АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/50/15 Справа № 204/8441/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 02 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування 1/4 частини квартири недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 02 червня 2014 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/4 частини квартири недійсним - відмовлено (а.с.159-162)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.169-173)

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 березня 2009 року між ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3 було підписано договір дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.16).

Договір дарування було посвідчено державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Ларисою Вікторівною (а.с.16).

У п.7 даного договору чітко зазначено - сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, тобто не є таким, що передбачено ст. ст. 234, 235 ЦК України. Дарувальник стверджує, що дарування здійснене ним за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства (а.с.16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у спорі, відповідно до вимог ст. 267 ЦК України.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно із ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти позову представник третьої особи - державний нотаріус Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупська Л.В. посилалася на те, що позивачка знала про існування договору дарування, і мала можливість його скасувати, мала право на звернення до суду з позовною заявою про визнання договору дарування недійсним. Тобто позивачці стало відомо про порушення своїх прав 24 березня 2009 року. Як видно із штемпелю на позовній заяві, позивач звернулася з позовом до суду 23 травня 2013 року, тобто після закінчення строку, визначеного ст. 257 ЦК України.

Позивачка посилалась на те, що пам'ять, розумові здібності, сприйняття дійсності були порушені у неї у зв'язку із захворюванням, що сталося 04.03.2009 року, про порушення свого права вона дізналася лише в грудні 2010 року, з позовом до відповідачки про визнання договору дарування ? частини квартири недійсним, вона звернулася 25.03.2013 року, вважає, що зробила це у межах строків позовної давності, який слід відраховувати з грудня 2013 року.

Однак колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки як було встановлено, для вчинення договору дарування, позивачу необхідно було провести наступні дії: звернутися із заявою до КП «ДМБТІ» за витягом для посвідчення договору дарування, який КП «ДМБТІ» виготовляло протягом двох місяців і був виданий позивачу 14.01.2009 року - ще до її захворювання; звернутися до органу опіки та піклування Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради для підтвердження свого бажання подарувати належну їй частину квартири АДРЕСА_1, і отримання відповідного дозволу, співвласником якої на той час був неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і в якій була зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, встановлено, що саме позивач 14.03.2009 року, вже після захворювання звернулась до ЖЕКу для отримання довідки про склад сім'ї у відчужуваній квартирі АДРЕСА_1, яка необхідна була для вчинення договору, яку позивач отримала, що також підтверджує її намір подарувати належну їй частину квартири доньці.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність нею строку позовної давності колегія суддів вважає не обґрунтованими,оскільки доказів своєчасного звернення до суду вона не надала.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду. Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 304,307,308, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 02 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича