АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/950/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Фанди В.П.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника ПАТ «Комерційний Банк «Даніель» Кривого В.П., відповідачки ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Даніель на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Даніель до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Звертаючись із вказаним позовом ПАТ КБ „Даніель обґрунтовувало свої вимоги тим, що 24 березня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №167/5-КЗН-Т, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 180 000 грн. терміном до 23.03.2018 року зі сплатою 22,5% річних та зобовязувалась вносити готівкові грошові кошти в касу банку не пізніше 20 числа поточного місяця рівними частинами в сумі 2 143 грн., а остаточне погашення залишку кредиту в сумі 2 131 грн. здійснити не пізніше 23.03.2018 року. Свої зобовязання за вказаним договором відповідачка належним чином не виконувала та допустила заборгованість. Постановою Правління Національного Банку України №217 від 15.04.2014 року прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ КБ „Даніель, на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №29 від 16.04.2014 року „Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ „Даніель та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію. Тому позивач в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „Даніель заборгованість за кредитним договором в сумі 348 081,52 грн., з яких 147 798,77 грн. заборгованості по тілу кредиту; 31 031,65 грн. заборгованості по відсотках; 169 251,10 грн. неустойки.

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції Заворотна О.Л. Справа: №22ц/792/950/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 19, 27

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „Даніель заборгованість за кредитним договором в сумі 348 081,52 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26 лютого 2015 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2014 року скасовано, а справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „Даніель заборгованість за кредитним договором в сумі 178 830,42 грн. та 1000 грн. пені. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „Даніель вважає рішення суду в частині стягнення розміру неустойки незаконним, просить його змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт вказує, що суд невірно застосував ч.3 ст. 551 ЦК України та не зясував чи перевищує розмір неустойки розмір збитків і чи є це перевищення значним, а також безпідставно зменшив розмір пені із 169 251,10 грн. до 1000 грн. з посиланням на перебування на утриманні відповідачки малолітньої дитини, оскільки на момент укладення кредитного договору в останньої вже перебувала на утриманні малолітня донька. Також судом порушено ч.1 ст. 213 ЦПК України та не враховано положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 року.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримала і просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити.

Встановлено, що апелянтом оскаржується рішення в частині зменьшенння розміру неустойки, що стягнена із ОСОБА_2, а в решті рішення сторонами не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права рішення суду про стягнення неустойки підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині.

Встановлено, що 24.03.2011 року ПАТ «КБ «Даніель» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № №167/5-КЗН-Т, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 180 000 грн. терміном до 23.03.2018 року зі сплатою 22,5% річних та зобовязувалась вносити готівкові грошові кошти в касу банку не пізніше 20 числа поточного місяця рівними частинами в сумі 2 143 грн., а остаточне погашення залишку кредиту в сумі 2 131 грн. здійснити не пізніше 23.03.2018 року.

При порушенні позичальником зобов'язання з погашення кредиту і сплати процентів остання взяла на себе обов'язок сплатити банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати.

Сторони домовилися, що у випадку невиконання позичальником зобов»язань щодо страхування предмету іпотеки, що передбачено п.4.3. кредитного договору позичальник сплачує за кожний випадок порушення штраф у розмірі 5% від суми кредиту та у випадку порушення умови договору щодо надання документів про доходи, що передбачено п.7.3 кредитного договору позичальник сплачує штраф у розмірі 5% від суми кредиту.

Пунктом 7.6. кредитного договору визначено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом , винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором установлюється сторонами тривалістю 5 років.

ОСОБА_2 не виконала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07.08.2014 року заборгованість за ним склала 348081,52грн., з яких 147798,77 грн. - неповернутий кредит, 31031,65 грн. сума відсотків за користування кредитом, 168251,10 грн. неустойка, що складається: 43984,70 грн. пеня по відсоткам, 112666,40 грн. пеня на просрочений кредит, 3600 грн. штраф за порушення умов страхування іпотечного майна та 9000 грн. штраф за порушення умов щодо надання документів про доходи.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться /ст. 526 ЦК України/.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого ПАТ «КБ «Даніель» вправі стягнути з неї неповернутий кредит, проценти та неустойку.

Також суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про можливість одночасного стягнення з відповідачки пені та штрафу, адже цей висновок ґрунтується на умовах кредитного договору,

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові № 3-24гс12, згідно якої одночасне стягнення з учасника договірних відносин, який порушив зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, визначаючи розмір пені та штрафів суд припустився помилки.

Як передбачено ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідачка в зв»язку із важким матеріальним становищем заявила клопотання щодо зменшення розміру пені і штрафів.

На думку колегії суддів у суду першої інстанції були підстави для зменшення розміру неустойки, однак не для зменшення її розміру до 1000 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі були виконані вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо роз»яснення учасникам процесу їх прав та обов»язків та не було попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. А тому, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як докази матеріального стану відповідачки податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за 2014 рік та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що визначений ПАТ КБ «Даніель» розмір неустойки може бути зменшений до 20000 грн., оскільки ОСОБА_2 одна виховує неповнолітню дитину, аліменти на утримання дитини не отримує у зв»язку із смертю батька дитини, є фізичною особою підприємцем і здійснює роздрібну торгівлю з лотків на ринках, сплачує єдиний податок в розмірі 121,80грн. щоквартально та за 2014 рік отримала 15000 грн. валового доходу.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Даніель задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2015 року в частині зменшення розміру неустойки скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Даніель» 20000 ( двадцять тисяч) грн. неустойки.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк