АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №760/1278/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Кушнір С.І.
Апеляційне провадження Доповідач - Борисова О.В.
№ 22-ц/796/2777/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 10 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач у січні 2014 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування удаваним.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 належала позивачу та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності та 17 травня 2012 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар 65/125 частини вказаної квартири, проте позивач вважає, що вказаний договір дарування є удаваний, оскільки ОСОБА_3 мала на меті продати спірну квартиру, для уникнення зобов'язання передбаченого ч.2 ст.362 ЦК України.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 10 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,, ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування удаваним - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом неповно з'ясовано обставини справи, внаслідок чого ухвалено необґрунтоване рішення.

Зазначає, суд першої інстанції не взято до уваги доводи апелянта та дійшов хибного висновку, що позовні вимоги є недоведеними. Крім того вказує на те, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 подарувала свою частку квартири поспіхом, майже одразу після її успадкування і зовсім сторонній особі із якою її не пов'язують будь-які родинні відносини.

В суді апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в ній.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Від відповідача ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави визнавати договір дарування удаваним, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що договір дарування був вчинений сторонами для приховання іншого правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим державним нотаріусом Дев'ятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, що на підставі заповіту від 20 жовтня 2009 року зареєстрованого у реєстрі за №7-2186, спадкоємцями зазначеного у заповіті майна ОСОБА_8, 1925 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 на 1/5 частку спадщини та ОСОБА_3 на 4/5 частки спадщини. Спадкове майно складалось з 65/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 17 травня 2012 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар 65/125 частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 1 ст.720 ЦК України визначено, що сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, після прийняття в дар частини квартири відповідач ОСОБА_4 вселився та проживає в АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суд України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Колегія суддів не погоджується з посиланням апелянта на те, що договір дарування укладений з метою порушення права ОСОБА_1, як співвласника квартири АДРЕСА_1 на переважну купівлю частки ОСОБА_3, у відповідності до ст.362 ЦК України, оскільки позивач повинен довести, що правочин укладено саме з такою метою, проте ОСОБА_1 не надав доказів в розумінні ст.60 ЦПК України, на підтвердження вказаних обставин.

Посилання апелянта, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не є родичами, а тому не можуть укладати договори дарування майна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ст.720 ЦК України не обмежує дарувальника, при укладенні договору дарування, суб'єктами кола родинних відносин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скарга представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: