АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/1532/2015 1-ї інстанції: Пілюгіна О.М. Категорія: право власності Доповідач: Трішкова І.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Трішкової І.Ю.,

суддів: - Пилипчук Н.П., Кірсанової Л.І.,

при секретарі - Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади міста Мерефи в особі Мереф"янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на частку у нерухомому майні за набувальною давністю,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/16 частину будинку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю, посилаючись на те, що зазначений житловий будинок по праву приватної власності зареєстрований: в 15/16 частин за позивачем на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, що видано 04.07.1996 року; в 1/16 частині за Мереф'янським домоуправлінням на підставі реєстраційного посвідчення, що видане МБП на підставі рішення виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 14 липня 1966 року. Житловий будинок складається з однієї житлової кімнати, кухні та веранди, загальною площею 32 кв. м. Позивач проживав і продовжує проживати у даному будинку, має у даному будинку зареєстроване місце проживання з 1972 року і весь цей час відкрито користується в тому числі і 1/16 частиною, яка зареєстрована за Мереф'янським домоуправлінням. Таким чином позивач вважає, що набув права власності на 1/16 частину в порядку набувальної давності.

Представник відповідача щодо вирішення справи поклався на розсуд суду, та пояснив, що 1/16 частина будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі акту була конфіскована 14 травня 1951 року у власника ОСОБА_5 та рішенням виконавчого комітету Мереф'янської міської Ради депутатів трудящих від 14 липня 1966 року передана Мереф'янському домоуправлінню, яке ліквідовано на підставі наказу № 192 від 25 липня 1989 року Управління житлово - комунального господарства виконкому Харківської обласної Ради народних депутатів. Новостворене Виробниче управління житлово - комунального господарства (ВУЖКХ), яке не є правонаступником Мереф'янського домоуправління також ліквідовано.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в 15/16 частин зареєстровано за позивачем на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, що видане 04.07.1996 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області; в 1/16 частині за Мереф'янським домоуправлінням на підставі реєстраційного посвідчення, що видане МБП на підставі рішення виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 14 липня 1966 року, протокол № 19.

З наказу №192 від 15 липня 1989 року Управління житлово-комунального господарства виконкому Харківської обласної Ради народних депутатів про ліквідацію самостійних домоуправлінь та про утворення Виробничих управлінь житлово-комунального господарства вбачається, що Мереф'янське домоуправління було ліквідовано. ВУЖКХ не було правонаступником зазначеного управління і 1/16 частину спірного будинку на баланс нікому не було передано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів, що він добросовісно на законних підставах заволодів 1/16 будинку.

Судова колегія не погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно ( набувальна давність) якщо інше не встановлено ЦК.

Частиною 1 ст.335 ЦК України передбачено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

В судовому засіданні встановлено, що спірна 1/16 частина будинку на цей час не має власника.

Представник Мереф"янської міської ради наполягав на тому, що відсутня можливість взяти зазначену частину будинку на баланс, оскільки 1/16 частина будинку складає 2 кв.м. ОСОБА_4 неодноразово звертався до міської ради, але міська рада не може взяти на баланс спірну частину будинку.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Таку позицію висловив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Оскільки встановлено, що ОСОБА_4 добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, а Мереф"янська міська рада наполягає на тому, що ОСОБА_4 іншим шляхом, ніж визнати за ним право власності за набувальною давністю, не може вирішити проблему належного користування та володіння своєю власністю, судова колегія вважає за можливе визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/16 частину спірного будинку за набувальною давністю.

У зв'язку з зазначеним рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/16 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий:

Судді: