АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________ Провадження № 22-ц/790/90/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа № 645/8831/13 Алтухова О.Ю.
Категорія: житлові Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Швецової Л.А., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради, Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Відділ приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради про поновлення права користування житловим приміщенням, визнання ордеру на житлове приміщення недійсним, скасування рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної в м. Харкові ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації, виселення та вселення в житлове приміщення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: Фрунзенський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2 в особі свого вповноваженого представника звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказував на те, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.01.2008 року його було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 із зняттям з реєстрації місця проживання за цією адресою.

На підставі вказаного рішення суду рішенням виконкому Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 20.05.2008 року № 68/1 було затверджено Протокол № 5 засідання громадської комісії з житлових питань при Фрунзенській районній у м. Харкові ради, згідно якого відповідачці ОСОБА_5 з родиною у складі чотирьох осіб було надано житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яку раніше займав позивач.

На підставі зазначеного рішення виконкому Фрунзенської районної у м. Харкові ради відповідачці ОСОБА_5 26.05.2008 року було видано ордер № 074765 на право зайняття сім'єю із чотирьох осіб (самої відповідачки, двох її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також її матері ОСОБА_7.) комунальної квартири АДРЕСА_1.

У подальшому, 13.10.2008 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради відповідачу ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на житло - вищевказану квартиру.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.12.2008 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.01.2008 року було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2012 року за клопотанням представника позивача - Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради позов останньої до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, залишено без розгляду.

Таким чином, єдиним правовстановлюючим документом, згідно якого були видані ордер на жиле приміщення та свідоцтво про право власності на житло: квартиру АДРЕСА_1 було заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.01.2008 року, яке скасовано, з чого випливає, що позивач має право користування вказаною квартирою, але не може реалізувати це своє право, оскільки в даній квартирі проживають особи, які більше не мають на це права.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ордер на житлове приміщення та Свідоцтво про право власності на житло були отримані відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі рішення суду, що не має жодної юридичної сили, позивач ОСОБА_2 просив суд відповідно до ст. 59 ЖК України відновити за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Відділ зі справ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Фрунзенського району м. Харкова поставити його на реєстраційний облік за вказаною адресою; скасувати рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної в місті Харкові ради за № 68/1 від 20.05.2008 року про надання відповідачці ОСОБА_5 спірної квартири; визнати недійсним ордер за № 074765 від 26.05.2008 року на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1, виданий виконкомом Фрунзенської ради народних депутатів м. Харкова; визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 13.10.2008 року, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету харківської міської ради на ім'я ОСОБА_4 та скасувати право власності останнього на спірне житло; виселити відповідача ОСОБА_4 із спірної квартири та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, вселивши в цю квартиру позивача.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заявлених до них позивачем ОСОБА_2 вимог не визнали, та заперечуючи проти їх задоволення, в січні 2014 року звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просили визнати останнього таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вказували на те, що ОСОБА_2, будучи зареєстрованим за адресою спірної квартири, фактично в ній не мешкав з 2002 року, що було доведено письмовими доказами та показаннями свідків під час судового розгляду справи за позовом Фрунзенської районної у м. Харкові ради про визнання останнього втратившим право користування спірним житлом, на підставі чого і було ухвалено заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.01.2008 року. Зазначеним рішенням ОСОБА_2 було знято з реєстрації за вищевказаною адресою, проте питання про його виселення не вирішувалось, оскільки спірна квартира була порожня від мешканців, захаращена негабаритним сміттям та перебувала в непридатному для проживання стані, замки в дверях взагалі були відсутні, всі комунікації відключені, позаяк ОСОБА_2 в ній не проживав. Крім того, особовий рахунок на вказану квартиру був відкритий на матір позивача ОСОБА_8, яка померла ще у 2003 році, при цьому особовий рахунок ОСОБА_2 на себе не переоформлював та відповідно квартирна плата, а також інші комунальні платежі ніким не сплачувались. Рішенням виконкому Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 20.05.2008 року № 68/1 було затверджено протокол № 5 засідання громадської комісії з житлових питань при Фрунзенській районній у м. Харкові ради, згідно якого відповідачці ОСОБА_5 з родиною у складі чотирьох осіб було надано вільне від мешканців житлове приміщення, а саме: комунальну квартиру АДРЕСА_1, в якій раніше був зареєстрований позивач ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_5 понад 20 років перебувала у квартирній черзі осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, та відповідно було видано ордер на отримане жиле приміщення № 074765 від 26.05.2008 року. ОСОБА_5 разом із родиною заселилися у спірне житло, зробивши в ньому капітальний ремонт: підключили всі комунікації, які раніше були відключені за несплату ОСОБА_2 комунальних послуг, а саме: електропостачання, водопостачання та водовідведення, замінили батареї централізованого опалення, які взимку 2007 року розмерзлися у пустій квартирі, так як вікна та балконні двері були протрухлі і пропускали мороз в приміщення, замінили вікна, двері, зірвали підлогу, під якою мешкали гризуни, викликали санітарну службу та провели дезінфекцію приміщень, повністю замінили покриття підлоги та стін, сантехнічне обладнання (унітаз у квартирі взагалі був відсутній, залишився лише отвір в трубу каналізації), та надали документи на приватизацію зазначеної квартири, отримавши за спільною згодою свідоцтво про право власності на житло від 13.10.2008 року № 8-08-294638-Х2 на одного з членів родини - ОСОБА_4, який вже одружився й проживає в спірній квартирі разом зі своєю сім'єю, в тому числі й з двома малолітніми дітьми.

Весь цей час ОСОБА_2 до спірного житла не з'являвся, не бачив змін, що відбулися в квартирі в результаті проведеного в ній капітального ремонту, до КП «Жилкомсервіс» з будь-якими заявами чи скаргами щодо порушення його житлових прав не звертався, не знав навіть про зміну особового рахунку на квартиру, а про те, що у спірній квартирі зареєстровані та вже мешкають інші люди взагалі дізнався лише випадково в жовтні 2008 року, коли звернувся до паспортистки дільниці № 53 КП «Жилкомсервіс» з метою отримання паспорта громадянина України, позаяк до цього часу він мав паспорт гр. СРСР, для оформлення пенсії за віком.

Дізнавшись про вказані обставини, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.01.2008 року, яке ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.12.2008 року було скасовано, а справу призначено до розгляду по суті в загальному порядку. При цьому, оскільки за час розгляду справи з 2008 року, у 2010 році відбулася адміністративна реформа місцевого самоврядування внаслідок якої Фрунзенську районну у м. Харкові раду було ліквідовано, а правонаступник - Адміністрація Фрунзенського району Харківської міської ради не мала повноважень вести у суді справи, що стосуються визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, її представник заявив клопотання про залишення позову Фрунзенської районної у м. Харкові ради до ОСОБА_2 - без розгляду, про що судом і було постановлено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі й наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

При цьому представник позивача ОСОБА_2 додатково пояснив, що з початку експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та фактично проживали ОСОБА_8 - основний квартиронаймач та її син - позивач по справі. Після смерті матері в листопаді 2003 року користування житлом перейшло до позивача, який продовжив постійно проживати у квартирі, де знаходилися його особисті речі та інше власне майно. В період з 2007 року по 2010 рік ОСОБА_2 проводив багато часу на дачі та в квартирі доньки, внаслідок чого не мав змоги постійно перебувати у спірному житлі.

У 2002 році позивач власними силами і коштами розпочав у квартирі ремонт, який через фінансову неспроможність пізніше був призупинений. У зв'язку з ремонтними роботами комунікації були ним відключені, адже в них не було доцільності. Але він знаходився у своїй квартирі стільки часу, скільки вважав за потрібне, робив там ремонтні та побутові роботи, ночував там, приводив у гості дітей та родичів.

У 2008 році в нього з'явилась можливість покращити своє матеріальне становище шляхом недовготривалих відряджень.

Однак, після повернення з чергового відрядження позивач виявив у своїй квартирі власних сусідів, які стверджували, що дана квартира вже належить їм на праві приватної власності.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, вони ж позивачі за зустрічним позовом просили суд відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 за його безпідставністю, а їхні зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому вони вказували на те, що навіть після ухвалення Фрунзенським районним судом м. Харкова заочного рішення від 21.01.2008 року про визнання ОСОБА_2 втратившим право користування квартирою АДРЕСА_1, про наявність якого останній не знав, він на протязі багатьох місяців у спірній квартирі не з'являвся, нею не цікавився, комунальних платежів не сплачував і до будь-яких компетентних органів щодо порушення його житлових прав чи створення йому перешкод у користуванні спірним житлом не звертався.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Цим же рішенням районного суду відмовлено в задоволенні й зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться питання про скасування зазначеного рішення районного суду та ухвалення по справі нового рішення про задоволення заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що єдиною підставою для отримання відповідачкою ОСОБА_5 ордеру на квартиру АДРЕСА_1 та отримання відповідачем ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на спірне житло було заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.01.2008 року, яке не має юридичної сили, оскільки воно скасоване, а тому ордер і свідоцтво про право власності на спірне житло також є незаконними, оскільки отримані відповідачами в результаті порушення житлових прав позивача.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не погодившись з ухваленим районним судом по справі рішенням, та вважаючи його незаконним і необґрунтованим, у своїй апеляційній скарзі також просять скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову за його безпідставністю, та задовольнити їхні зустрічні позовні вимоги, визнавши останнього таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 посилаються на те, що вони законно отримали ордер та свідоцтво про право власності на спірне житло, оскільки питання розподілу спірної квартири, яка була вільна від мешканців, в порядку черги громадян, що перебували на квартирному обліку, вирішувалося громадською комісією з житлових питань при Фрунзенській районній у м. Харкові ради, і ця квартира, якщо б не відповідачам, все рівно була б розподілена іншим черговикам, що потребували поліпшення житлових умов.

Апелянти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вказують і на те, що за заявою ОСОБА_2 до прокуратури Фрунзенського району м. Харкова, прокуратурою до суду було подано позов в інтересах останнього про скасування рішення виконкому Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 20.05.2008 року, яким було затверджено Протокол № 5 засідання громадської комісії з житлових питань при Фрунзенській районній у м. Харкові ради, згідно якого відповідачці ОСОБА_5 з родиною у складі чотирьох осіб було надано житлове приміщення із зняттям з квартирного обліку, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яку раніше займав позивач, однак після розгляду усіх наданих районною радою матеріалів, прокуратура відмовилась від заявленого позову, оскільки порушень у розподілі житлового приміщення відповідачам виявлено не було.

Крім того, апелянти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вказують на те, що протягом 2007 року мешканці житлового будинку АДРЕСА_1 неодноразово зверталися до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування та житлово-експлуатаційної організації зі скаргами щодо антисанітарного стану безхазяйної квартири № 28, у якій був зареєстрований, але тривалий час не проживав позивач ОСОБА_2, оскільки ця квартира була без замків, захаращена сміттям по всьому її периметру, з неї виходив сморід та відбувалися часті протікання води на нижні поверхи. При цьому при неодноразовому комісійному обстеженні зазначеної квартири представниками різних інстанцій було встановлено, що вона знаходиться в антисанітарному, непридатному для проживання стані, а місцезнаходження її мешканця не відоме.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначені обставини належної уваги не звернув, у зв'язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволенню в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що на час прийняття виконкомом Фрунзенської районної у м. Харкові ради рішення від 20.05.2008 року про надання відповідачці ОСОБА_5 спірного житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.01.2008 року про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, набрало законної сили та було чинним, на підставі цього судового рішення останнього було знято з реєстрації і квартира була вільна, а відтак існували правові підстави для розподілу вільного житла між черговиками та подальшої його приватизації.

При цьому відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою, суд першої інстанції, послався на те, що на час звернення позивачів до суду ОСОБА_2 у спірній квартирі не зареєстрований, а відтак права останніх не порушуються.

Однак, повністю погодитися із такими висновками районного суду судова колегія погодитися не може, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Право громадян на житло передбачено ст. 1 Житлового кодексу УРСР (далі: ЖК України).

Коментована стаття відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції України закріпляє право громадян на житло, як найважливіше соціально-економічне право.

При цьому право на житло, як суб'єктивне право, тобто таке, що належить конкретній особі на конкретне жиле приміщення в будинку відповідного житлового фонду, виникає в силу передбачених у житловому законодавстві юридичних фактів і отримує свою конкретизацію та деталізацію у відповідних правовідносинах.

Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 6 ЖК України, житлове приміщення надається наймачу та членам його сім'ї для постійного в ньому проживання, тобто для використання його за цільовим призначенням, а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.

Для тих же випадків, коли наймач або члени його сім'ї житловим приміщенням за призначенням не користуються, законом встановлено конкретний строк, на протязі якого житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутніми.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї житлове приміщення зберігається за ними протягом шести місяців.

У разі ж, якщо наймач або члени його сім'ї відсутні в житловому приміщенні понад встановлений законом строк без поважних причин, вони втрачають право користування цим житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки, провадиться у судовому порядку.

Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Згідно ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством.

Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Відповідно до ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Згідно ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення.

У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

Згідно ч. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Як встановлено по справі, спірним житлом є квартира № 28, загальною площею 27,0 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., яка складається з двох кімнат, площею 6,1 кв.м. та 12,2 кв.м. у житловому будинку готельного типу зі зручностями у місцях загального користування АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 127-128).

Згідно довідки дільниці № 53 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс» від 01.08.2007 року в зазначеній квартирі з 04.02.1987 року був зареєстрований позивач за первісним позовом ОСОБА_2

Особистий рахунок відкритий на ім'я його матері ОСОБА_8. Заборгованість по квартплаті станом на 01.07.2007 року становить 359,81 грн. (т. 3 а.с. 8).

Як свідчить довідка Харківського обласного центру паліативної медицини, ОСОБА_8, що проживала в АДРЕСА_1, перебувала на стаціонарному лікуванні в зазначеному комунальному закладі охорони здоров'я з 17 листопада 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 3 а.с. 64).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 3 а.с. 35).

Як вбачається з колективного листа мешканців квартир №№ 1, 17, 18, 19, 65, 66 житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.07.2007 року, останні зверталися до начальника дільниці № 53 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс» для обстеження квартири № 28, розташованої в цьому житлового будинку, в якій зареєстрований, але не проживає гр. ОСОБА_2, та прийняття відповідних заходів, оскільки двері в цю квартиру, яка знаходиться в антисанітарному стані, не заперті, з приміщення квартири, захаращеної сміттям, до коридору спільного користування вивалюється сміття та різний мотлох, що створює пожежну небезпеку, балкон квартири також завалений мотлохом, у якому поселилися та живуть голуби, антисанітарний стан квартири сприяє розмноженню в ній гризунів, які проникають у сусідні квартири (т. 3 а.с. 10).

Згідно відповіді начальника дільниці № 53 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс» від 26 липня 2007 року на вказане звернення громадян, факти, викладені останніми, знайшли своє підтвердження при комісійному обстеженні квартири АДРЕСА_1, проживання в якій з урахуванням об'єму та обсягів захаращеності є неможливим. Зареєстрований в цій квартирі гр. ОСОБА_2 у житловому приміщенні відсутній (т. 3 а.с. 9).

Як вбачається з комісійного акту обстеження квартири АДРЕСА_1, складеного представниками дільниці № 53 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс» 26.07.2007 року, зазначена квартира, в якій зареєстрований гр. ОСОБА_2, не заперта, вхідні двері забиті дошкою, вся квартира завалена негабаритним сміттям та знаходиться в антисанітарному стані, в зв'язку з чим службою КППД «Медик» було проведено дезінфекцію цієї квартири від гризунів, а двері квартири опечатані (т. 3 а.с. 11).

Згідно комісійного акту від 03 жовтня 2007 року, складеного представниками дільниці № 53 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс» за участю дільничного інспектора міліції, обстеженням квартири АДРЕСА_1 встановлено, що вхідні двері в зазначену квартиру, які до цього були опечатані житлово-експлуатаційною організацією, вскриті, печатка зірвана, проте доступ до квартири є неможливим, оскільки весь об'єм квартири, в тому числі й біля вхідних дверей заповнений негабаритним сміттям невідомого походження, квартира знаходиться в нежилому, антисанітарному стані, електропостачання, гаряче та холодне водопостачання в квартирі відсутні (т. 3 а.с. 6).

Як вбачається з відповіді Головного державного санітарного лікаря Фрунзенського району від 21 вересня 2007 року на запит Фрунзенської районної у м. Харкові ради, на момент проведеного обстеження квартири АДРЕСА_1 працівниками районної санітарно-епідеміологічної станції власники цього житлового приміщення в ньому не мешкали. В квартирі були проведені дезінфекційні заходи (т. 1 а.с. 200).

Згідно комісійного акту № 31-1621 санітарно-епідеміологічного обстеження квартири АДРЕСА_1 від 03 жовтня 2007 року, складеного працівниками Фрунзенської районної СЕС за участю представників відділу житлового комунального господарства Фрунзенської райради, районного відділення міліції, дільниці № 53 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс», двері в зазначену квартиру відчиняються на незначну відстань, оскільки весь об'єм квартири завалений негабаритним сміттям, внаслідок чого доступ у квартиру є неможливим. Місцезнаходження гр. ОСОБА_2, який зареєстрований у цій квартирі, не відоме (т. 3 а.с. 7).

Згідно листа голови Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 24 жовтня 2007 року за наслідками розгляду звернень громадян - мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 03.10.2007 року відбулося комісійне обстеження квартири № 28, розташованої в зазначеному будинку, яка знаходиться в нежилому, антисанітарному стані, захаращена побутовим та негабаритним сміттям, електро- та водопостачання в квартирі відсутні, двері відчинені. В цій квартирі зареєстрований ОСОБА_2, який у житловому приміщенні був відсутній (т. 1 а.с. 199).

Як вбачається з комісійного акту від 09 листопада 2007 року, складеного представниками дільниці № 53 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс», гр. ОСОБА_2 в квартирі 28 житлового будинку АДРЕСА_1 не проживає, місце знаходження останнього не відоме (т. 3 а.с. 18).

Згідно довідки Харківської міської поліклініки № 3 від 26.09.2011 року гр. ОСОБА_2 з 2002 року до вказаного закладу охорони здоров'я за медичною допомогою не звертався й викликів лікарів за місцем реєстрації останнього: АДРЕСА_1 - не було (т. 3 а.с. 162).

Зазначені вище факти позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 не спростовані й будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження протилежного останнім як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду не представлено.

При цьому як пояснив позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду, в спірній квартирі, дійсно з 2003-2004 років було відсутнє електропостачання, холодне та гаряче водопостачання, а також водовідведення (каналізація), які він самостійно відключив за недоцільністю, але до відповідних комунальних служб із заявами про відмову від отримання житлово-комунальних послуг, які централізовано надаються мешканцям житлового будинку, він не звертався.

Як вбачається з досліджених апеляційним судом матеріалів цивільної справи № 2-621/08 за позовом Фрунзенської районної у м. Харкові ради до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, останній будь-яких платежів за користування квартирою АДРЕСА_1, де він був зареєстрований, не здійснював, у зв'язку з чим заборгованість по квартплаті за вказаною адресою станом на 01.07.2007 року склала 359,80 грн., з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водовідведення станом на 01.08.2007 року - 237,68 грн., заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання станом на 01.07.2007 року за попередні роки склала 876,75 грн., заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.07.2007 року - 2 512,37 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 січня 2008 року було задоволено позов Фрунзенської районної у м. Харкові ради - визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та анульовано реєстрацію останнього за вказаною адресою (т. 1 а.с. 5-6).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2008 року за заявою представника відповідача ОСОБА_2 зазначене заочне рішення було скасовано, як таке, що було постановлено за відсутності не повідомленого відповідача, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 січня 2012 року позовну заяву Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради (правонаступника Фрунзенської районної у м. Харкові ради), яка була підтримана третіми особами у справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, залишено без розгляду (т. 1 а.с. 7, 8).

При цьому, як вбачається з заяви представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд ухваленого по справі заочного рішення, останній після смерті матері постійно у спірній квартирі не проживав, оскільки був вимушений виїхати на заробітки в Росію, влаштувавшись там на роботу, однак декілька разів він повертався до Харкова, де інколи ночував у друзів, інколи в квартирі своїх повнолітніх дітей. Крім того, він частіше ночував у квартирах та будинках, де виконував ремонтні й будівельні роботи, в зв'язку з чим постійно у спірній квартирі не мешкав, але не зважаючи на це, намагався виконувати всі права та обов'язки наймача житлового приміщення (т. 3 а.с. 34).

Проте, будь-яких об'єктивних доказів на підтвердження зазначених обставин (перебування на заробітках за кордоном) та поважності причин своєї довготривалої відсутності й не проживання в квартирі АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_2 до суду не представлено, періодичне навідування ним спірної квартири, яка перебувала в непридатному для проживання, антисанітарному стані, не свідчить про її використання позивачем за своїм безпосереднім призначенням як об'єкту житла, тобто - постійного в ній проживання у порядку реалізації своїх житлових прав, а посилання на те, що він виконував свої обов'язки як наймача житлового приміщення, жодним чином не підтверджені та навпаки спростовуються квитанціями відповідних виконавців житлово-комунальних послуг про наявні борги наймача ОСОБА_2 з їх оплати, які з кожним місяцем тільки зростали.

По справі також встановлено, що рішенням виконкому Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 20.05.2008 року № 68/1 було затверджено Протокол № 5 засідання громадської комісії з житлових питань при Фрунзенській районній у м. Харкові ради, згідно якого відповідачці (позивачці за зустрічним позовом) ОСОБА_5 з родиною у складі чотирьох осіб у порядку черговості з метою поліпшення житлових умов було надано жиле приміщення, а саме: квартиру № 28 загальною площею 23,3 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м. зі зручностями у місцях загального користування, розташовану у будинку готельного типу АДРЕСА_1, яку раніше займав позивач ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 28, 29).

На підставі зазначеного рішення виконкому Фрунзенської районної у м. Харкові ради відповідачці ОСОБА_5 26.05.2008 року було видано ордер № 074765 на право зайняття сім'єю із чотирьох осіб (самої відповідачки, двох її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також її матері ОСОБА_7.) вищевказаної квартири (т. 1 а.с. 9).

У подальшому, 13.10.2008 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради відповідачу ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на житло - спірну квартиру, в якій останній зробив капітальний ремонт та проживає разом зі своєю сім'єю: дружиною та двома малолітніми дітьми, повністю виконуючи обов'язки власника житла та сплачуючи відповідні житлово-комунальні послуги (т. 3 а.с. 129, 130, 131, 132, 133, 135-142; т. 2 а.с. 153, 154-155, 156, 157).

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з моменту постановлення Фрунзенським районним судом м. Харкова заочного рішення від 21 січня 2008 року (про наявність якого, як стверджував позивач ОСОБА_2 йому було не відомо, та копію якого він отримав лише 08.10.2008 року) та до моменту прийняття рішення виконкомом Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 20.05.2008 року № 68/1 про затвердження Протоколу № 5 засідання громадської комісії з житлових питань при Фрунзенській районній у м. Харкові ради щодо розподілу спірної квартири відповідачці ОСОБА_5, позивач ОСОБА_2 мешкав у цій квартирі, як місці свого постійного проживання, сплачував комунальні послуги чи взагалі цікавився спірним житлом, матеріали цивільної справи не містять і таких доказів до суду апеляційної інстанції позивачем також не представлено.

Крім того, як вбачається з повідомлень Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та КП «Жилкомсервіс», гр. ОСОБА_2 до вказаних установ з будь-якими заявами чи скаргами щодо чинення йому перешкод у проживанні в квартирі АДРЕСА_1, за період 01.01.2007 року та по 2014 рік ніколи не звертався (т. 1 а.с. 157, 158).

Що ж стосується наданих позивачем ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог нотаріально посвідчених заяв гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що з 1965 року він постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1, то ці заяви з точки зору їх достовірності судова колегія оцінює критично та не бере до уваги, оскільки згідно змісту цих заяв позивач проживав у спірній квартирі по 22.04.2009 року, що в принципі є неможливим, позаяк ця квартира, як зазначалося вище, була приватизована відповідачем ОСОБА_4 ще в жовтні 2008 року та в ній зареєстровані й мешкають члени сім'ї останнього (т. 1 а.с. 129, 130).

Таким чином, перевіривши матеріали цивільної справи, заслухавши доводи сторін, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судова колегія приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2, як такий, що фактично не проживав у квартирі АДРЕСА_1 понад встановлені законом строки (ст. 71 ЖК України) без поважних на те причин, втратив право користування цим жилим приміщенням, а відтак і на задоволення його претензій щодо законності передачі вказаної квартири в користування відповідачці ОСОБА_5 та подальшої її приватизації.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2014 року, ухвалене по справі, не може бути визнано законним і обґрунтованим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог за їх безпідставністю, та задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 1, 6, 9, 10, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 61, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити повністю.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради, Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Відділ приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради про поновлення права користування житловим приміщенням, визнання ордеру на житлове приміщення недійсним, скасування рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної в м. Харкові ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації, виселення та вселення в житлове приміщення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: