Справа № 214/9128/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

15 січня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.,

при секретареві Троценко О.М.,

за участі представника позивача Ямкового В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачки вказавши, в його обґрунтування, що в період з 07.12.2009 р. по 26.09.2011 р. товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" було надано ОСОБА_2 без достатньої правової підстави грошові кошти на загальну суму 2379000 грн., перераховані на банківський рахунок НОМЕР_2 в ПАТ АКІБ "УкрСиббанк" на належний відповідачці її власний картковий рахунок НОМЕР_3, що підтверджується відповідними банківськими виписками. Відповідно до призначення платежу, вказаного у платіжних дорученнях на перерахування коштів як підставу оплати було вказано відповідні Договори про надання поворотної фінансової допомоги, які фактично сторонами укладені не були, відповідачкою не підписувалися, а тому є нікчемними. Оскільки грошові кошти належать до майна кошти, отримані відповідачкою за рахунок підприємства за нікчемними правочинами - договорами поворотної фінансової допомоги, підлягають поверненню позивачу в повному обсязі на загальних підставах, як набуті за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). 04.07.2014 р. позивачем було направлено відповідачці за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом письмову вимогу, якою ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" вимагало від ОСОБА_2 у семиденний строк від дня пред'явлення вказаної вимоги перерахувати на поточний рахунок товариства грошові кошти в загальній сумі 2379000 грн., проте вказана вимога не була вручена відповідачці та повернулася відправнику у зв'язку із закінченням строку зберігання. Разом з тим ОСОБА_2 вважається повідомленою про її направлення належним чином, оскільки сама ухилилася від отримання вказаної вимоги, направленої за місцем її проживання. Зважаючи на невиконання відповідачкою вказаної вимоги позивач просив суд стягнути з неї заборгованість в сумі 2379000,00 грн. а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3654,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача Ямковий В.І. позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та наполягав на його задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачка ОСОБА_2 тричі не з'явилася в судові засідання, призначені на 08.12.2014 р., 22.12.2014 р., 15.01.2015 р., про місце і час слухання справи повідомлялася належним чином відповідно до ст. 74 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заперечення проти позову не надала.

Керуючись ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних в ній даних та доказів, з урахуванням думки позивача за відсутності відповідачки з ухваленням заочного рішення.

Свідок ОСОБА_3 пояснив в судовому засіданні, що є засновником та директором ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО". Відповідачка доводиться йому колишньою дружиною, Протягом 2009-2011 р.р. на картковий рахунок ОСОБА_2 очолюваним ним підприємством були перераховані грошові кошти, які планувалися як поворотна фінансова допомога, у зв'язку з чим бухгалтерія зазначала саме таке призначення платежу, проте на момент перерахування, грошових коштів самі договори письмово не оформлялися, оскільки на той час свідок і відповідачка були подружжям, перебували в нормальних стосунках та він планував підписати їх з дружиною згодом. Однак в подальшому стосунки між ними зіпсувалися, у зв'язку з чим виникло декілька судових суперечок. Шлюбні відносини з відповідачкою були фактично припинені з вересня 2012 р., а в липні 2014 р. судом було розірвано шлюб між ними, за позовом ОСОБА_2 стягнуто з нього аліменти в судовому порядку, за його позовом визначено порядок участі батька у вихованні дитини. Відповідач переховується від нього, своє місце проживання не повідомляє, бо ухиляється від виконання рішення суду. Зважаючи на те, що між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки, ОСОБА_2 відмовилася оформлювати та підписувати з ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" договори поворотної фінансової допомоги. Більше року ОСОБА_3 як директор товариства чекав, що ОСОБА_2 розрахується та поверне грошові кошти, однак до цього часу гроші підприємству не сплачені. В липні 2014 р. позивачем було направлено відповідачці вимогу про повернення коштів, але вказані кошти вона так і не повернула, у зв'язку з чим на підприємстві числиться кредиторська заборгованість відповідачки, що підтверджується даними бухгалтерського обліку. До безнадійної заборгованості вказаний борг позивачки не відносився, оскільки строк позовної давності щодо його стягнення не минув, так як обчислюється з дня пред'явлення вимоги до ОСОБА_2 про повернення коштів.

Заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В період з 07.12.2009 р. по 26.09.2011 р. товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" перераховано ОСОБА_2 на банківський рахунок НОМЕР_2 на належний відповідачці її власний картковий рахунок НОМЕР_3 в ПАТ АКІБ "УкрСиббанк" МФО 351005 грошові кошти на загальну суму 2379000 грн., що підтверджується дублікатами банківських виписок від 07.12.2009р. на суму платежу 24 000 грн.; від 11.12.2009р. на суму платежу 60 000 грн.; від 14.12.2009р. на суму платежу 165 000 грн.; від 15.12.2009р. на суму платежу 390 000 грн.; від 16.12.2009р. на суму платежу 240 000 грн.; від 17.12.2009р. на суму платежу 215 000 грн.; від 21.12.2009р. на суму платежу 100 000 грн.; від 09.02.2010р. на суму платежу 13 000 грн.; від 17.02.2010р. на суму платежу 10 000 грн.; від 21.05.2010р. на суму платежу 945 000 грн.; від 02.08.2010р. на суму платежу 20 000 грн.; від 10.08.2010р. на суму платежу 12 000 грн.; від 16.02.2011р. на суму платежу 100 000 грн., виданими ПАТ АКІБ "УкрСиббанк" (а.с. 4 - 27) та від 15.09.2011р. на суму платежу 5 000 грн.; від 26.09.2011р. на суму платежу 80 000 грн., виданими ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" (а.с. 80 - 81).

Факт проведення вказаних операцій з перерахування коштів підтверджується також оборотно-сальдовою відомістю (а.с. 55) та карткою рахунку по контрагенту ОСОБА_2 (а.с. 54)

Договори про надання поворотної фінансової допомоги № 69/09 від 07.12.2009 р., № 71/09 від 11.12.2009 р., № 73/09 від 16.12.2009 р., № 74/09 від 21.12.2009 р., № 05/10 від 09.02.2010 р., № 06/10 від 17.02.2010 р., № 12/10 від 21.05.2010 р., № 20/10 від 02.08.2010 р., № 06/11 від 16.02.2011р., № 16/11 від 01.09.2011 р., № 17/11 від 26.09.2011р., вказані у бухгалтерських документах та банківських виписках як підстава перерахування коштів підприємством суду не надано. Зі слів свідка ОСОБА_3, в дійсності вони не укладалися, сторонами не підписувалися.

Відповідно до пп. 1.22.2 п. 1.22 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", чинного на момент перерхування коштів, поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Аналогічна норма міститься і в пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 нині діючого Податкового кодексу України, відповідно до якого поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Таким чином, відносини з надання поворотної фінансової допомоги за своєю цивільно-правовою природою є позиковими, а тому на них поширюється дія ч. 1 ст. 1047 ЦК України, відповідно до якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Тобто для договору позики як поворотної фінансової допомоги з позивачем як юридичною особою встановлено обов'язкову письмову форму.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Проте, суду не надано доказів того, що вищевказані договори поворотної фінансової допомоги з відповідачкою були підписані нею та укладені з позивачем у письмовій формі, у зв'язку з чим їх слід вважати нікчемними внаслідок недотримання обов'язкової письмової формі.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Отже, суд погоджується з думкою позивача про те, що Договори про надання поворотної фінансової допомоги № 69/09 від 07.12.2009 р., № 71/09 від 11.12.2009 р., № 73/09 від 16.12.2009 р., № 74/09 від 21.12.2009 р., № 05/10 від 09.02.2010 р., № 06/10 від 17.02.2010 р., № 12/10 від 21.05.2010 р., № 20/10 від 02.08.2010 р., № 06/11 від 16.02.2011р., № 16/11 від 01.09.2011 р., № 17/11 від 26.09.2011р., вказані у якості підстави перерахування коштів відповідачці є нікчемними, а тому відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Отже, грошові кошти належать до майна, а тому кошти отримані відповідачкою за рахунок підприємства за нікчемними правочинами - договорами поворотної фінансової допомоги, підлягають поверненню позивачу в повному обсязі на загальних підставах, як набуті за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що лише чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідачка набула майно без достатніх правових підстав без певної мети та відсутності чинної правової підстави його набуття. Крім того, грошові кошти не передавались у власність ОСОБА_2 За таких обставин, ураховуючи, що доказів укладення в письмовій формі правочинів з надання поворотної фінансової допомоги не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У зв'язку з цим, зважаючи на те, що строк виконання зобов'язань з повернення коштів підприємства сторонами не був визначений, а 04.07.2014 р. позивачем було направлено відповідачці за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом (№ поштового відправлення 698) письмову вимогу, якою ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" вимагало від ОСОБА_2 у семиденний строк від дня пред'явлення вказаної вимоги перерахувати грошові кошти в загальній сумі 2 379 000 грн. (а.с. 28), зобов'язання з повернення коштів мало бути виконано протягом семи днів від дня пред'явлення вимоги або встановлення неможливості її вручення відповідачці та повернення відправнику у зв'язку із закінченням строку зберігання, зважаючи на те, що ОСОБА_2 сама ухилилася від отримання вказаної вимоги, направленої за місцем її зареєстрованого проживання.

Відповідно до довідок ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" № 0657 від 01.11.2014 р. (а.с. 30) та від 15.01.2015 р. станом на 01.11.2014 р. та 15.01.2015 р. (а.с. 82) відповідно на підприємстві обліковується заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем в сумі 2379000,00 грн.

Таким чином, підтверджена письмовими доказами сума грошових коштів, отримана ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача як безпідставно набута.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому відшкодуванню позивачу підлягає сума понесених них витрат зі сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 218, 530, 1212 ЦК, ст. ст. 7, 8, 10, 11, 60, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: 50027, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1,) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ СЕВЕКО" (50027, м. Кривий Ріг вул. Костенко, б. 3 кв. 11, р/р 5636 в ПАТ "Укрексімбанк", МФО 331401,) грошові кошти в загальній сумі 2 379 000,00 грн. (два мільйони триста сімдесят дев'ять гривень 00 коп.), а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційному суді Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів позивачем з моменту винесення, відповідачем після процедури перегляд заочного рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку - після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Г. Ковтун