АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/158/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/62/К/15 суддя Рибаєв О.А.
Категорія - 44 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко В.О.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою та виселення, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою та виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу укладеною між позивачем як покупцем, з однією сторони та відповідачем ОСОБА_2 і громадянином ОСОБА_6 як продавцями з іншої сторони, посвідченого 04.04.2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 25.10.2011 року.

Відповідач була знята з реєстрації у спірній квартирі з 22.03.2011 року, проте фактично продовжує проживати у квартирі, що підтверджується актом ТОВ "Комбінат благоустрою" від 20.12.2013 року. ОСОБА_2 добровільно звільняти квартиру та виселятися з неї відмовляється.

Зазначеними діями відповідач чинить перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною позивачу нерухомістю, тому ОСОБА_4 просив суд усунути йому перешкоди з боку ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні квартирою та виселити її без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою та виселення - задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог. Судом не враховано, що відповідач спірну квартиру не продавала і продавати ніколи наміру не мала. 04 квітня 2014 року ОСОБА_2 була присутня у приватного нотаріуса ОСОБА_7 з метою отримання грошових коштів у кредит та підписувала договір іпотеки для забезпечення виконання зобов'язання, а не договір купівлі-продажу квартири. ОСОБА_4 не прийняв у фактичну власність квартиру, а ОСОБА_2 не отримувала грошових коштів у розмірі 50 000 грн., крім того квартира у 2011 році коштувала за ринковими цінами у відповідному районі значно більше. Відповідач звернулась до Саксаганського РВМ м. Кривого Рогу з заявою про скоєння злочину і до цього часу ведеться досудове розслідування з приводу незаконного заволодіння майном, однак суд на цю обставину увагу не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду підлягає залишенню без змін, як законне і обґрунтоване, а апеляційну скаргу просить відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2011 року (а.с.4), належить квартира АДРЕСА_1. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано у КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 25.10.2011 року. (а.с.6)

Відповідно до довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби "Новаком" № 331 від 12.02.2013 року (а.с.11) відповідач ОСОБА_2 з 22.03.2011 року знята з реєстрації у спірній квартирі.

З акту ТОВ "Комбінат Благоустрою" від 20.12.2013 року фактично проживає у АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення позивних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 156, 157 ЖК України і виходив з того, що фактичним проживанням відповідач чинить перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною йому нерухомістю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті визначено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Таким чином, право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 припинилося унаслідок укладення нею договору купівлі-продажу із позивачем, за умовами якого вона передала спірну квартиру у власність останнього.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4, як новий власник квартири АДРЕСА_1 заявив обґрунтовані вимоги до ОСОБА_2, право власності якої на вказану квартиру припинено у відповідності до вимог закону, про усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом позбавлення відповідача права користування зазначеною квартирою та виселення з неї.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач спірну квартиру не продавала і продавати ніколи наміру не мала, а була присутня у нотаріуса з метою отримання грошей у кредит та оформлення договору іпотеки, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги так як ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, в порушення ст. 10, 60 ЦПК України, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини.

Крім того, як вбачається з розписки від 20.02.2012 року, яка була досліджена під час апеляційного розгляду справи, і факт написання якої не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6 зобов'язувались у строк до 5 березня 2012 року виїхати із квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири від 04.04.2011 року не було визнано недійсним, і відповідачем та її представником не надано доказів, що справа за позовом про визнання даного договору недійсним розглядається в суді, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мала наміру продавати квартиру та була позбавлена майна шляхом шахрайських дій.

Не заслуговують на уваги і посилання на те, що ОСОБА_4 не прийняв у фактичну власність квартиру, так як п. 3.1 Договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на відчужувану за цим договором нерухомість згідно з п.4 ст. 334 ЦК України настає для покупця з моменту державної реєстрації даного договору, а тому не пов'язано з моментом передачі майна. Тобто право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 виникло у позивача ОСОБА_4 25.10.2011 року, коли була проведена державна реєстрація договору купівлі-продажу від 04.04.2011 року.(а.с.6)

Доводи щодо того, що ОСОБА_2 не отримувала грошових коштів у розмірі 50 000 грн. спростовуються п. 2.2 Договору купівлі-продажу, де зазначено, що покупець сплатив продавцям в момент підписання даного договору в повному обсязі погоджену сторонами ціну договору, що відповідач засвідчила своїм підписом у договорі.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира у 2011 році коштувала за ринковими цінами у відповідному районі значно більше не приймаються колегією суддів до уваги, так як не стосуються предмету розгляду в даній справі.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: