Номер провадження: 22-ц/785/6590/14
Головуючий у першій інстанції Буран О.М.
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Мартинової К.П. , Кравця Ю.І.

при секретарі Железнова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції, яке ухвалив Малиновський районний суд м.Одеси від 22.05.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третіх осіб ОСОБА_5 , ТОВ "Промтоварний ринок" про визнання договору дарування удаваним, визнання частини квартири майном подружжя , розділ майна подружжя вселення та виселення , за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання факту роздільного проживання подружжя , поділ майна подружжя стягнення грошових коштів ,-

В С Т А Н О В И ЛА

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третіх осіб: ОСОБА_5, ТОВ "Промтоварний ринок" та уточнивши позовні вимоги просить визнати причини пропуску строку позовної давності на оспорювання договору дарування 300/1000 квартири АДРЕСА_1, укладений 10.06.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - поважними; визнати договір дарування 300/1000 квартири АДРЕСА_1, укладений 10.06.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - удавною угодою та визнати вказаний договір договором кпівлі-продажу; визнати 300/1000 квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3; поділити майно, яке на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступним чином: - виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,055га, розташованої у с.Богнатово на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області; 1/2 частину квартири АДРЕСА_3; 150/1000 квартири АДРЕСА_1; 1/2частину двох двадцятифутових контейнерів, встановлених на торговельних місцях НОМЕР_3 та НОМЕР_4 по вул.Розовій на контейнерному комплексі ТОВ "Промтоварний ринок", розташованому за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, 7-й кілометр.

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що за час перебування сторін у шлюбі до моменту припинення сімейних відносин, ним та ОСОБА_3 було набуто вище вказане майно, яке він вважає спільною власністю подружжя та яке у разі припинення сімейних відносин повинно бути розділено у відповідності його уточнених позовних вимог. Посилаючись на те, що у добровільному порядку сторони не можуть домовитись про розподіл спільного майна, позивач просить вказані вомоги задовольнити.

ОСОБА_3 уточнені первісні позовні вимоги не визнала, звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи: ОСОБА_5 та уточнивши зустрічні позовні вимоги просить встановити факт роздільного проживання та ведення роздільного господарства, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з січня 2004 року; виділити ОСОБА_3 у власність 600/1000 частки, а ОСОБА_2 - 400/1000 частки квартири АДРЕСА_3; визнати за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 право власності на земельної ділянки, площею 0,055 га, яка розташована в с. Богнатово, на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області - по 1/2 частині кожному; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу в гривневому еквіваленті, що відповідає сумі у розмірі 3 000 дол. США; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1/2 частку вартості відчуженого легкового автомобіля "Мерседес - Бенц 500", в гривневому еквіваленті, що відповідає сумі у розмірі 20 000 дол. США.

Свої зустрічні позовні вимоги вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що до складу спільно нажитого майна, яке підлягає розділу повинно бути долучено автомобіль "Мерседес - Бенц 500", 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1, який було придбано за період шлюбу.

Також позивач за зустрічним позовом вважає, що квартиру за адресою: АДРЕСА_3 повинно бути розподілено у частковому відношенні 600/100 частки - ОСОБА_3 та 400/1000 - ОСОБА_2 з урахуванням того, що відповідачем за власні кошти було проведено ремонтні роботи у спірній квартирі. Крім того, відповідачем було позичено позивачу суму у розмірі 3000 дол.США, про що було у письмовій формі було складено відповідну розписку. Від повернення вказаних коштів позивач ухиляється до теперішнього часу, тому ОСОБА_3 просить стягнути на свою користь з позивача вказану суму боргу у гривневому еквіваленті. Також відповідач вважає, що два двадцятифутові контейнери, встановлені на торговельних місцях НОМЕР_3 та НОМЕР_4 по вул.Розовій на контейнерному комплексі ТОВ "Промтоварний ринок", розташованому за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, 7-й кілометр - не є спільною власністю подружжя, а тому у межах розподілу майна розділу не підлягають.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник уточнені первісні позовні вимоги підтримали, вказавши, що наявні законні підстави для задоволення первісного позову. Зустрічний позов ОСОБА_3 не визнали, вважають його незаконним та необґрунтованим, тому у задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити у повному обсязі.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник зустрічні позовні вимоги підтримали, первісний позов ОСОБА_2 не визнали, просили у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Відповідач ОСОБА_4, надав заяву від 15.03.2014 року, нотаріально посвідчену про розгляд справи за його відсутністю, у який у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору дарування 300/1000 квартири АДРЕСА_1, укладений 10.06.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 удавною угодою - просив відмовити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,055 га, яка розташована в с. Богнатово, на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 стосовно визнання договору дарування 300/1000 квартири АДРЕСА_1, укладений 10 червня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л., реєстровий номер 8-2052 удаваною угодою та визнати вказаний договір договором купівлі-продажу - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 стосовно визнання за ним права власності на 1/2 двох двадцятифутових контейнерів, встановлених на торговельних місцях НОМЕР_3 та НОМЕР_4 по вулиці Розовій на контейнерному комплексі товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок", розташованому за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, 7-й кілометр - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 стосовно визнання 300/1000 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 119,2 кв. м., яка складається в цілому з чотирьох житлових кімнат спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 стосовно визнання за ним права власності на 150/1000 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 119,2 кв. м., яка складається в цілому з чотирьох житлових кімнат - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 - задоволено частково.

Суд встановив факт роздільного проживання та ведення роздільного господарства, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з січня 2004 року, шлюб який розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.04.2010 року.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,055 га, яка розташована в с. Богнатово, на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 12/ частину квартири АДРЕСА_3.

Суд стягнутив з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 35 169,6 грн. (тридцять п*ять тисяч сто шістдесят дев*ять) гривень, 60 копійок, що в еквіваленті складає 3 000 дол. США по курсу НБУ станом на 21.05.2014 р. по відношенню до гривні ( 100 доларів США = 1172,3210 грн. ) .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 стосовно стягнення на її користь з ОСОБА_2 1/2 частки вартості відчуженого легкового автомобіля "Мерседес - Бенц 500", кузов НОМЕР_5, 1998 року випуску, а саме 20 000 (двадцять тисяч) дол. США, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення ,яким задовольнити його вимоги викладені в апеляційній скарзі, вважаючи , що судом не досліджено всіх доказів по справі.

ОСОБА_2 наполягає, що квартира по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розділу . Також контейнери є власністю подружжя він має право на ? частину.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ст..303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та всебічно з'ясував всі обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, обґрунтовано керувався нормами ЦПК України.

Згідно матеріалів справи рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2011 року, позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено частково. Згідно з вказаним рішенням, було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в рівних частках (по 1/2 частці) на земельну ділянку, площею 0,055 га, яка розташована в с. Богнатово, на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області; квартиру АДРЕСА_3. Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частки автомобілю "Мерседес-Бенц", 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 74 329 грн. 5 коп., а також суму боргу в розмірі 23 940 грн. У інших позовних вимогах ОСОБА_2, ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2011 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та поділу квартири АДРЕСА_3 було скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано договір дарування 300/1000 частин квартири АДРЕСА_1, укладений 10 червня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л., реєстровий номер 8-2052 удаваною угодою та визнано вказаний договір договором купівлі-продажу. Визнано 300/1000 частин квартири АДРЕСА_1 спільним майном подружжя. Поділено майно, що є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3, вартістю 992 348 грн. Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_3: - 300/1000 частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 277 767 грн.; два двадцяти футових контейнери, встановлених на торгівельних місцях НОМЕР_3, НОМЕР_4 по вул. Розовій, на контейнерному комплексі ТОВ "Промтоварний ринок", розташованому в смт. Авангард, 7-й км, Овідіопольського району Одеської області, вартістю 1 753 406 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі 482 052,21грн. Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_3. Виселено ОСОБА_3 та інших осіб, які проживають з нею з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині рішення залишено без змін.

28.11.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, якою скасував рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2011 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15.12.2011 року та направив справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1980року по 20.04.2010 рік (а.с.67) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2010 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування сторін у шлюбі до моменту припинення сімейних відносин, судом був встановлений наступний обсяг спільно нажитого майна: земельна ділянка, площею 0,055 га, яка розташована в с. Богнатово, на території Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області; квартира АДРЕСА_3; автомобіль "Мерседес - Бенц 500", 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1.

Судом встановлено, що земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Єреміївської сільської ради № 15 від 06.12.1993 року (а.с.35-36 т.1).

Оскільки сторони визнають факт придбання цієї земельної ділянки, що підтверджується змістом їх позовних заяв та поясненнями в судовому засіданні, суд включає її до переліку спільного майна.

Квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міської ради 03.06.2004 року, яке видано на підставі договору про будівництво житла від 30.08.2002 року (а.с.36-37 т.1).

Автомобіль "Мерседес - Бенц 500", 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1, якій належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.188 т.2, а.с.204 т.1). Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, автомобіль відчужений позивачем ОСОБА_2 08.04.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки квартира АДРЕСА_3 та вище зазначена земельна ділянка згідно ст.60, 69 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, якщо будь-якими іншими домовленостями між сторонами про розподіл або шлюбним договором не встановлені частки сторін в цьому майні, тому суд визнає за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину даної земельної ділянки та вказаної квартири.

Суд врахував , що автомобіль "Мерседес - Бенц 500", 1998 р.в., д/н НОМЕР_1 був відчужений, а гроші не були попередньо внесені на депозитний рахунок суду, прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_3 стосовно стягнення з ОСОБА_2 вартості 1/2 частини автомобілю в розмірі, еквівалентному 20 000 доларів США не підлягають задоволенню.

В цієї частині рішення не оскаржено.

Суд обгрунтовано визнав , безпідставними вимоги позивача за первісним позовом щодо включення до обсягу спільного майна подружжя двох двадцятифутових контейнерів, встановлених на торгівельних місцях НОМЕР_3 та НОМЕР_4 по вул. Розовій на контейнерному комплексі ТОВ "Промтоварний ринок", розташованому в смт Авангард, 7-й км, Овідіопольського району Одеської області.

Згідно ст.ст.57,62 СК України та ст.52 ЦК України майно приватного підприємця чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 05.04.2004 року (а.с.132 т.2). Між нею та ТОВ "Промтоварний ринок" 21.05.2000 року та 11.07.2002 року укладені договори на обслуговування та охорону спірних контейнерів (а.с.126т.1), що підтверджується відповіддю адміністрації ТОВ "Промтоварний ринок" про те, що вказані договори можливіст бути укладені лише з підприємцем, що виключає можливість їх укладення з фізичною особою.

ОСОБА_3 займалася підприємницькою діяльністю з 1994 року.

Відповідно до листа від 09.02.1999 року ТОВ "Промтоварний ринок", від ОСОБА_3 було прийнято заяву та постановлено її на облік для здобуття місця щодо розміщення контейнерів (а.с. 248).

Отже, договори на обслуговування контейнерів були укладені на ім'я ОСОБА_3 Вказані контейнери було придбано у 2000 та 2002 роках. На момент придбання контейнерів у ОСОБА_3 існувала устаткована підприємницька діяльність.

Вказані факти підтверджуються пояснення свідків та іншими доказами.

Таким чином, свідчення закордонних партнерів ОСОБА_3 по бізнесу, які є громадянами Туреччини, підтверджують факт багаторічної співпраці саме з нею, а не з її чоловіком, який супроводжував її у відрядженнях.

Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державної реєстраційної служби України від 23.12.2013 року, ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 01.06.2001 року з видом діяльності - "таксі".

Відповідно довідки Державної податкової інспекції у Малиновському районі від 28.12.2011 року, сума отриманого чистого прибутку дозволяла ОСОБА_3 без допомоги будь-кого за особисті кошти придбати необхідне їй рухоме та нерухоме майно, що спростовує доводи ОСОБА_2 відповідно того, що сімя існувала за його заробітки та все придбане майно за його особисті грошові кошти.

Суд обґрунтовано керувався до ст. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, про визнання його недійсним та поділені спільного майна подружжя",

Оскільки спірні контейнери невідривно пов'язані із торгівельною діяльністю ФОП ОСОБА_3 були придбані за ії особисті кошти, вони не є об'єктом спільної власності подружжя ОСОБА_3, та не можуть бути поділені, є знаряддям професійної діяльності.

Суд також обґрунтовано прийшов до висновку не є спільне майно подружжя 300/1000 частин кв.АДРЕСА_1, оскільки придбані ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори Драло Г.Л. 10.06.2003 року (а.с.142 т.1). Відповідно вказаного договору, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар 300/1000 частин вказаної квартири.

Зазначений договір ОСОБА_2 просить визнати удаваним, оскільки посилається на фактичне укладання договору купівлі-продажу. Щодо визнання поважності пропуску строку на визнання договору удаваним, то зазначені позовні вимоги були заявлені ОСОБА_2 29.02.2008 року (а.с.139-141 т.1), в яких він зазначає, що про наявність такого договору йому стало відомо у лютому 2008 року. Проте, в уточнених позовних вимогах від 19.11.2009 року позивач зазначив, що про існування договору дарування йому стало відомо у 2006 році (а.с.57 т.2).

Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 10.06.2003 , укладений відповідно до вимог ст. 243 ЦК УРСР, який був чинним на момент укладання правочину.

Також факт укладання між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 саме договору дарування підтверджується поясненням ОСОБА_4, наданими у прокуратурі Приморського району м. Одеси при розгляді матеріалів заяви ОСОБА_2 від 04.02.2008 року у Приморському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Постановою від 08.02.2008 року ОСОБА_2 було відмовлено в порушенні кримінальної справи.

З заяви ОСОБА_4 від 15.03.2014 року, реєстр.№ 110, посвідченої приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10, в якій він підтверджує той факт, що договір дарування 300/1000 кв. АДРЕСА_1 був безоплатним та ніякого грошового відшкодування, матеріальної чи іншої винагороди за передане їм у власність ОСОБА_3 майно, він не отримував.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.11.2012 року встановлено, що апеляційна інстанція не обґрунтувала належним чином наявність правових підстав для визнання договору дарування 300/1000 квартири АДРЕСА_1, укладеного 10.06.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л., реєстр.№8-2052 - удавною угодою та визнання вказаного договору договором купівлі - продажу, не навів переконливих доказів щодо наявності правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку що, позовні вимоги ОСОБА_2 про виділення йому в особисту приватну власність 150/1000 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 119, 2 кв.м., яка складається в цілому з чотирьох житлових кімнат також задоволенню не підлягають.

Згідно діючого законодавства , позовна давність застосується лише у випадку обгрунтованості позову. У разі якщо вимоги, позову є необгрунтованими , суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю.

Суд вірно прийшов до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_2 відносно квартири,яка розташована в АДРЕСА_1 є необгрунтованим .

На підставі наведеного судова колегія вважає за необхідними виключити з мотивувальної частини рішення висновку суду про відмову у задоволення цих позовних вимог у зв`язку з пропуску строку позовної давності (а.с. 173 т.4)

Крім того, відповідач ОСОБА_3 зазначає, що шлюбні стосунки, ведення спільного господарства з позивачем за первісним позовом сторони припинили з січня 2004 року. Від того часу вона проживає з донькою у кв. АДРЕСА_3, а ОСОБА_2 перебуває з цього часу у шлюбних стосунках з іншою жінкою та проживає у іншому місці.

У судовому засіданні позивач не заперечував, що сторони до розірвання шлюбу тривалий час не підтримують подружніх стосунків, проживали та проживають окремо, спільного господарства не ведуть, проте, зазначає, що це відбулось наприкінці 2005 року.

Факт окремого проживання та роздільного ведення господарства саме з січня 2004 року підтверджується листом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Хазяїн" від 03.02.2012 року № 6, листом слідчого відділення Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 27.06.2012 року, а також показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Поряд з пред'явленими вимогами про розподіл майна подружжя, відповідачкою ОСОБА_3 заявлені вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 суми позики, яка мала місце в травні 2006 року, що підтверджується відповідною розпискою (а. с. 43 т. 1) та не заперечується особисто ОСОБА_2

Суд перевірив обставини позову в цієї частині дав оцінку поясненням сторін обгрунтовано задовольнив вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 35 169,6 грн.

Постановляючи рішення суд обґрунтовано керувався нормами матеріального та процесуального права, належним чином перевірив права і обов'язки сторін.

Рішення відповідає вимогам ст.ст.. 214 ,215 ЦПК України і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.05.2014 року - залишити без змін, виключити з мотивувальної частини рішення Малиновського раойнного суду м. Одеси від 22 травня 2014 року висновки суду про відмову у задоволення позовних вимог про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 - удаваним, у зв`язку з пропуску строку позовної давності - як зайве.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Оверіна

Судді Ю.І. Кравець

К.П. Мартинова