АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3153/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Третейського суду при асоціації Українських банків від 24 липня 2014 року у справі №1140/14,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаною заявою ОСОБА_2 звернулась в жовтні 2014 року.

Просила скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.07.2014 року у справі № 1140/14 в частині солідарно стягнення з неї заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №030/703543-КV у розмірі 42 684,96 грн. та третейського збору в розмірі 826,85 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за договором відновлювальної кредитної лінії №030/703543-КV між нею, як поручителем, та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки №030/703542-РО. Пунктом п.5.1. Договору поруки передбачена можливість вирішення третейським судом спорів, які можуть виникнути між сторонами у зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору, натомість дія договору поруки припинилась через 6 місяців з моменту коли позичальником було прострочено сплату чергового платежу за кредитом, а тому і третейська угода припинила свою дію. У зв'язку з чим, ухвалюючи рішення від 24.07.2014 року, третейським судом вирішено питання які виходять за межі третейської угоди.

З урахуванням викладеного, на підставі ст. 389-1 та 389-2 ЦПК України просила скасувати вказане рішення в частині стягнення з неї заборгованості за договором в розмірі 42 684,96 грн. та третейського збору в розмірі 826,85 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та ухвалення нової про задоволення заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника банку, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12.08.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії №030/703543-КV.

12.08.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №030/703542-РО відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі в строки та порядку передбаченого, зокрема, договором відновлювальної кредитної лінії №030/703543-КV від 12.08.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.07.2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 42 684,96 грн. та третейський збір в сумі 826,85 грн.

Компетентність третейського суду для розгляду спору, згідно вступної частини рішення, третейським суддею встановлена відповідно до третейського застереження, передбаченого ст. 6 договору відновлювальної кредитної лінії №030/703543-КV від 12.08.2008 року та ст. 5 договору поруки № 030/703542-РО від 12.08.2008 року.

Відмовляючи заявнику у задоволенні поданої заяви суд 1-ї інстанції виходив з того, що передбачені ч.2 ст. 389-5 ЦПК України підстави для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.07.2014 року відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції повністю відповідає встановленим обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам закону.

Статтею 17 ЦПК України передбачено, що сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасоване у випадках: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі та обставинам справи, відповідно до яких підстав для скасування рішення третейського суду встановлено не було.

Статтею 5 договору поруки, укладено між сторонами, встановлено що всі спори і непорозуміння, які можуть виникнути між сторонами у зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до регламенту постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до третейського суду з позовом до ОСОБА_2 як до поручителя на підставі вказаного договору поруки, що містить третейське застереження, а тому підстав вважати що рішення третейського суду прийнято у спорі не передбаченому третейською угодою або цим рішенням вирішені питання які виходять за межі третейської угоди, немає.

Доводи апеляційної скарги про те що договір поруки був припинений на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв'язку з не пред'явленням банком вимоги до поручителя на протязі 6 місяців від дня настання строку основного зобов'язання, а тому третейська угода також припинила свою дію, не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки ст. 389-5 ЦПК України визначено виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Порушення третейським судом норм матеріального права не може слугувати підставою для скасування рішення третейського суду.

Розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду суд, згідно з ч.3 ст.384-4 ЦПК України, лише встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду, які визначені ст. 389-5 ЦПК України та не здійснює перевірку правильності застосування третейським судом норм матеріального права при вирішенні спору.

Колегія суддів не може взяти до уваги ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.02.2014 року, якою ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09.10.2013 року про часткове задоволення заяви про скасування рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з поручителя задоволено, з тих підстав, що рішенням третейського суду, який був предметом розгляду по цій справі, було встановлено факт припинення поруки.

Натомість, аналізуючи зміст рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.07.2014 року, який є предметом розгляду, в заяві що переглядається, факт припинення договору поруки №030/703542-РО від 12.08.2008 року не встановлений.

В матеріалах справи також відсутні інші судові рішення про припинення договору поруки №030/703542-РО від 12.08.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк»

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: