У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 3 грудня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, відхилено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2015 року залишено без змін.

У серпні 2015 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, із заявою про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 365 ЦК України, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав рішення та ухвалу Верховного Суду України від 28 січня 2009 року і 22 грудня 2010 року відповідно, постановлені ним, як судом касаційної інстанції, а також постанову Верховного Суду України від 2 липня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу від 13 травня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовляючи в задоволенні позовних вимог дійшли висновку, що позивачем не доведено передбачених статтею 365 ЦК України підстав про припинення права ОСОБА_6 на частку у спільному майні, зокрема, що її частка у будинку є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим, а також, що таке припинення не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Ухвалюючи рішення від 28 січня 2009 року, надане заявником для порівняння, Верховний Суд України, як суд касаційної інстанції, припиняючи право власності особи на частку у спільному майні, встановив наявність підстав передбачених статтею 365 ЦК України для такого припинення, а саме квартира є неподільною, частка житлової площі, яка припадає на кожного зі співвласників, не є незначною, позивачем внесено на депозитний рахунок суду Ѕ частину вартості спірної квартири.

Постановляючи ухвалу від 22 грудня 2010 року, надану заявником для порівняння, Верховний Суд України, як суд касаційної інстанції, погодився з рішенням суду першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги про припинення права на частку в спільному майні, при цьому судом першої інстанції встановлено, що частка відповідачів в спільному майні є незначною і не може бути виділена їм в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею сторонами є неможливим, а також таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачам.

У судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та у судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, встановлено різні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Порівняння змісту постанови Верховного Суду України 2 липня

2014 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні за заявою ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема