Справа №591/4234/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/2125/15 Суддя-доповідач - Шевченко В. А.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 жовтня 2015 року на задоволення вказаного позову постановлено виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами належав на праві власності подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_7

21 грудня 1976 року ОСОБА_3 після одруження із сином власників цього будинку ОСОБА_8, який проживав разом з батьками, за згодою останніх вселилася та в передбаченому законом порядку була зареєстрована в ньому (а. с. 11, 45).

В 1979 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 народилася дочка ОСОБА_4 - відповідачка у справі, (у подальшому її прізвище було змінено на ОСОБА_4), яка проживала разом з батьками та 13 серпня 1996 року за згодою власників будинку теж була зареєстрована у ньому (а. с. 11).

Після смерті у 1984 році ОСОБА_6, належну йому 1/2 частину спірного житлового будинку успадкувала його дружина ОСОБА_7, ставши єдиним його власником (а. с. 8).

28 вересня 2007 року ОСОБА_7 подарувала належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_10 Пунктом 7 цього договору передбачено, що він вчиняється з правом збереження права безоплатного проживання в будинку дарувальника - ОСОБА_7 (а. с. 41-42).

Посилаючись на пояснення свідків, суд визнав встановленим, що фактично будинок був поділений на два житлові приміщення з окремими входами, в яких мешкали дві різні сім'ї: в одному ОСОБА_7 разом з дочкою ОСОБА_11 та онукою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а в іншій - ОСОБА_3, ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та їхня дочка ОСОБА_4.

29 квітня 2015 року ОСОБА_11 подарувала будинок ОСОБА_5 (а. с. 5-7), членами сім'ї якої відповідачі ніколи не були, що вони беззаперечно визнали в суді апеляційної інстанції.

З наведеного слідує, що з огляду на норми ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, 405 ЦК України відповідачі, які протягом тривалого часу проживали разом з первісними власниками будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і вели з ними спільне господарство, набули право користування житловим приміщенням саме як члени їхньої сім'ї.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням же права власності у такої особи право користування жилим приміщенням у членів чи бувших членів її сім'ї теж втрачається, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14.

Таким чином, суд, вірно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права щодо непорушності й захисту права власності, вірно задовольнив позов, виселивши відповідачів з житлового приміщення.

Таке рішення суду слід визнати законним і обґрунтованим.

Посилання заявників в апеляційній скарзі на договір дарування житлового будинку від 08 вересня 2007 року, положення якого, як вони вважають, зберігають за ними право користування цим будинок є безпідставними, оскільки, як указано вище, передбачене цим договором збереження права користування житловим приміщенням стосується лише ОСОБА_7

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду теж не спростовують та не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 жовтня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -