Ухвала

іменем україни

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення І типу № 10003/02931 філії - Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення І типу № 10003/02931 філії - Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 Вимоги обґрунтовані тим, що 03 листопада 2006 року між банком і ОСОБА_4 укладено договір № 92 про надання кредиту на споживчі потреби, згідно з умовами якого останній отримав кошти у розмірі 40 000 грн строком до 02 листопада 2011 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № б/н, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку житловий будинок по АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконують, у зв'язку з чим станом на 11 листопада 2013 року виникла заборгованість у розмірі 60 190 грн 81 коп., позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 03 листопада 2006 року № 92 у розмірі 60 190 грн 81 коп. з якої: заборгованість за кредитом - 19 916 грн 18 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 38 705 грн 33 коп., 3 % річних за несвоєчасне погашення основної заборгованості - 600 грн 34 коп., інфляційні втрати - 968 грн 96 коп., звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 03 листопада 2006 року № б/н та належить ОСОБА_3, а саме: житловий будинок А-1, саман, обкладений цеглою, загальною площею 57,8 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м; зливна яма, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону, зі встановленням початкової ціни на предмет іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.

Судами встановлено, що 03 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_4 укладено договір № 92, відповідно до умов якого останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 40 000 грн зі сплатою 15 % річних за користування кредитом строком до 02 листопада 2011 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 03 листопада 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № б/н, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку житловий будинок, загальною площею 57,8 кв. м, житловою площею 36,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У порушення умов кредитного договору та положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України ОСОБА_4 зобов'язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 11 листопада 2013 року виникла заборгованість у розмірі 60 190 грн 81 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_4 належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 589 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, зокрема, не перевірив, чи є предмет іпотеки спільною сумісною власністю подружжя та чи є нотаріально посвідчена згода ОСОБА_4 на укладення договору іпотеки; не звернув уваги на те, що є рішення судів про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та не з'ясував співмірність розміру заборгованості з вартістю предмета іпотеки. Крім того, відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, а позичальник ОСОБА_4 залучений до участі в справі в якості третьої особи, а не відповідача.

Погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з вимогами Закону України «Про іпотеку» іпотека житлових будинків і квартир, які перебувають у спільній сумісній власності, дозволяється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників повинна бути письмова і нотаріально посвідчена.

Положеннями ст. 578 ЦК України також встановлено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У п. 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив, фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановив, зокрема, не перевірив наявність письмової нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_4 як чоловіка ОСОБА_3 на передачу житлового будинку в іпотеку.

При цьому суд не звернув уваги та не надав оцінки наданій ПАТ «Державний ощадний банк України» заяві ОСОБА_4 про те, що він не заперечує проти передачі його дружиною ОСОБА_3 житлового будинку в іпотеку банку.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Отже, наявність рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2010 року та рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не позбавляє кредитора права на отримання сум заборгованості шляхом звернення стягнення на передане ОСОБА_3 в іпотеку нерухоме майно, ураховуючи те, що позичальник є відмінним від особи іпотекодавця.

Разом з тим загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, у тому числі заборгованість за кредитним договором, встановлюються при розгляді позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки суду необхідно перевірити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням судових рішень, якими стягнуто заборгованість, водночас перевіривши, чи виконанні вказані рішення.

Також не є підставою для відмови в позові висновок апеляційного суду про залучення боржника за кредитним договором ОСОБА_4 в якості третьої особи, а не відповідача, оскільки предметом даного позову є не стягнення заборгованості з позичальника, а звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, сторонами якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 Крім того, позивачем до ОСОБА_4 вимог не заявлено.

Крім того, посилання апеляційного суду на неспівмірність розміру заборгованості з вартістю предмета іпотеки не є підставою для відмови в позові ВАТ «Державний ощадний банк України» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такий висновок свідчить про неповне з'ясування всіх обставин у даній справі, зокрема, судом не враховано наявну у позичальника ОСОБА_4 на день ухвалення судом першої інстанції рішення, 13 травня 2014 року, прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 60 190 грн 81 коп. та вартість предмета іпотеки.

Ураховуючи те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик