Справа № 348/2800/14-ц
Провадження № 22-ц/779/589/2015
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду від 02 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

24 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття у твердій грошовій сумі по 4 000 грн. щомісяця, з врахуванням індексації, та 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 14.01.2002 року по 28.04.2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1, у них народився син ОСОБА_6, який знаходиться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання дитини, хоча є працездатним, постійного місця роботи не має, але працює на тимчасових роботах за кордоном, інших утриманців не має, просила позов задовольнити.

02 лютого 2015 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, виключивши вимогу щодо нарахування індексації на аліменти.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 02 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття та 500 грн. судових витрат.

Стягнення аліментів вирішено проводити з 24.11.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що рішення суду ґрунтується на хибному висновку про його матеріальне становище та вказує, що жодних заощаджень він не має, оскільки, проживаючи з позивачем сім'єю, всі зароблені кошти вони витрачали на спільне проживання та утримання дитини, крім того, придбали житловий будинок із земельною ділянкою в АДРЕСА_1, право власності на даний будинок зареєстроване за позивачкою.

У зв'язку з відсутністю роботи, в 2014 році він перебував на обліку в центрі зайнятості в Італії та отримував допомогу, яку витрачав на проживання та матеріально допомагав дитині. Через погіршення стану здоров'я вкінці 2014 року повернувся в Україну та проживає в будинку батьків похилого віку, допомагає їм по господарству, ніде не працює, жодної спеціальності не має, часто хворіє, що потребує значних грошових затрат на лікування. Працевлаштуватися не може, так як, йому протипоказані важкі роботи. Зазначає також, що позивач проживає і працює в Італії, має легковий автомобіль та відкритий особовий депозитний рахунок в банку, тому її матеріальне становище значно краще його.

Просить рішення суду змінити в частині розміру стягнення аліментів та стягувати з нього по 600 грн. щомісячно. В решті рішення залишити без змін.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у поданій нею апеляційній скарзі не погоджується з даним рішенням в частині визначення розміру присуджених аліментів та посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що задовольнивши частково позовні вимоги, суд порушив право дитини на забезпечення рівня життя, достатнього для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Вважає, що відповідач матеріально спроможний сплачувати аліменти на утримання їхнього сина в розмірі по 4 000 грн. щомісяця. ОСОБА_3 працює в Італії з 2002 року на високооплачуваних роботах та має там значні грошові заощадження, які зберігає в банках, є власником автомобіля марки «Опель Корса». На даний час він продовжує працювати в Італії, до України приїхав лише на Різдвяні свята і затримався тільки через розгляд справи в суді.

З цих підстав просить скасувати рішення суду в частині визначення розміру аліментів і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000 грн. щомісячно та, крім того, стягнути 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечив.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подану нею апеляційну скаргу підтримала, апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 14.01.2002 року по 28.04.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-10)

Рішенням Надвірнянського районного суду від 28.04.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дитину - ОСОБА_9 залишено проживати з матір'ю (а.с.13).

Встановлено, що дитина проживає та перебуває на утриманні позивачки, яка працює на тимчасових роботах в м. Ріміні, Італія, неповнолітній син відвідує дитячий садок «Дон Доменіко Мазі» (місячний внесок 200 євро) та знаходиться на утриманні матері (а.с.39-41), у зв'язку з чим позивачка просила суд стягнути з відповідача 4000 грн. аліментів на утримання сина.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 2000 грн., суд першої інстанції виходив із положень сімейного законодавства щодо обов'язку батьків утримувати неповнолітню дитину, а також врахував матеріальне становище сторін, зокрема те, що відповідач з 2002 року і поданий час тимчасово перебуває та працює в Італії, інших утриманців не має, є молодою, фізично здоровою людиною.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, згідно вимог ст. 182 СК України, суд повинен враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, відтак з огляду на положення ст.184 СК України, суд прийшов до правильного висновку щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії закордонного паспорта ОСОБА_3, останній впродовж тривалого часу (з 2002 року) перебуває за кордоном. Згідно відміток Генерального консульства України в Мілані (Італія) ОСОБА_3 прийнято на тимчасовий консульський облік з 14.10.2011 року по 23.06.2013 року та з 31.07.2014 року по 27.07.2015 року (а.с.50).

Крім того, згідно довідки Ланчинської селищної ради від 02.03.215 року № 264/02-34, ОСОБА_11, зареєстрований АДРЕСА_2, але на даний час знаходиться за межами України (а.с.94).

Відтак, посилання ОСОБА_3 на те, що він проживає в с. Ланчин з батьками похилого віку, допомагає їм по господарству, ніде не працює - не відповідають фактичним обставинам справи.

Із урахуванням зазначеного, беручи до уваги те, що відповідач є молодим, здоровим та працездатним, інших дітей чи непрацездатних осіб на його утриманні немає, перебуває на заробітках за кордоном, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно довідки Ланчинської міської лікарні від 09.12.2014 року, ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку в сімейного (дільничного) лікаря з діагнозом: хронічний ерозивний гастродуоденіт в стадії нестійкої ремісії.

Водночас, посилаючись на значні витрати на лікування і придбання медичних препаратів, апелянт ОСОБА_3 проте не подав суду жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Так само представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не довела, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини.

Апеляційні скарги не містять посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано повно та всебічно і дано їм вірну правову оцінку.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський