АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1238/14-ц 22-ц/774/601/К/15
Справа № 212/2138/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/601/К/15 Шум Л.І.
Категорія - 27 (ІV) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа Георгійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 лютого 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 28 серпня 2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак відповідач своєчасно платежі не вносила, внаслідок чого станом на 26.01.2014 року утворився борг у загальному розмірі 22 400,63 грн., яка складається з наступного:

- 3086,44 грн.,- заборгованість за кредитом;

- 19 314,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

З урахуванням суми у розмірі 7 641, 46 грн., яка була задоволена судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.12.2008 року, просили суд стигнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у сумі - 14759,17 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.- штраф (фіксована частина) та 737,96 грн. - штраф (процентна складова), а всього 15 997,13 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, .від 30 січня 2015 року у задоволені позову ПАТ КБ "ПриватБанк" - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Так суд прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно виконання умов договору - встановивши строк дії договору, що рівний строку дії картрахунку, що в свою чергу не заборонено ст.. 259 ЦПК України.

Також, судом залишено поза увагою, те що картковий рахунок відкритий па невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви держателя. В даному конкретному випадку кредитний договір було подовжено на строк дії картки, оскільки жодна із сторін не заявляла про свій намір його розірвати. Отже перебіг строку позовної давності для звернення з вимогами до відповідача іза даним позовом не може бути пропущеним так як правовідносини між сторонами тривають до повного погашення боржником кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів-вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду, що переглядається в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах - та на умовах, встановлених., договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 серпня 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_4 був укладений договір № б/н, про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № НОМЕР_1, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_4 підтвердила, що ознайомлена та погоджується із вказаними складовими укладеного договору, та з тим, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної картки.

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови надання і правила банківських послуг, Пам'ятка клієнта та Тарифи Банку.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевиплаті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Звертаючись до суду з позовною заявою ПАТ КБ "ПриватБанк" вказував

на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за договором № б/н від 28.08.2006 року належним чином не виконала і станом на 26.01.2014 року утворився борг у загальному розмірі 22 400,63 грн., який складається з наступного:

- 3086,44 грн.,- заборгованість за кредитом;

- 19 314,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

З урахуванням суми у розмірі 7 641,46 грн., яка була задоволена судовим наказом Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23.12.2008 року, заборгованість ОСОБА_4 склала - 14759,17 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:- 500 грн.- штраф (фіксована частина) та 737,96 грн. - штраф (процентна складова), а всього 15 997,13 грн., тому необхідно вказану заборгованість стягнути в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, проте відмовив у задоволені заявленого Банком позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про застосування строку позовної давності, без відповідної заяви сторони у спорі та відмову у задоволені позову Банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 у повному обсязі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися, до суду з вимогою про-захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п.3, п. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак ОСОБА_4 не заявляла про застосування строку позовної давності, хоча і була повідомлена та приймала участь при розгляді даної справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористалась.

Суд першої інстанції зазначене не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про можливість застосування наслідків пропуску строку позовної давності без відповідної заяви сторони у справі.

Матеріали справи не містять заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Отже висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності не відповідають матеріалам справи.

Перевіряючи розрахунок заборгованості ОСОБА_4 перед Банком, колегія суддів погоджується із сумою заборгованості, встановлену судом першої інстанції.

Проте, приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як зазначено у позовній заяві, сума боргу ОСОБА_4 за кредитним договором №б/н від 28.08.2006 року та відсотками, з урахуванням суми стягнутої за судовим наказом виданим Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 23.12.2008 року складає 14 759,17 грн.

Крім того, Банк просить суд стягнути з відповідача штрафи за порушення зобов'язання: 500 грн.- штраф (фіксована частина) та 737,96 грн.- штраф (процентна складова), однак колегія суддів не може погодитись з зазначеними вимогами банку з огляду на наступне.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України).

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як убачається із п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9-12), які є невід'ємною частиною договору, у разі порушення позичальником строків платежів по будь - якому із грошових зобов'язань, передбачених договором на строк більше 120 днів, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) + 5% від суми позову.

В суді апеляційної інстанції представник банку підтвердив дійсність зазначеного порядку та способу нарахування штрафів, і не заперечував що штраф слід нараховувати з моменту порушення та з урахуванням 120 днів.

Згідно наданих Банком розрахунків (а.с.6-7), відповідач порушила зобов'язання за кредитним договором з 28.02.2007 року як по сплаті тіла кредиту так і по погашенню процентів за його використання.

Враховуючи положення п. 8.6. Умов, у Банка виникло право на нарахування сум штрафу після спливу 120 днів, з моменту порушення зобов'язання, після 28.02.2007 року, а саме 28.06.2007 року, до суду Банк звернувся 10 лютого 2014 року.

За змістом норм ст.. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи наведене штраф підлягає стягненню лише в межах одного року до пред'явлення позову, а саме з 10 лютого 2013 року.

Проте з поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається що нарахування штрафів з цього періоду та до звернення до суду (лютий 2014 року) позивачем не провадилось.

Тобто відсутні позовні вимоги, щодо стягнення суми штрафів за останній рік перед зверненням Банку до суду.

Враховуючи наведене та виходячи із положень Умов та Правил надання банківських послуг, в частині нарахування штрафу, фактичних обставин справи, меж позовної заяви та вимог ст.. 258 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволені позову Банку про стягнення з ОСОБА_4 у зв'язку відсутністю позовних вимог.

При цьому колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 06.11.2013 року (справа №6-116цс13) та від 19.11.2014 року (справа № 6-160цс14), які в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, відповідно до яких стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, колегія суддів із врахуванням зазначеного та з урахуванням невиконання ОСОБА_4 умов кредитного договору, щодо повернення кредиту, процентів за користування кредитними коштами у встановлений договором строк, дійшла висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з ОСОБА_4 заборгованості в сумі 14 759,17 грн. В іншій частині позову суд відмовляє у його задоволені.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Тому з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ПАТ "КБ "ПриватБанк" колегія суддів стягує судові витрати 243,60 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 121,80 грн. сплачених позивачем при зверненні з апеляційною скаргою, а разом 365,40 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п.1, 4 ч.1 ст.309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія

судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2015 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 серпня 2006 року у сумі 14 759,17 грн.

В частині позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення штрафу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в загальному розмірі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: