Справа № 751/2511/15-ц Провадження № 22-ц/795/1224/2015 Головуючий у I інстанції Овсієнко Ю. К. Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Кузюри Л.В., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2015 року, якою закрито провадження у справі за її позовом до Чернігівської міської ради про зобовязання вчинити певні дії, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не дав належної оцінки положенням пунктів 6,7,21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно яких, спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень згідно ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Апелянт зазначає, що незважаючи на те, що позивачем заявляються вимоги про зобовязання Чернігівської міської ради розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, проте цей спір виник саме з приводу перешкод органу місцевого самоврядування у набутті земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, місцевий суд, керуючись п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, виходив з того, що позивачем предявлені вимоги до Чернігівської міської ради і правовідносини виникли у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій шляхом реалізації їх компетенції у сфері управління, тому вимоги про зобовязання розгляду заяви з надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, не віднесено до компетенції ст.15 ЦПК України.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та положенням цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просила зобов'язати відповідача на найближчій сесії розглянути в межах норм закону її заяву від 12 листопада 2013 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Танкістів (будівельний №18) в м. Чернігові орієнтованою площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімецних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

З огляду на вищезазначене, критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є суб'єктивний склад учасників процесу та характер правовідносин.

Згідно розяснень, викладених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, розмежування компетенції судів з розгляду земельних та повязаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від субєктного складу їх учасників. Ті земельні та повязані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус субєкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належать до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно - правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статі 4, пункт 1 частини першої, частина друга статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01 квітня 2010 року, роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року, зі змінами від 19 березня 2010 року «Про практику застосування судами земельного законодавста при розгляді цивільних справ», апеляційний суд приходить до переконання, що у даній справі відповідач є суб'єктом владних повноважень, тому судом першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Спір, про вирішення якого подано позов, стосується діяльності Чернігівської міської ради як органу місцевого самоврядування при здійсненні владних управлінських функцій по розгляду заяви ОСОБА_1, в якій позивач просить зобов'язати відповідача вчинити певні дії, а саме: розглянути його заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Твердження апелянта про те, що даний спір виник саме з приводу перешкод органу місцевого самоврядування у набутті земельної ділянки є хибним, оскільки питання про право ОСОБА_1 на земельну ділянку Чернігівською міською радою не вирішувалося, а тому відсутні підстави вважати порушеним цивільне право позивача.

За таких обставин, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права та доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: