Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності заповіту, заінтересовані особи: Ірпінська державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_2, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з вищезазначеною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3 на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй майном, склавши заповіт на його користь та на користь його сестри, ОСОБА_2

Посилається на те, що він як спадкоємець за заповітом звернувся до Ірпінської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини в порядку ст. 1274 ЦК України, однак реалізувати своє право на відмову від прийняття спадщини він немає можливості, так як у державній нотаріальній конторі не можуть прийняти до уваги його заяву про відмову від прийняття спадщини з тих причин, що існують розбіжності у написанні його прізвища у паспорті та заповіті, посвідченому на його користь 04.06.2004 року, зокрема у заповіті його прізвище зазначене «ОСОБА_1», тоді як у паспорті прізвище значиться «ОСОБА_1».

Враховуючи вищевикладене, вважає що питання встановлення факту належності йому заповіту має бути вирішено в судовому порядку. У зв'язку з чим звертається з даною заявою до суду.

Заявник в судовому засіданні вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обгрунтувавши поясненнями просить суд заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримує вимоги заявника та не заперечує проти задоволення заяви.

Представник Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надійшла заява згідно якої просять розглянути справу без участі представника нотаріальної контори у зв'язку з великою завантаженістю і винести рішення у відповідності до діючого законодавства України.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Коцюбинське Києво-Святошинського району Київської області. Батьками останнього є: батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2

З наданого суду Свідоцтва про народження заявника також вбачається, що воно складене на російській мові і прізвище заявника записано як «ОСОБА_1» (а.с. 6).

Згідно паспорта громадянина України Серія НОМЕР_3 виданого Подільським РУ ГУМВС України в м. Києві 13 лютого 1999 року, прізвище його власника значиться як «ОСОБА_1» (а.с. 9-12), а в Довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 17.07.1998 року ДПА у Подільському районі м. Києва, прізвище особи, якій вона видана зазначено як «ОСОБА_1» (а.с. 16).

Судом встановлено, що власником вищезазначеного паспорта громадянина України та Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, є одна і таж особа, а саме заявник по справі ОСОБА_1. Написання ж по-різному його прізвища в зазначених документах викликане неоднаковим його перекладом особами які їх видавали, оскільки останнє (прізвище), як вже зазначалося вище, в Свідоцтві про народження заявника записано лише на російській мові.

Як вказувалось вище, заявник звертаючись із даною заявою до суду обґрунтовує її тим, що він не може реалізувати своє право надане йому ст. 1274 ЦК України на відмову від прийняття спадщини, оскільки існують розбіжності у написанні його прізвища у паспорті та заповіті, посвідченому на його користь 04.06.2004 року, зокрема у заповіті його прізвище зазначене «ОСОБА_1», тоді як у паспорті прізвище значиться «ОСОБА_1».

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявника, ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 виданим 08.04.2014 року Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області (а.с. 5). Факт наявності родинних відносин між заявником та ОСОБА_3 є встановленим та ніким не оспорюється.

Судом встановлено, що мати заявника ОСОБА_3 за свого життя, а саме 04.06.2004 року на випадок своєї смерті склала Заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, яким належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Зі змісту зазначеного Заповіту вбачається, що прізвище, ім'я та по-батькові одного із спадкоємців відповідає прізвищу, імені та по-батькові особи зазначеної в Довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 17.07.1998 року ДПА у Подільському районі м. Києва власником якої, як встановлено судом, є заявник по справі ОСОБА_1 Інший же спадкоємець, ОСОБА_2 є сестрою заявника, що підтверджується наданими суду Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_5 та Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія НОМЕР_6 (а.с. 15).

Стаття 234 ЦПК України визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Крім того, Пленум Верхового Суду України в п. 12 своєї Постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що спадкоємець, який зазначений в Заповіті складеному 04.06.2004 року ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 та зареєстрованому в реєстрі за № 661, а саме ОСОБА_1 та особа, яка зазначена в паспорті громадянина України Серія НОМЕР_3 виданому Подільським РУ ГУМВС України в м. Києві 13 лютого 1999 року, а саме ОСОБА_1, є однією і тією ж особою, у зв'язку з чим доведеним є той факт, що володільцем зазначеного Заповіту є саме ОСОБА_1.

Судом встановлено, що іншим способом виправити допущену помилку в складеному ОСОБА_3 Заповіті, крім як встановити факт його належності заявнику, не вбачається можливим, оскільки ОСОБА_3 померла, а відповідно до п. 8 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою КМ України, від 15.06.1994 року, № 419, виправлення вносяться у присутності заповідача або довірителя та застерігаються посадовою, службовою особою перед підписами заповідача або довірителя, повторюються в кінці посвідчувального напису та скріплюються підписом посадової, службової особи і печаткою установи, закладу, судновою печаткою, печаткою установи виконання покарань, слідчого ізолятора, печаткою служби експедиції, яка застосовується для посвідчення офіційних документів. Виправлення вносяться за згодою заповідача або довірителя до всіх примірників заповіту чи довіреності так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати.

Статті 15, 16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги заявника знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16 ЦК України, Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою КМ України, від 15.06.1994 року, № 419, Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», керуючись ст.ст. 3,10,11, 209, 213-215, 218, 223, 234, 235, 256-259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт Серія НОМЕР_3 виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві 13 лютого 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, Заповіту складеного 04.06.2004 року ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 661.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко