Провадження № 2-1164/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого - судді: Лазаренко В.В.

при секретарі: Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на отримання аліментів та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

28.07.2014 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 в якому просить припинити право останньої на аліменти, стягнуті на її користь ухвалою Залізничного районного суду м. Києва від 12.05.1998 р. у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку у зв'язку з тим, що одержувач аліментів перестала потребувати матеріальної допомоги, а також в зв'язку з неспроможністю позивача надавати матеріальну допомогу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до ухвали Залізничного районного суду м. Києва від 12.05.1998 року він сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходу.

Проте, на сьогоднішній день у нього істотно змінилося матеріальне становище, яке унеможливлює надання матеріальної допомоги відповідачці.

Зокрема позивач стверджує, що на сьогоднішній день він є пенсіонером, не працює, за станом здоров`я сам потребує матеріальної допомоги, оскільки йому необхідні кошти на ліки, на відпочинок, на проведення операції, на пост-операційну реабілітацію.

Крім того, у нього на утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, яка не працює, оскільки опікується дитиною.

Позивач також посилається на те, що відповідачка не є інвалідом, а виникла у неї колись хвороба не є наслідком перебування сторін у шлюбі. До того ж, відповідачка отримує пенсію на себе та пенсію на утримання її родича, в зв'язку з чим отримує додаткові соціальні виплати.

Позивач, також, посилається на те, що за 16 років після розірвання шлюбу з відповідачкою вона отримала від нього кошти на однокімнатну квартиру, кошти на побудову гаражного боксу, та додаткове фінансування з його боку.

Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просить припинити право ОСОБА_2 на утримання, відповідно до п. 3 ст. 82 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 повністю і просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність, необґрунтованість та недоведеність.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.05.1998 року Залізничний районний суд м. Києва постановив ухвалу про затвердження мирової угоди у цивільній справі № 2-1321/98 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на користь одного з подружжя, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 10.04.1998 року до поновлення її працездатності або вступу нею в новий шлюб (а.с. а.с. 19-20). Ухвала набрала чинності і була звернута до виконання.

На даний час виконавчий лист, виданий на підставі зазначеної ухвали 09.09.2013, перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які було присуджено за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати таку матеріальну допомогу.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що наявність обставин - припинення потреби одержувача аліментів в матеріальній допомозі та/або припинення можливості платника аліментів надавати матеріальну допомогу - має бути встановлена судом. Кожна з цих обставин може бути предметом спору, тому вона встановлюється судом і підлягає доведенню заінтересованою стороною. Суд з'ясовує наявність зазначених обставин виключно на момент розгляду справи. Про припинення потреби одержувача аліментів в матеріальній допомозі можуть свідчити укладення одержувачем аліментів з третіми особами договорів довічного утримання, ренти, спадкового договору на умовах надання утримання.

Позивач просить суд припинити право ОСОБА_2 на утримання у зв'язку з неспроможністю позивача надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Разом з цим, позивачем суду не надано доказів на підтвердження викладених ним в позовній заяві обставин, достатніх для задоволення позову про припинення права на отримання аліментів.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером за вислугою років з 01.08.1996 року (а.с. 90). ОСОБА_1 отримує пенсію: у 2013 році в розмірі 4 108,58 грн. щомісяця, а з грудня 2014 отримує 4 112,43 грн. щомісяця, з яких 50 % утримується на користь ОСОБА_2 (а.с. 100).

Судом також встановлено, що позивач має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.83).

Згідно заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 19.07.2014 року вони підтвердили, що знаходяться між собою у фактичних шлюбних відносинах з 2005 року, проживають разом, ведуть спільне господарство (а.с. 80).

Разом з цим, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що у нього на утриманні знаходиться ОСОБА_5 і він зобов'язаний її утримувати, оскільки ОСОБА_5 є повнолітньою, працездатною особою, і може забезпечувати себе самостійно. Доказів на підтвердження того, що вона за станом здоров`я позбавлена можливості працевлаштуватися матеріали справи не містять.

Суд також вважає безпідставиними і такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 змінився його матеріальний стан і на даний час він не спроможній надавати матеріальну допомогу відповідачці, виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали Залізничного районного суду м. Києва від 12.05.1998 року, при її постановленні суд враховував, що ОСОБА_1 працює заступником генерального директора авіаційно-транспортного агентства «Крунк» м. Києва.

Разом з цим, згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1, 01.06.1998 року ОСОБА_1 звільнений з роботи в авіаційно-транспортному агентстві «Крунк» м.Києва за власним бажанням (а.с. 14-16). Це останній запис в трудовій книжці позивача.

Таким чином, судом встановлене, що менше ніж через місяць після постановлення ухвали суду від 12.05.1998 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням і після цього в трудовій книжці відсутні відомості про його місце роботи.

Разом з цим, з травня 1998 року позивач сплачував аліменти відповідачці і відсутність у нього роботи не була цьому перешкодою.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що стан його здоров`я змінився настільки, що він не може сплачувати аліменти відповідачці, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно довідки від 15.09.1994 рок № 2673, ОСОБА_1 страждає на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз Но, Мочекам`яну хворобу, камні обох нирок, хронічний пієлонефрит. Захворювання отримані під час проходження військової служби (а.с.89).

Як вбачається з виписного епікризу із історії хвороби № 5086, ОСОБА_1 страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеня більше 15 років. Крім цього, страждає на Гіпертоничну та дисциркуляторну енцефалопатію 1 ст., Хронічний холіцестит в фазі ремісії, Хроничний латентний панкреатит в фазі ремісії, Жировий гепатоз, Сечокам`яна хвороба, Хронічний пієлонефрит (а.с.88).

З іншої медичної документації вбачається, що ОСОБА_1 у 2007 році, у жовтні 2014 проходив лікування з приводу хвороб, про які зазначено вище, отриманих під час проходження військової служби, ще до травня 1998 року - дати призначення аліментів.

Даних про те, що позивач на час розгляду справи в суді потребує хірургічного лікування, пост хірургічного реабілітаційного лікування позивачем суду не надано.

Таким чином, судом встановлено, що позивач на момент призначення аліментів у 1998 році вже перебував на пенсії і, менше ніж через місяць після призначення аліментів звільнився з роботи, мав хвороби отримані ще під час проходження військової служби.

Даних про те, що стан його здоров`я та матеріальний стан змінився настільки, що він не в змозі сплачувати аліменти відповідачці суду не надано.

Наявність у нього на утриманні ще одного утриманця - малолітнього сина, на думку суду, може бути підставою для зменшення розміру аліментів порядку, передбаченому ч. 3 ст. 80 СК України, про що позивач не просить, а не для припинення права відповідачки на отримання аліментів.

До того ж, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є одноособовим власником нерухомості - квартири АДРЕСА_1, загальною площею 118,80 кв.м (а.с. 121), та двох автомобілів: «LEXUS RX 350», 2008 р.в., об'єм двигуна 3,5 л, та автомобіля «SUBARU FORESTER», 2008 р.в., об'єм двигуна 2,0 л (а.с.120), що враховується судом при вирішенні даної справи. Наявність боргових зобов'язань позивача не звільняє його від обов'язку утримувати непрацездатну колишню дружину.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що стан здоров`я та матеріальний стан платника аліментів суттєво не погіршився, майже всі обставини які існують на даний час існували і на день ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання відповідачки, крім наявності ще одного утриманця - малолітнього сина, що не може бути враховано як погіршення матеріального стану платника аліментів настільки, що дає підстави для припинення права відповідачки на отримання аліментів.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідачка перестала потребувати допомоги через те, що не має інвалідності, виходячи з наступного.

Згідно посвідчення, виданого ОСОБА_2 03.02.2000, вона є інвалідом 2-ої групи з 01.09.1999 і довічно (а.с.57). Інвалідність ОСОБА_2 підтверджується копіями довідок огляду МСЕК, з яких вбачається, що з 20.02.1997 року ОСОБА_2 була встановлена 3-я група інвалідності за загальним захворюванням, а з 25.02.1998 року їй встановлена 2-га група інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с.60).

Медичною документацією, наданою відповідачкою, підтверджується той факт, що вона до цього часу є інвалідом 2-ої групи за загальним захворюванням.

Позивачем зазначені обставини не спростовані.

Відповідачка ОСОБА_2 отримує пенсію з 01.09.2012 - 906,68 грн., з 01.12.2013 - 934,00 грн., з 01.12.2013 - 999,00 грн. довічно (а.с. а.с. 115, 127, 128).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та отримує пенсію, як опікун над недієздатним братом ОСОБА_7, у 2013 році - 261,00 грн. щомісяця, а у 2014 році - 274, 75 грн. щомісяця (а.с. а.с. 112-113).

Посилання позивача про те, що вказані гроші відповідачка використовує на свої власні потреби і, таким чином, має додаткове матеріальне забезпечення, є безпідставними та необґрунтованими.

Відомостей про те, що ОСОБА_2 отримує інші доходи матеріали справи не містять. Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 отримує додаткові доходи з інших, ніж зазначено вище, джерел, належним чином не доведені.

Таким чином, позивачем не доведено, що відповідачка перестала потребувати матеріальної допомоги.

Виходячи з обставин зазначених вище, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 82 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на отримання аліментів та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: