Справа № 581/29/15-ц
Провадження № 2/581/42/15
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2015 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області

про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

09 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Вимоги мотивував тим, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після свого батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, спадщину після якого він вчасно прийняв шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори.

За відсутності реєстрації за його бабою та батьком права власності на збудований житловий будинок по АДРЕСА_1 позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок та господарські споруди за вказаною адресою.

Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач позовні вимоги визнав, просили розглядати справу за їх відсутності.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_2, є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

ОСОБА_2, постійно проживала та була зареєстрована у с.Синівка Липоводолинського району Сумської області разом зі своїм сином ОСОБА_3 (а.с.11).

Рішенням загальних зборів існуючого на той час колгоспу ім.Леніна ОСОБА_2 під житлову забудову виділялась земельна ділянка по АДРЕСА_1 (а.с.15).

Із погосподарських книг за 1967-2015 роки вбачається, що вона, як «голова сім'ї» разом із сином ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_4 із 1967 року проживала за вказаною адресою (а.с.52-63).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_4 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_2 (а.с.9).

ОСОБА_3 на час мерті матері та після цього постійно проживав та був зареєстрованим по АДРЕСА_1 Сумської області (а.с.11).

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

19 червня 2013 року ОСОБА_3 заповів усе своє майно своєму синові ОСОБА_5 Заповіт посвідчувався приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу за №1476 (а.с.34).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 помер (а.с.10).

02 грудня 2013 року син померлого ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька (а.с.33).

За наданими приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 14 січня 2015 року відомостями, за заявою ОСОБА_1 від 02 грудня 2013 року була заведена спадкова справа №314 після смерті ОСОБА_3 (а.с.32).

07 травня 2014 року ОСОБА_1 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 3,36 га, що перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.Леніна Липоводолинського району Сумської області та грошових сум у розмірі 2964 грн. 65 коп. (а.с.35).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1, відомості про власника відсутні (а.с.31).

Відповідно до технічного паспорту та довідки-характеристики від 23 травня 2014 року, домоволодіння по АДРЕСА_1 складається із житлового будинку літ.«А-І», загальною площею 67,7 кв.м, житловою - 36,3 кв.м, із верандою літ. «а» та ганком літ. «кр», літньої кухні літ.«Б», сараїв літ.«В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», «И», погребу літ.«п/г», огорожі №1-2, колодязю №3, загальною інвентаризаційною вартістю 99912 грн. Рік будівництва житлового будинку - 1972, інших споруд не пізніше 1976 року.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, до спірних правовідносин щодо прийняття спадщини підлягає застосуванню чинне на той час законодавство - ЦК Української РСР 1963 року та інші нормативно-правові акти.

Згідно з положеннями ст.ст.549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Зважаючи на те, що єдиний син померлої ОСОБА_3 продовжив проживати у їх спільному будинку у с.Синівка Липоводолинського району, суд вважає спадщину такою, що належним чином була ним фактично прийнята.

Щодо відносин спадкування, які виникли після смерті батька позивача ОСОБА_3, то слід застосовувати правила ЦК України.

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1223, 1269, 1270 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, які у разі прийняття спадщини на час відкриття спадщини не проживають постійно із спадкодавцем, мають у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції), однак передбачала її проведення в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121.

Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, який вчасно прийняв спадщину, та за відсутності державної реєстрації спадкового будинку з господарськими будівлями позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і зареєструвати право власності на нього, суд вважає, що його спадкові права підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно.

Зважаючи на наявність від позивача заяви, у якій він просить не відшкодовувати йому судові витрати, суд вважає за можливе не вирішувати це питання у відповідності зі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 67,7 кв.м, житловою - 36,3 кв.м, із верандою літ. «а» та ганком літ. «кр», літньої кухні літ.«Б», сараю літ.«В», сараю літ.«Г», сараю літ.«Д», сараю літ.«Е», сараю літ.«Ж», сараю літ.«З», сараю літ.«И», погребу літ.«п/г», огорожі №1-2, колодязя №3 по АДРЕСА_1 Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов