АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у справі за позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Комерційний Банк «Актив Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 03.07.2014 р. він подав до Банку платіжне доручення № 1 від 03.07.2014 р. про переказ 1200 доларів США з належного йому поточного валютного рахунку НОМЕР_2 на депозитний (вкладний рахунок) НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «Хрещатик».

Крім того, 04.07.2014 р. він подав до ПАТ «Комерційний Банк «Актив Банк» ще три платіжних доручення № 1, 2, 3 для здійснення переказу коштів у розмірі відповідно 1200, 1200 і 1100 доларів США, з того ж самого належного йому валютного рахунку на депозитний (вкладний) рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «Хрещатик».

Переказ коштів за зазначеними платіжними дорученнями не був здійснений.

Постановою Правління НБУ від 02.09.2014 №545 «Про віднесення ПАТ «КБ «АктивБанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.09.2014 р. №79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк», яким з 03.09.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Посилаючись на те, що відповідачами порушені вимоги п.8.1 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внаслідок чого йому була заподіяна майнова шкода та моральні страждання, просив стягнути:

Справа №761/29782/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2087/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Саадулаєв А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
з ПАТ «КБ «Актив-Банк» - пеню за прострочення виконання платіжних доручень №1 від 03.07.2014 р., та № 1, 2, 3 від 04.07.2014 р. у розмірі 255,00 доларів США, а також упущену вигоду в розмірі 10,5 % річних до дня запровадження тимчасової адміністрації у розмірі 91, 69 доларів США,

з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - суму коштів, що надійшли на рахунок під час здійснення тимчасової адміністрації у розмірі 1200,00 доларів США, упущену вигоду в розмірі 10,5 % річних на суму невиконаного переказу, з 09.09.2014 р. до дня звернення з позовом до суду в розмірі 9,32 доларів США, а також на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 10.10.2014 р. відкрито провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 23.12.2014 р. задоволено клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі, в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив зазначену ухвалу скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що правовідносини між ним та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не є такими, що виникли в межах здійснення Фондом спеціальних функцій у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, а мають приватно-правовий характер, у зв'язку з чим зазначена справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Вказував на те, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративними судами лише в тому випадку, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

В судовому засідання ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представники ПАТ «КБ «Актив Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Закриваючи провадження у цивільній справі в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовних вимогОСОБА_1 убачається спір у сфері публічно-правових відносин, а тому він підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком погодитись на можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦПК Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до положень ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для висновку, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 18.06.2013 р. у справі №21-204а13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для урахування судами.

З позовної заявиубачається, що спір між сторонами виник з приводу не виконання відповідачами переказу коштів за платіжними дорученнями ОСОБА_1, який не стосується захисту прав, свобод і інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, та відповідно до ст. 15 ЦПК України підлягає розгляду в загальних судах, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 р. скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: