Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Грузман Т.В., за участі секретаря - Марченко О.Є., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_13, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ліквідаційної комісії дочірнього підприємства "Оржицяторф" державного підприємства "Київторф" про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися 31.03.2014 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до дочірнього підприємства " Оржицяторф " про витребування майна та усунення перешкод у його користуванні .

Ухвалою суду від 16.01.2015 року було замінено відповідача дочірнє підприємство "Оржицяторф" державного підприємства "Київторф" на ліквідаційну комісію дочірнього підприємства "Оржицяторф" державного підприємства "Київторф".

Позов мотивовано тим, що дочірнє підприємство " Оржицяторф " та ОСОБА_3 19.12.2010 року уклали договір купівлі-продажу, а 15.04.2011 року договір про зміну договору купівлі-продажу , відповідно до яких позивач ОСОБА_3 придбав у відповідача майно - будівельні матеріали, які залишилися у об'єкті незавершеного будівництва в результаті його списання із основних засобів продавця , що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 , а саме по наступних об'єктах: будівля контори ( контора); будівля пилорами ; будівля складу ГСМ (погреб ГСМ) ; швейний цех; трансформаторна підстанція; адміністративне приміщення; виробниче приміщення; підвальноскладське приміщення, котельня; гараж . Однак , рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 17.10.2013 року у справі №543/622/13-ц , залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.11.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ДП «Оржицяторф» про усунення перешкод у здійсненні права власності, витребування вищезгаданого майна з чужого незаконного володіння , відмовлено. Проте , позивач ОСОБА_3 вважав , що він в установленому чинним законодавством порядку придбав у відповідача усе майно , що знаходиться за вищевказаною адресою і тому мав законне право доступу на територію , на якій знаходиться це майно та до усіх об'єктів, розташованих на ній . Тому, у зв'язку з цим ,разом із своїм сином ОСОБА_4 завезли на вказану територію власне майно : обладнання , вартістю 9 500,00 грн., що складається з :

1) пресу шнекового «Корекс» для спучення корму (кормоекструдер);

пресу шнекового маслогран;

електрифікованого обладнання для дроблення ,

2) дошку нарізну загальною кількістю 4,3 куб. м. та загальною вартістю 5160,00 грн. ;

3) брус стропил загальною кількістю 2,1 куб.м. та загальною вартістю 3150,00 грн.

Крім того, Позивачем ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 05.01.2011 року було придбано пилораму стрічкову вартістю 20 000,00 грн., до якої входить:

- пилорама;

- заточувальний верстат;

- розвідний верстат.

При цьому, вказане майно (пилорама стрічкова) на момент вчинення угоди купівлі- продажу вже знаходилась в орендованому приміщенні на території відповідача, про що зазначено у пункті 1 згаданого Договору купівлі-продажу.

До того ж, одночасно із купівлею зазначеного майна позивач ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 точку обміну електричної енергії вартістю 3 000,00 грн. Крім цього, Позивач ОСОБА_4 своїми зусиллями разом з іншими особами завезли на територію відповідача ще й інше майно, а саме: бетономішалку приблизною вартістю 5000,00 грн.; фуганок - 1500,00 грн., циркулярку - 1200,00 грн.; заточний станок - 400,00 грн.; 2 штуки тисків великих - 300,00 грн. за штуку; 2 штуки ємностей металевих - 300,00 грн. за штуку; 4 штуки ємностей дерев'яних - 200,00 грн. за штуку; 120 штук піддонів для виробництва європарканів - 100,00 грн. за штуку; 2800 штук форм для виробництва брущатки - 5 грн. за штуку.

До вересня 2011 року позивачі належним чином володіли, користувалися та розпоряджалися власним майном. Однак, із грудня 2011 року працівники ДП «Оржицяторф» стали чинити перешкоди у доступі та користуванні вищевказаним майном, чим грубо порушують конституційні права позивачів, визначені ст. 41 Конституції України та завдають останнім не лише моральних, але й матеріальних збитків.

За змістом первісного позову прохали витребувати вище перелічене майно від відповідача, зобов»язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним майном та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були неодноразово уточнені .

Ухвалою суду від 19.11.2014 року частина позовних вимог була залишена без розгляду в частині усунення перешкод у користування майном в частині зобов»язання відповідача усунути перешкоди у користуванні належним позивачам майном шляхом надання доступу до нього .

17.02.2015 року позивачами було подано до суду ще одну уточнену позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення грошової компенсації у зв'язку з відсутністю у недобросовісного набувача значної частини майна. На території ДП «Оржицяторф» залишилася лише пилорама стрічкова, в комплект якої входить власне пилорама, заточувальний верстат, розвідний верстат. Оскільки значну частину майна неможливо повернути в натурі через його відсутність, прохають суд винести рішення , яким :

1. Витребувати у відповідача ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства «Оржицяторф» Державного підприємства «Київторф» на користь ОСОБА_3 належне йому на праві приватної власності майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

1) пилораму стрічкову вартістю 20 000,00 грн. до якої входить: пилорама;заточувальний верстат; розвідний верстат;

2. Стягнути з відповідача ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства «Оржицяторф» Державного підприємства «Київторф» на користь ОСОБА_3, як компенсацію за неможливістю повернення власного майна :

3000,00 грн. це вартість точки обміну електричної енергії.

3. Стягнути з відповідача ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства «Оржицяторф» Державного підприємства «Київторф» на користь ОСОБА_3, як компенсацію за неможливістю повернення власного майна :

9 500,00грн., це вартість :

- пресу шнекового «Корекс» для спучення корму (кормоекструдер) випуску 2010 року;

- пресу шнекового маслогран 50.160.000 ПС №17/000 випуску 2010 року ;

- електрифікованого обладнання для дроблення № 52/10 випуску 2010 року , виготовленого відповідно до договору, укладеного 10.02.2010 року між ТОВ «Агро Гарант» та позивачем ОСОБА_4 ,

5160 грн. це вартість :

- дошки необрізної товщиною 25 мм. , довжиною 4 м. , загальною кількістю 4,3 куб.м.;

- брус стропил розміром 50 х 150 мм., загальною кількістю 2,1 куб м. на суму 3150 грн.;

1500,00 грн. це вартість фуганку ;

1200,00грн. це вартість циркулярки ;

400,00грн. це вартість заточного станка ;

600 грн. це вартість 2 штук тисків великих ;

600 грн. це вартість 2 штук ємностей металевих;

800 грн. це вартість : 4 штук ємностей дерев'яних ;

12000 грн. це вартість 120 штук піддонів для виробництва євро парканів (0,7 х2 м.) ;

3360 грн. це вартість 2800 штук форм для виробництва брущатки ;

1288 грн. це вартість :20 штук панелей пінополістерольних ;

1360 грн. це вартість :2 шт. візків металевих;

912 грн. це вартість :120 штук плінтуса двохметрового ;

1600 грн. це вартість 80 штук наличника двохметрового .

Також прохають стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник позовні вимоги підтримали, вважають, що позивачами на територію ДП «Оржицяторф» свого часу правомірно було завезено вище перелічені товарно-матеріальні цінності. Певний час на території дочірнього підприємства позивачі користувались належним їм майном, але у кінці 2011 року відповідач став чинити перешкоди у цьому. У результаті таких дій замкненими у приміщеннях було залишено майно, що належить позивачам. Оскільки за час розгляду справи в суді, частина майна зникла, то позивач ОСОБА_4 прохає стягнути з відповідача грошову компенсацію його вартості на загальну суму 46430 грн. та витребувати пилораму стрічкову вартістю 20000 грн. Позивач ОСОБА_3 прохає стягнути 3000 грн.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив вказавши, що позивачі не обґрунтовано посилаються на рішення судів, якими їм було відмовлено у задововленні позовних вимог. Факт завезення майна на територію підприємства має бути доведений належними засобами доказування. Також оскільки ДП «Оржицяторф» знаходиться на стадії ліквідації, то всі претензії до підприємства мали бути заявлені до 11.11.2014 року. Прохає відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши думку часників процесу, розглянувши матеріали справи, заслухавши свідків прийшов до слідуючого висновку.

У суді досліджені докази, якими сторони обгрунтовують та заперечують позовні вимоги.

Згідно розписки від 25.01.2011 року підтверджено, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 кошти у сумі 20000 грн. за пилораму стрічкову та 3000 грн. за точку обміну електричної енергії. Договором від 05.01.2011 року підтверджено, що ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 вищевказану пилораму.

Згідно накладної № 25 від 15.08.20111 року ОСОБА_3 придбав дошку необрізну у кількості 4,3 куб. м на суму 5160 грн. та брус стропил у кількості 2,1 куб. м на суму 3150 грн. Загальна сума по даній накладній становить 8310 грн.

Матеріали справи містять паспорт на пресс шнековий «Корекс» для вспучувания корму (кормоеструдер) із зазначенням різних його модифікацій, дата випуску 10.02.2010 року. Також до справи долучено паспорт на масло гран 50.160.000 ПС з зазначенням дати випуску 10.02.2010 року; електрифіковане обладнання для дроблення, дата випуску 10.02.2010 року. Договір від 10.02.2010 року, укладений між ООО «Агро Гарант» та ОСОБА_4 на купівлю пресу шнекового, пресу шнекового гранулятору та електрообладнання для дроблення на загальну суму 9500 грн. Матеріали справи також містять дублікат паспорта «ленточного горизонтального станка ПЛП Астра» за 2000 рік.

Як обгрунтовання своїх позовних вимог, позивачами надано рішення Оржицького районного суду від 17.10.2013 року ,згідно якого ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у здійсненні права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, що стосувалось будівель у АДРЕСА_1, які належать ДП «Оржицяторф», яке залишено без змін послідуючими рішеннями судових інстанцій та якими було залишено без задоволення його позовні вимоги. Підставою для подачі даного позову до суду слугували угоди купівлі-продажу від 19.12.2010 року ,згідно яких ОСОБА_3 придбав у ДП «Оржицяторф» матеріали, які були використані у процесі будівництва частини комплексу будівель в АДРЕСА_1. на суму 23174 грн. Іншим договором про зміну договору купівлі-продажу від 15.04.2011 року було змінено ціну договору, яка стала становити 254000 грн.

Договором купівлі-продажу від 10.04.2011 року підтверджено, що ОСОБА_6 продав ОСОБА_4 4 ємності дерев»яні по 200 грн. за 1 штуку; піддон дерев»яний 120 шт. по ціні 100 грн. за 1 піддон; 2 ємності металеві 300 грн. за 1 штуку; 2 бочки металеві 150 грн. за 1 штуку; тиски великі 2 штуки по ціні 300 грн. за 1 штуку. За вказане продавець отримав 14300 грн. та передав цього ж дня вказане майно. Згідно довідки про цінові пропозиції станом на 10.11.2014 року ПП ОСОБА_6 підтверджує, що фуганок деревообробний коштує 6700 грн.; циркулярка - 4300 грн.; заточний станок - 2400 грн.; форми для виробництва брущатки - 12 грн. за 1 штуку.

Згідно цінової пропозиції станом на 18.10.2014 року ПП ОСОБА_12 підтверджено , що вартість плінтуса дерев»яного становить за 1 погонний метр 7,60 грн.; наличник (7см.) дерево - 10 грн. за 1 м.п.; пінополістерол ( 5 см.) 1 шт.- 64,40 грн; тачка господарська вартістю 680 грн.

Відповідно до опису майна, яке знаходиться на ДП «Оржицяторф» станом на 8.12.2011 року встановлено наявність необоротних матеріальних активів: пінополістерольних панелей у кількості 20 штук; станку УДБН у кількості 1 шт.; дерев»яні щити - 76 штук.; корито металеве; бункер металевий; прес для масла; візок у кількості 2 штуки; 1 тисок; дошка 20 - 3 м.куб.; дошка 50 - 1 м.куб.; 1 заточний станок.

У суді було допитано свідків, які зазначили.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що у 2006 році придбав стрічкову пилораму і встановив її на території ДП «Оржицяторф», підключив світло. У вересні-жовтні 2007 року продав її ОСОБА_8 за 20 000 грн. У комплект пилорами входили (пилорама, станина та електрообладнання).

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що у 2010-2011 роках працював охоронцем ДП «Оржицяторф». У 2001 році ОСОБА_4 завозив на територію ДП «Оржицяторф» стропила, балки, арматуру, ємності металеві, циркулярку, тиски, тротуарну плитку, фуганочні станки, на ковальню, бетономішалку. Знає, що ОСОБА_4 придбав пилораму та 2 заточні станки. Коли 8.12.2011 року директор ДП «Оржицяторф» захопив підприємство, то ОСОБА_4 вже на мав доступу до приміщень. ОСОБА_13, як директор підприємства навісив свої замки на приміщення.

Свідок ОСОБА_10 працювала у ДП «Оржицяторф» на посаді економіста. Знає, що у квітні 2011 року ОСОБА_4 завозив на територію підприємства належні йому матеріали, а саме, 4 ємності, тиски, 2800 штук форм, 120 піддонів, 2 візків, 120 плінтусів, 80 наличників. Також на підприємстві була пилорама, яку ОСОБА_8 продав ОСОБА_4, а ОСОБА_8 придбав у свою чергу її у ОСОБА_7. Коли завозили на територію вказані товарно-матеріальні цінності, то ніяких документів не складали.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснив, що у 2011 році був 2 рази на території ДП «Оржицяторф». Бачив там у приміщеннях тиски, заточні верстати, бочки, бруси, екструдер, масло гранулятор, форми для плитки, дошки, електрощитова, візки металеві. Двері у приміщеннях відчиняв ОСОБА_4, який мав від них ключі. Через певний час ОСОБА_4 говорив, що вже не має доступу до свого майна.

Інших доказів, що стосуються предмету спору сторонами надано не було.

При прийняття рішення суд звернувся до слідуючих норм законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За нормами ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відповідно до норм ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Враховуючи вказані норми законодавства, суд вважає, що позивачами належним чином не доведено, яке саме майно було залишено на території дочірнього підприємства «Оржицяторф» коли вони були позбавлені можливості вільно користуватись приміщеннями за адресою АДРЕСА_1. Наявність паспортів, накладних, договорів купівлі-продажу не свідчить про те, яке саме майно вибуло з володіння його власників. Ставлячи вимогу про стягнення коштів з відповідача, позивач не надав переконливих доказів вартості майна, яке вибуло з його володіння. Існування акту опису від 8.12.2011 року яке складено працівниками ДП «Оржицяторф» не є доказом того саме, яке майно, яке зазначено у цьому акті ,належить позивачам. По змісту вказаного акту назва речей, які у ньому відображені не відповідають назві речей, які позивачі мали у власності та прохали повернути. Відсутність документів, які підтверджують саме яке майно позивачів знаходилось у приміщеннях, що належать відповідачеві, як на момент їх завезення так і на момент припинення користування нерухомим майном, свідчить про не доведеність позовних вимог позивачами. У суді встановлено, що позивачі на протязі певного проміжку часу з 2010 по 2011 рік мали вільний доступ до приміщень, що належать ДП «Оржицяторф», позивачі мали можливість як завезти на його територію певне майно, так і вивезти його звідти. Наявність документів які свідчать тільки про придбання товарно-матеріальних цінностей не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог як про витребування майна з незаконного володіння, так і для стягнення грошової компенсації їх вартості. Відсутність індивідуальних ознак обладнання також позбавляє суд можливості зробити висновок яке саме майно може бути повернуто позивачеві. Як слідує з показів свідка ОСОБА_10, яка працювала на підприємстві на той час економістом та була присутня коли позивач ОСОБА_4 завозив на територію належне йому обладнання, але жодного документу, який підтвердив вказане, нею як працівником ДП «Оржицяторф» складено не було. Також матеріали справи не містять даних які саме речі було залишено їх власником у приміщеннях ДП «Оржицяторф». Так як вказані факти слід доводити певними засобами доказування, що є відмінними від показів свідків, суд вважає, що позивачем належним чином не доведено правомірності своїх позовних вимог.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 встановлено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 184, 317, 319, 387, 1213 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області подається протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В. Грузман