РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., при секретарі Марусій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом вселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, вказавши в обґрунтування позовних вимог наступне. Позивачі є співвласниками по 1/6 частині кожний квартири АДРЕСА_1. 1/2 частина зазначеної квартири належить відповідачу ОСОБА_3 та 1/6 частина квартири - відповідачу ОСОБА_4

Позивачі зазначають, що на даний час квартирою користуються та володіють тільки відповідачі, вони займають повністю усю квартиру, а позивачі протягом двох місяців не можуть вселитися у квартиру та розпоряджатися належним їм майном та були вимушені звернутися до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області з відповідною заявою.

Добровільно вселити Позивачів у квартиру Відповідачі відмовляються, тому позивачі звернулись до суду та просять усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом вселення їх у квартиру.

В судовому засіданні представники позивачів підтримали позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі у судовому засіданні не заперечують проти вселення позивачів у квартиру, проте заперечують проти розгляду питання в судовому порядку, оскільки спір відсутній і вони як, власники іншої частини квартири не чинять перешкод у користуванні власністю позивачам, самі спірною квартирою не користуються, мешкають за іншою адресою, а сама спірна квартира на даний час у непридатному для проживання стані, тому просять у задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідачі пояснили, що після смерті попереднього власника квартири ОСОБА_5 у квартирі мешкали родичі позивачів, у них були ключі від квартири. Після поховання ОСОБА_5, родичі його батьків, які є позивачами, користувались квартирою. Також пояснили, що двері та замок у дверях квартири не змінювали, за комунальні послуги по квартирі сплачують відповідно до своєї часки у праві власності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, , з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень,суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено положеннями ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.

Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, підставою для задоволення позову власників є встановлення факту порушення їх прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ними цих прав.

В судовому засіданні підтверджено, що позивачі являються співвласниками спірної квартири.

Проте, судом не встановлено заперечень з боку відповідачів проти вселення інших співвласників - позивачів, позивачами не доведено відсутності у них можливості самостійно, без звернення до співвласників, реалізувати свої права власників. У судовому засіданні не встановлена відсутність ключів від приміщення, вчинення скандалів, заміна замків, дверей тощо та неможливість вільного доступу до належного їм майна, тому відсутні підстави вважати, що співвласники - відповідачі чинять перешкоди у користуванні належною позивачам власністю.

У судовому засіданні представник позивача не заперечувала, що дійсно після смерті сина позивачів, який був власником спірної квартири, позивачі вільно користувались квартирою на власний розсуд.

В судовому засіданні встановлено, що приміщення квартири відповідачами не використовується, згідно довідки ОСББ «Центральний Запоріжжя» № 35 від 11.11.2014 року в квартирі ніхто не зареєстрований.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом про захист порушеного права, у першу чергу позивачі повинні надати суду докази порушення їх прав відповідачами.

Проте, позивачі на порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою, зокрема, позивачами не надано доказів, що відповідачі взагалі порушують їх право на проживання у квартирі.

Висновок дільничного інспектора Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 08.10.2014 року, на який посилаються позивачі, як на доказ порушення їх прав, а також матеріали перевірки за заявою ОСОБА_2 не містять жодного встановленого факту порушення прав позивачів на користування квартирою.

Інших доказів на підтвердження позовних вимог ні позивачі, ні їх представники суду не надали.

Враховуючи, що судом не встановлено вчинення відповідачами перешкод позивачам у користуванні квартирою, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом вселення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.В. Калюжна