Справа № 744/368/15-ц Провадження № 22-ц/795/1192/2015 Головуючий у I інстанції Гнип О. І. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.

при секретарі Зіньковець О.О.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою В»язовик ОСОБА_3 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2015 року по справі за позовом В»язовик ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та зобов»язання підписати акт погодження меж земельної ділянки та акт встановлення та погодження меж земельної ділянки до технічної документації землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі В»язовик Ю.В. просить скасувати рішення Семенівського районного суду від 08.05.2015 року, яким в задоволенні позову В»язовик Ю.В. до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та зобов»язання підписати акт погодження меж земельної ділянки та акт встановлення та погодження меж земельної ділянки до технічної документації землеустрою відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду постановлене при невідповідності висновків суду обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що земельною ділянкою по вул. Калініна в м. Семенівка, яку бажає приватизувати позивач по справі В»язовик Ю.В., безперервно користується з 1989 року. З самого початку відповідач поставив шиферний паркан, яким розділив земельну ділянку, фактично самостійно провів межу між ділянками сторін. Проблема виникла лише тоді, коли позивач почала узаконювати земельну ділянку якою користується. Мирно підписувати акт погодження меж на підставі додержання правил добросусідства відповідач відмовився.

Апелянт не погоджується з позицією суду першої інстанції, що він не має права і не може зобов»язати своїм рішенням відповідача підписати акт погодження меж земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що згідно копії договору дарування від 12.08.1989 року ОСОБА_5 подарував В»язовик Ю.В. 1/2 частину житлового будинку з зазначеною частиною господарських і побутових будівель і споруд, що знаходиться в м. Семенівка Чернігівської області по вул. Калініна під № 80 і розташований на земельній ділянці 600 кв.м. (а.с. 33-34).

З копії витягу з рішення 36 сесії 6-го скликання Семенівської міської ради Чернігівської області від 06.11.2014 року надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства на території міської ради із земель комунальної власності в м. Семенівка: орієнтовною площею 0,10 га. по вул. Вишнева, 80 В»язовик Ю.В. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в спільне часткове користування (на 1/2 житлового будинку) та орієнтовною площею 0,05 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що межи земельних ділянок, передбаченими в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки гр. В»язовик Ю.В. літерами від Г до В знаходяться в землекористуванні сусідки ОСОБА_6, що підтверджується проектом забудови земельної ділянки від 15.03.1989 року (а.с. 5, 6).

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки за наявності спору щодо меж, між суміжними землекористувачами, який підлягає вирішенню в судовому порядку, а позивачем заявлені лише вимоги щодо зобов»язання відповідача підписати акт погодження меж спірної земельної ділянки.

Висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам нормативних актів, які регулюють правовідносини між сторонами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦПК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Проте, звертаючись до суду позивач обрав спосіб судового захисту, який не передбачений законом.

Виходячи з положень ст. 56 ЗУ „Про землеустрій" та ст. 198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачене як одна із складових при виготовленні технічної документації для приватизації земельної ділянки.

З метою захисту порушеного права не виключається можливість надання дозволу на проведення приватизації земельної ділянки за відсутності згоди суміжного землекористувача, але за умови встановлених меж і доведеності безпідставної відмови в такому погодженні.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 (з наступними змінами і доповненнями), технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки (п.1.16).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції також посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто 1948,80 грн. витрат на правову допомогу.

Висновки суду відповідають наданим доказам та положенням ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як вбачається, оплата витрат на правову допомогу підтверджується квитанцією б/н від 05.05.2015 року (а.с. 39), крім того наявний акт виконаних робіт (а.с. 40), а відповідно до журналу судових засідань від 08.05.2015 року розгляд справи за участю представника відповідача відбувався понад 3 години, судом першої інстанції враховано, що 1 година правової допомоги адвоката не може перевищувати 487,2 грн., відповідно компенсація правової допомоги обрахована з врахуванням вимог ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу В»язовик ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду від 08 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: