Справа №487/8835/14-ц 04.02.2015 04.02.2015 04.02.2015
Провадження №22-ц/784/82/15 Головуючий суду першої інстанції - Сухаревич З.М.
Категорія - 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Кудрею В.М.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - Безушко В.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6, про розірвання кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 вересня 2014 року ОСОБА_3 пред'явила зазначений позов, який обґрунтувала наступним.

17 травня 2007 року між ОСОБА_3 та Банком було укладено кредитний договір №0, відповідно до якого Банк надав позичальниці кредит у сумі 52 500 доларів США, зі сплатою 13 % річних строком до 16 травня 2018 року.

Того ж дня, для забезпечення виконання вказаного кредитного договору між Банком, позивачкою та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку Банку було передано квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка зазначала, що у 2012 році вказана квартира, за згоди Банку, була переведена до не житлового фонду та є магазином промислових товарів. Разом з тим, відповідні зміни до договору іпотеки не були внесені, а отже предмет іпотеки на даний час не відповідає умовам договору. А тому, договір є недійсним в силу ст.18 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, ОСОБА_3 вказувала, що використання Банком долару США в якості валюти кредитування та дострокова вимога Банку про повернення кредиту погіршили її положення, як споживача, а тому відповідно до ст.652 ЦК України наявні підстави для розірвання кредитного договору, оскільки на даний час він є несправедливим.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила розірвати кредитний договір та визнати недійсним договір іпотеки.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено наявність підстав, які передбачені цивільним законодавством, для розірвання кредитного договору та визнання договору іпотеки недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.652 ЦК України договір може бути розірваний у зв'язку з істотною зміною обставин за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно усіх умов, зазначених у ч.2 цієї статті: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладені договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не виплаває, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з кредитним договором №0 від 17 травня 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк", правонаступником якого є відповідач, позивачці була відкрита поновлювальна кредитна лінія в доларах США в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 52 500 доларів США. Процентна ставка була встановлена у розмірі 13% річних. Строк договору до 16 травня 2018 року (а.с.73-90).

Відповідно до банківської ліцензії №75 та дозволу №75-2 від 24 грудня 2001 року ПАТ «Укрсиббанк» наділений правом видачі кредитів в іноземній валюті.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та Банком було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку Банку була передана квартира АДРЕСА_1 загальною площею 52 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. (а.с.91-93).

Сторони договору обумовили, що всі зроблені іпотекодавцем в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом договору іпотеки - Предметом іпотеки, - і не потребують внесення змін до цього договору іпотеки (пункт 1.4. договору).

У 2008 році ОСОБА_6 та ОСОБА_3 вирішили перевести квартиру у нежитлове приміщення для розміщення магазину промислових товарів.

03 квітня 2008 року ПАТ «Урсиббанк» погодив їм зазначені наміри.

24 квітня 2008 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради видав ОСОБА_6 та ОСОБА_3 дозвіл на переведення квартири у нежитлове приміщення.

Згідно з свідоцтвом на нерухоме майно від 06.03.2012 року зазначена квартира з даної дати є нежитловим приміщенням магазину промислових товарів, розташованим по АДРЕСА_1 загальною площею 73,9 кв.м., належним ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у рівних частках (по 1/2).

Встановивши зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3

Позивачка на підтвердження заявлених нею вимог не надала суду належних та допустимих доказів щодо наявності одночасно чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, при наявності яких може бути розірваний договір.

Що ж стосується визнання недійсним договору іпотеки, то суд першої інстанції правильно визначив, що на момент укладання договору він повністю відповідав вимогам законодавства.

Переведення квартири після укладання договору іпотеки у нежитлове приміщення для розміщення магазину промислових товарів не може бути підставою для визнання договору недійсним.

До того ж, сам договір передбачає таку можливість з автоматичною зміною Предмету іпотеки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: