У Х В А Л А

Іменем України

06.02.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 28 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що в провадженні Виноградівського районного суду є справа №703/5219/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення межі між двома земельними ділянками. Ухвалою ВССУ від 19.06.2013 року дана цивільна справа була направлена на новий судовий розгляд.

Оскільки ОСОБА_3 є пенсіонеркою, її інтереси представляв по довіреності ОСОБА_2 Для належного захисту у справі вони звернулися до адвоката ОСОБА_4, якій сплатили майже всі свої заощадження в сумі 8000 грн., що підтверджується корінцем угоди від 27.07.2013 року. Однак договору про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_4 ні з ОСОБА_3, ні з ОСОБА_2 укладено так і не було. Тобто вказану грошову суму адвокат ОСОБА_4 отримала безпідставно.

Відповідачка за відсутності договору представляла інтереси ОСОБА_3 у Виноградівському районному суді, однак не довела справу до кінця, несумлінно ставилася до своїх обов'язків, заплутала справу і в подальшому взагалі відмовилася приймати участь в судових засіданнях.

На підставі наведеного, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8000 грн. безпідставно отриманих коштів та судові витрати.

Рішенням Виноградівського районного суду від 28.11.2014 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням представник позивача ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що між ОСОБА_3 і адвокатом ОСОБА_4 відсутній договір про надання правової допомоги, що підтверджується рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 19.06.2014 року. Також про відсутність між сторонами підписаного договору свідчить бланк договору №58 від 27.07.2013 року на якому відсутній його підпис чи підпис ОСОБА_3, а наявний лише підпис ОСОБА_4 Щодо договору №58 від 29.07.2013 року, на який послався суд у своєму рішенні, то ОСОБА_2 такий договір не підписував, а підпис від його імені підроблено. Крім того, при зверненні до адвоката ОСОБА_4 він діяв на підставі довіреності від 13.10.2012 року, що була видана без права передоручення, а відтак ОСОБА_4 взагалі не мала права укладати з ним договір про надання правової допомоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги і свої обов'язки адвоката за цим договором ОСОБА_4 виконувала належним чином.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи 27.07.2013 року ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_4 8000 грн. за надання правової допомоги по справі №703/52/12, що підтверджується корінцем угоди та чеком ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.10, 11).

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №58 від 29.07.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4 щодо представлення інтересів ОСОБА_3 по справі за її позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення меж між земельними ділянками (а.с.138). Вказаний договір підписано як довірителем ОСОБА_2 так і адвокатом ОСОБА_4

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що такий договір ОСОБА_2 не підписував, а також про те, що ОСОБА_4 не мала права укладати такий договір, так як довіреність була без права передоручення, оскільки з цих підстав зазначений договір від 29.07.2013 року не оспорювався та не визнавався недійсним в судовому порядку.

Також безпідставним є посилання апелянта на рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 19.06.2014 року, оскільки у вказаному рішенні хоча і не зафіксований факт існування договору, однак в ньому і не зазначено про відсутність укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги. Даний рішенням лише оцінювалася якість надання ОСОБА_4 правової допомоги. При цьому, як у вказаному рішенні ВКДКА України, так і в рішення КДКА Закарпатської області від 21.02.2014 року зафіксовано, що звертаючись із скаргою на адвоката ОСОБА_4, ОСОБА_2 сам посилався на укладення між ними договору про надання правової допомоги, яку за його твердженням ОСОБА_4 надавала неякісно. Дана скарга наявна в матеріалах справи (а.с.154).

З приводу посилання апелянта на непідписаний ним договір №58 від 27.07.2013 року колегія суддів констатує наступне.

Дійсно в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №58 від 27.07.2013 року, в якому вказано в якості особи, що звернулася за такою допомогою ОСОБА_3, і який підписаний лише адвокатом ОСОБА_4 (а.с.53).

Однак як встановлено судом першої інстанції 27.07.2013 року, внаслідок звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_4 було досягнуто усної домовленості про надання правової допомоги, і у вказаний договір було вписано ім'я ОСОБА_3, яку і повинна була представляти ОСОБА_4 На виконання даної усної домовленості і було сплачено суму в розмірі 8000 грн. у цей же день. Після з'ясування в судовому засіданні від 29.07.2013 року, що ОСОБА_3 внаслідок похилого віку не зможе ходити в судові засідання, у зв'язку з чим не може підписати примірник вищевказаного договору від 27.07.2013 року, було складено новий договір №58 від 29.07.2013 року, який був підписаний представником ОСОБА_3 за довіреність ОСОБА_2 Зазначене свідчить, що фактично спочатку 27.07.2013 року між сторонами було укладено усний договір про надання правової допомоги, який в подальшому був зафіксований у письмовій формі у вигляді договору від 29.07.2013 року. Таке укладення договору не суперечить приписам ЦК України та ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та відповідно не свідчить про нікчемність договору від 29.07.2013 року.

Узагальнюючи наведене колегія суддів констатує, що договір про надання правової допомоги №58 від 29.07.2013 року не є нікчемним в силу закону та не визнавався недійсним в судовому порядку, а тому згідно ст. 204 ЦК України є правомірним та створює для його сторін відповідні правові наслідки.

По даній справі позивач звернувся до суду із позовом про стягнення безпідставно отриманих кошів на підставі ст. 1212 ЦК України. Однак договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України. Така ж правова позиція викладена в Постанові ВСУ №6-88цс13 від 02.10.2013 року.

Зважаючи на викладене суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні даного позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга, відповідно до ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді