Справа № 466/7874/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2015 р. Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Зими І.Є,

при секретарі с/з Химук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівського державного університету внутрішніх справ про скасування наказу, поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

в с т а н о в и в :

04.11.14 р. позивач звернулась до суду з заявою, в якій просила суд постановити рішення, яким скасувати наказ № 566 о/с від 29.08.14 р. Львівського ДУВС, поновити її на роботі на посаді доцента кафедри шляхом продовження контракту та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Заяву мотивує тим, що у трудових відносинах з відповідачем перебувала з 07.02.05 р. Зокрема з вказаної дати по 17.04.06 р. на підставі наказу № 37 працювала на посаді викладача кафедри соціології та соціальної психології ; згодом на підставі наказу № 96 від 17.04.06 р. працювала на посаді викладача кафедри філософії та політології . З 01.09.10 по 31.08.11 діяли умови контракту, підписаного нею та відповідачем , відповідно до яких вона працювала на посаді доцента кафедри філософії та політології, а 17.06.11 р. нею був підписаний контракт, на підставі якого вона продовжувала працювала на посаді доцента кафедри філософії і політології . Термін його дії - по 31.08.14 р. Без будь-яких повідомлень її було звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Вказане звільнення вважає неправомірним з наступних підстав. Жодних претензій до її роботи роботодавець ніколи не висловлював. Завчасно її не було повідомлено про наступне розірвання трудових відносин. Як вбачається з тексту оскаржуваного нею наказу № 566 о/с від 29.08.14 р. днем звільнення з роботи є 31.08.14р., що був вихідним . Їй не вручили тексту наказу про звільнення. Безпідставним вона вважає і покликання відповідача на те, що припинення трудових відносин з нею викликано зменшенням навантаження в зв»язку з суттєвим недобором студентів у 2014 навчальному році. В зв»язку з наведеним просила позов задовольнити, оскільки своє звільнення пов»язує лише з конфліктом , що виник у неї з адміністрацією із-за її політичних поглядів.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у заяві. Крім того пояснили, що просять скасувати наказ №566 о/с від 20.08.14 р. лише в частині, що стосується звільнення позивачки. Оскільки з нею неодноразово продовжували трудові відносини, вважає що фактично існував безстроковий трудовий договір, який відповідач розірвав односторонньо.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти пред»явлених вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем . Як вбачається з даних трудової книжки, копія якої долучена до матеріалів справи з 07.02.05 р. позивач працювала на посаді викладача кафедри соціології та соціальної політології. З 17.04.06 р. вона була призначена на посаду викладача кафедри філософії та політології. На підставі наказу № 326 о/с від 31.08.07 р. термін контракту на зайняття вказаної посади було продовжено до 31.07.08 р. Наказом № 254 о/с від 21.08.08 р. позивач була переведена на посаду викладача кафедри філософії та політології за контрактом до 31.08.08 р. Термін дії вказаного контракту було продовжено до 31.08.10 р. Наказом від 31.08.10 р. за № 381 о/с в зв»язку із закінченням терміну дії вказаного контракту позивача було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. На підставі наказу № 396 о/с від 31.08.10 р. позивача було призначено на посаду викладача кафедри філософії та політології за контрактом до 31.08.11 р. В подальшому відповідачем було видано наказ за № 414 о/с від 14.09.10 р., відповідно до якого позивача було призначено на посаду доцента кафедри філософії та політології за контрактом до 31.08.11 р. Термін дії вказаного контракту було продовжено до 31.08.31 р. Проте зі згоди позивача 08.07.13 р. відповідачем було видано наказ за № 400 о/с , відповідно до якого позивача було переведено на посаду доцента кафедри філософії, політології та юридичної логіки , за контрактом до 31.08.14 р.

Частиною 3 ст. 21 КЗпП України врегульовано, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії , права , обов"язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера контракту визначається законами України. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи чи умов її виконання, а також у інших випадках, передбачених законодавчими актами. Якщо працівника, який уклав контракт, переведено на іншу роботу і сторони не досягли згоди про те , що це означає зміну контракту, є підстави вважати, що його дія щодо форми трудового договору припиняється.

Відповідачем 29.08.14 р. було видано оскаржуваний позивачем наказ за № 566 о/с , відповідно до п. 2 якого ОСОБА_2 було звільнено з найманої посади з 31.08.14 р. у зв»язку із закінченням терму дії строкового трудового договору.

На думку суду, заборона КЗпП України на звільнення працівника в період відпустки , тимчасової непрацездатності чи у вихідний день стосується лише розірвання трудового договору з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу. На випадки припинення трудового договору з інших підстав, зокрема за пунктами 1,2 ст. 36 КЗпП України, дія цієї норми закону не поширюється, Відтак, суд вважає безпідставними покликання позивачки та її представника на ту обставину, що її було звільнено з 31.08.14р., що згідно даних календаря був вихідним днем. Саме вказана дата була обумовлена сторонами у підписаному ними контракті.

Суд не приймає до уваги і покликання позивача та її представника на те, що її завчасно не було попереджено про наступне припинення трудового договору. Дата припинення договірних стосунків була зазначена у контракті. Крім того роботодавець з власної ініціативи 30.06.14р. нагадав працівникам кафедри філософії, політології та юридичної логіки Львівського ДУВС про закінчення терміну дії контрактів 31.08.14 р., що відображено у відомості , в якій розписалась і позивач.

Безпідставними, на думку суду є твердження позивача та її представника, що оскільки відповідач неодноразово продовжував з нею строк дії контракту, то між сторонами фактично було укладено безстроковий трудовий договір. Суд вважає , що оскільки строковий трудовий договір на посаду доцента кафедри філософії, політології та юридичної логіки вперше був укладений сторонами фактично 08.07.13 р. ( наказ № 400 о/с ) , відтак голослівними є покликання позивача на ту обставину, що між нею та відповідачем існував безстроковий трудовий договір, з покликанням на первинні контракти, що були укладені на зайняття позивачкою іншої посади.

Не може, на думку суду, бути підставою скасування наказу і неотримання позивачем його копії. Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні, адміністрацією в усній формі її було повідомлено про видання оспорюваного наказу , 01.09.14 р. її не було допущено до робочого місця, вона отримала повідомлення про необхідність з»явитись у відділ кадрів для отримання копії наказу, трудової книжки та повного розрахунку . В процесі розгляду справи судом позивач теж відмовилась з»явитись у відділ кадрів для отримання вказаних документів. Суд розцінює таку поведінку позивача як обрану нею форму захисту своїх прав, проте така не може слугувати підставою для продовження строкового трудового договору.

В судовому засіданні не здобуто доказів і на підтвердження того, що позивача було звільнено в зв»язку з конфліктом, який ніби-то виник у неї з адміністрацією на грунті різних політичних поглядів.

Враховуючи наведене, вимоги ч. 2 ст. 36 КЗпП України, ст.ст. 17,54 Закону України „ Про освіту", ст. 48 Закону України „ Про вищу освіту" суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57,60, 61, 209 , 214 ЦПК України, ст.ст. 21, 36 КЗпП України, ст.ст. 17,54 Закону України „ Про освіту", ст. 48 Закону України „ Про вищу освіту" суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівського державного університету внутрішніх справ про скасування наказу № 566 від 29.08.14 р. в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи, , поновлення на роботі на посаді доцента кафедри шляхом продовження контракту та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після його оголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя: І. Є. Зима