи.

В подальшому ОСОБА_7, 07 липня 2006 року на підставі Договору купівлі-продажу відчужила на користь ОСОБА_2 належну їй частину нерухомого майна: 1/6 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, копія зазначеного договору долучена до матеріалів справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. В зв'язку з тим, що за життя ОСОБА_5 сторони Мирової угоди від 17 березня 2006 року встигли зареєстрували правовстановлюючий документ лише в частини житлового будинку, а право власності на частки земельних ділянок залишилися не зареєстрованими, а також те, що правонаступник ОСОБА_5 - її дочка ОСОБА_1 в порядку закону не може вступити у спадщину та успадкувати частину земельної ділянки, яка залишилася після смерті її матері, з причин відсутності правовстановлюючих документів про що заявлено в первісному позові, треті особи, які заявляють самостійні вимоги, щодо предмету позову позбавлені можливості відповідно до встановленого законом порядку зареєструвати своє право власності на відповідні частки земельної ділянки що розташована в АДРЕСА_1, в зв'язку з чим їх права є порушеними.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахуванням вищезазначених положень законодавства та оскільки позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 в порядку закону здійснила всі передбачені дії для успадкування нерухомого майна - земельної ділянки, що залишилася після смерті її рідної матері, а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету позову - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 набули, проте не зареєстрували своє право власності на відповідні частини земельної ділянки, не з їх вини, а в зв'язку зі смертю одного з співвласників зазначеної земельної ділянки, що виключає можливість подальшої процедури реєстрації правовстановлюючого документу у тому вигляді, що існує станом на сьогодні.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищезазначене, а саме відсутність правовстановлюючих документів на частини земельної ділянки у позивача та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, дане питання може бути вирішено виключно у судовому порядку.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені докази, суд вважає, що обидві позовні заяви підлягають задоволенню, вимоги позивача та третіх осіб, які заявляються самостійні вимоги щодо предмету спору є обґрунтованими, базуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 34, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 256, 1216, 1218, 1225, 1261, 1297 ЦК України; ст.ст. 81, 116, 125, 126 ЗК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської Ради, за участю третіх осіб: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування - задовольнити.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Київської міської Ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_1, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, про визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 278/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 278, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, після смерті її матері - ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 278/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 278, 2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 111/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 111, 3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 333/1000 частини земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, що складає 332, 56 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя