Справа № 355/1978/14-ц
Провадження № 2/355/30/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Коваленко К.В.

з участю секретаря Ярмолюк Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВАЙТ" про зобов'язання належним чином оформити запис у трудовій книжці, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 2013 року він був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВАЙТ», прибиральником. Ним підприємству була надана трудова книжка, його ознайомили з наказом про прийняття на роботу та з розміром місячної заробітної плати, яка складала 1800 гривень в місяць, також ознайомлювали з умовами роботи.

На підприємстві позивач працював до 19 листопада 2013 року та відповідно усної вказівки директора підприємства про припинення трудових відносин, був відсторонений від роботи. З письмовим наказом про звільнення з роботи його не ознайомлювали, заробітну плату не виплатили. В грудні 2013 року, позивач отримав трудову книжку, проте в ній відсутні будь які записи про трудові відносини з відповідачем. Також позивачу не була виплачена вихідна допомога при звільненні.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просить суд зобов'язати ТОВ «ІНВАЙТ» належним чином оформити запис в його трудовій книжці, здійснивши запис періоду роботи з 25 жовтня 2013 року по 19 листопада 2013 року, сплатити йому заборговану заробітну плату та належні до виплати суми при звільненні з роботи, та стягнути з ТОВ «ІНВАЙТ» на його користь спричинену моральну шкоду в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень та витрати по оплаті за надання правової допомоги в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

В своїх письмових запереченнях, що надійшли до суду відповідач ТОВ «ІНВАЙТ» проти заявленого позову заперечує, та пояснює наступне, що дійсно в жовтні 2013 року підприємство оголосило про необхідність заміщення вакантної посади прибиральника. Позивач претендував на зайняття даної посади. Місцем виконання робіт, в даному випадку, був «Міжнародний Аеропорт Бориспіль» ,де маються зони вільного доступу осіб/персоналу так і режимні зони, де доступ осіб/персоналу обмежений та проводиться відповідно до Положення «Про перепустки Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» виключно по перепусткам, для ознайомлення відповідача, з обсягом та місцем роботи підприємством було замовлено тимчасовий пропуск на ім'я відповідача. 13.11.2013 року під час ознайомлення позивача з умовами, обсягом та специфікою роботи, останній був замічений на території режимного об'єкту в стані алкогольного сп'яніння. Тому в подальшому позивачу було відмовлено в працевлаштуванні.

Представник відповідача ТОВ «ІНВАЙТ» Римська А.П. проти заявленого позову заперечила в повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні позивач не надав суду жодних доказів того, що між ним та відповідачем дійсно були трудові відносини. Як вбачається з позовної заяви позивача яка надійшла до суду 04.12.2014 року та позовної заяви про збільшення позовних вимог від 22.12.2014 року обставини, на які посилається позивач різняться. А саме в позовній заяві від 04.12.2014 року позивач стверджує, що був прийнятий на роботу до відповідача 01.10.2013 року, з наказом про прийняття на роботу його не ознайомлювали та про розмір заробітної плати не повідомляли. Проте в заяві від 22.12.2014 року позивач вже зазначає, що на роботу він був прийнятий 25.10.2013 року, про те, що з наказом про прийняття на роботу він був ознайомлений, крім того його ознайомили з розміром заробітної плати, яка складала 1800 грн. та з умовами роботи. Так само суперечливі пояснення, щодо даних обставин були дані позивачем в судовому засіданні, спочатку позивач пояснив, що трудову книжку на підприємство він не надавав, та з наказом про прийняття на роботу не ознайомлювався, потім після наголошення судом на різниці в заявах, позивач пояснив, що можливо трудову книжку він і здавав, але точно він цього не пам'ятає. Даючи пояснення, щодо обставин та режиму роботи, позивач пояснив, що працював у відповідача 2 чи 3 місяці, та режим роботи був 12 годин через 12 годин, він мив поли в залах аеропорту та його змінював напарник, проте на запитання суду позивач не зміг назвати ім'я та прізвища напарника, потім пояснив, що їх було декілька, потім пояснив, що ім'я напарника мабуть «Женя». Не заперечував позивач і факту виявлення його в нетверезому стані. Також позивач не зміг послатись на жодного з співпрацівників відповідача, які могли б підтвердити факт його роботи майже на протязі місяця.

В своїй заяві від 22.12.2014 року позивач зазначає про те, що його ознайомили з умовами праці, що не суперечить поясненням відповідача, проте не в позовних заявах не в поясненнях суду позивач не зазначив про проведення з ним інструктажу з техніки безпеки та навчання з використання машиною для прибирання. Оскільки в своїх поясненнях позивач пояснив, що роботи по прибиранню ним проводились спеціальною електричною поломийною машиною, то допуск до роботи без проведення відповідних інструктажів та навчання був неможливим.

Таким чином позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування своїх вимог.

Позивач не надав суду доказів укладення з ним трудового договору та доказів того, що він був фактично допущений відповідачем до роботи.

Посилання позивача на факт того, що відповідачем було виготовлено на його ім'я тимчасової перепустки для доступу на режимний об'єкт, не можуть бути доказом наявності трудових відносин між ним та відповідачем, та не суперечить поясненням відповідача з даного приводу.

Відповідно до ч. З ст.10, ст..60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.15,30,60,62 ЦПК України, ст. 21 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВАЙТ" про зобов'язання належним чином оформити запис у трудовій книжці, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського районного суду К. В. Коваленко