АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання незаконними нотаріальні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання незаконними нотаріальні дії державного нотаріуса 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. від 11.01.2005 року та 10.02.2005 року щодо видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є донькою померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яка, на час звернення до суду, також померла. Зазначила, що після смерті батька позивачка фактично прийняла спадкове майно, але до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Вказала, що посвідчення свідоцтва про право на спадщину за законом лише за його дружиною - ОСОБА_3, яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, без з'ясування державним нотаріусом кола всіх спадкоємців, свідчить про не дотримання нотаріусом п. 187, 211, 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_5, звернулася до суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначила, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та належної правової оцінки зібраним по справі доказам. Вважала, що висновки суду про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що фактично існує спір між позивачкою та її братом ОСОБА_6 з приводу нерухомого майна після смерті батьків.

Судом встановлено, що батько позивачки - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя ОСОБА_4 заповіт не складався.

За приписами ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

26 жовтня 2004 року до 16-ої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулася його дружина ОСОБА_3

За приписами п. 205, 206 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, на майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за місцем відкриття спадщини, видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцеві після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 11 січня 2005 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. видано ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд за АДРЕСА_1.

10 лютого 2005 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. видано ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яке складається з квартири за АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання вище зазначених нотаріальних дій незаконними, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної даності звернення до суду.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду виходячи з наступного.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» (далі - Закон).

Статтею 50 Закону передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчинені, нотаріального акта.

Таким чином закон поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальної дії; нотаріальні акти. Від з'ясування об'єкту судового оскарження залежить суб'єктний склад такого спору.

Згідно пп. 4 п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину є нотаріальною дією.

Суд вірно встановивши, що об'єктом судового оскарження є нотаріальна дія не визначився з суб'єктним складом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тобто закон визначає досить широке коло осіб, правомочних оскаржувати нотаріальні дії або відмову у їх вчинені.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчинені, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі.

Саме таке процесуальне правило визначення суб'єктного складу осіб наведене у ст. 50 Закону України «Про нотаріат».

Як встановлено судом та визнано позивачем у справі, вона не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріальні дії, що оскаржуються, вчинено державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. за заявою ОСОБА_3

Однак суд першої інстанції не взяв до уваги наведені норми та не врахував, що позивачка не брала участі у вчинені нотаріальних дій, які оскаржуються.

Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

Саме до такого висновку дійшов Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який викладено в п. 6 узагальнення «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні».

Під час розгляду даної справи у порушення вимог ст. 212, 214, 315 ЦПК України судом першої інстанції не було враховано вказаних обставин та не надано їм належної правової оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не виконав своїх обов'язків, визначених законом, а тому рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання незаконними нотаріальні дії.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/3474/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2702/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.