Провадження №2/635/471/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі: Головуючого судді Савченко Д.М.,
секретар судових засідань - Журавльова Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про примусове виконання обов'язку в натурі, -
Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини:
Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).
Таким чином, з огляду на положення п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, у відповідача виникло зобов'язання, що пов'язано з укладанням договору позики.
Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).
Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).
Стаття 1048 ЦК України містить правила про відсотки за договором позики. Договір позики може бути оплатним або безоплатним. Відносини позики вважаються оплатними, якщо їх безоплатний характер прямо не встановлений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Відсотки за договором позики можуть сплачуватися позикодавцем в будь-якому погодженому сторонами порядку (у тому числі й однократно), а якщо такий порядок сторонами не визначений, відсотки мають сплачуватися щомісяця до дня фактичного повернення грошового боргу (п.2 ч.1 ст. 1048 ЦК України). Якщо розмір відсотків у договорі не визначений, він визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.
Згідно з ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язанням допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст. 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
У національній валюті України підлягає стягненню не тільки сума боргу а й інші складові грошового зобов'язання, передбачені зокрема у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 України.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність у відповідача підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного виконання зобов'язання у добровільному порядку.
Згідно квитанції №1 від 24 листопада 2014 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 11,509,526,533,625,1046,1047,1048 ЦК України, ст.ст. 11,79,88,197,209,212-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про примусове виконання обов'язку в натурі - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні).
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.М. Савченко