Справа № 274/1295/15-ц Провадження № 2/0274/885/15
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
10.11.15 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В., за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовом1) ОСОБА_1, 2) ОСОБА_2, представниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
доОСОБА_4, представником якого є ОСОБА_5,
провселення в жиле приміщення,
У березні 2015 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись з вказаним позовом, у якому просять вселити їх у жиле приміщення квартири АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 проти позову заперечив, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, а відтак має право володіти, користуватись та розпоряджатись нею, і він, як власник, заперечує проти вселення у цю квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Судом з'ясовано, що ОСОБА_2 18.02.1993 р. була прописана (зареєстрована) у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 28.01.2013 р. № 417, виданою Міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємства № 3 (а. с. 11, зворотній бік).
ОСОБА_1 24.12.1999 р. був прописаний (зареєстрований) у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 28.01.2013 р. № 416, виданою Міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємства № 3 (а. с. 11, зворотній бік).
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.06.2005 р. у справі за позовом ОСОБА_6 було визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.03.2013 р. у справі № 0603/3295/12, яке набрало законної сили, встановлено такі обставини (а. с. 14 15):

31.08.2005 р. Квартирно-експлуатаційною частиною Бердичівського району Житомирської області на підставі розпорядження від 29.08.2005 р. № 16240 на ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1;

01.09.2005 р. ОСОБА_6 уклав договір міни з ОСОБА_7, внаслідок якого друга обміняла житловий будинок № 30 по вул. Мічуріна у м. Бердичеві Житомирської області на квартиру АДРЕСА_1, належну першому;

05.09.2005 р. ОСОБА_7 уклала з сином ОСОБА_4, спадковий договір, відповідно до умов якого після її смерті право власності на квартиру АДРЕСА_1 переходить до ОСОБА_4 (а. с. 65);

10.04.2008 р. ОСОБА_4 зареєстрував право власності на квартиру у № 56 у будинку № 6 по вул. Братів Міхеєвих у м. Бердичеві Житомирської області у Комунальному підприємстві "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а. с. 67);

ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 04.03.2010 р. було скасовано рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.06.2005 р. у справі за позовом ОСОБА_6, яким було визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Цим же рішенням (рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.03.2013 р. у справі № 0603/3295/12) було визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 31.08.2005 р., видане Квартирно-експлуатаційною частиною Бердичівського району Житомирської області на підставі розпорядження від 29.08.2005 р. № 16240, на ім'я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, скасовано розпорядження від 29.08.2005 р. № 16240 Квартирно-експлуатаційної частини Бердичівського району Житомирської області та скасовано реєстрацію свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2005 р., виданого Квартирно-експлуатаційною частиною Бердичівського району Житомирської області на підставі розпорядження від 29.08.2005 р. № 16240, на ім'я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 14 15).

З зазначеного рішення вбачається, що у позовній заяві у вказаній справі містились вимоги і про визнання недійними договору міни від 01.09.2005 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та про визнання недійсним спадкового договору від 05.09.2005 р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, однак у резолютивній частині цього рішення висновку про вирішення цих вимог не вказано.

За такої обставини, а також з урахуванням того, що доказів визнання недійсними договору міни від 01.09.2005 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та про визнання недійсним спадкового договору від 05.09.2005 р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, не подано, суд, враховуючи статтю 204 Цивільного кодексу України (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним) вважає, що ці договори є дійсними.

Крім того, 03.09.2015 р. була проведена державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, підставою реєстрації права власності був спадковий договір від 05.09.2005 р., укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, що підтверджується витягом від 07.09.2015 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 76).

Таким чином, на даний час власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4.

Відповідно до частини першої статті 316, частини першої статті 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічна за змістом норма міститься у частині першій статті 321 Цивільного кодексу України: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4, будучи власником квартири АДРЕСА_1, може володіти, користуватись та розпоряджатись цією квартирою на власний розсуд, може вчиняти щодо неї будь-які дії, які не суперечать закону, це є його непорушним правом, якого він не може бути протиправно позбавлений або у здійсненні якого він не може бути протиправно обмежений

Вселення ж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності згоди ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 призведе до порушення права власності ОСОБА_4 на цю квартиру.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Разом з тим, суд зазначає, що з встановлених рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.03.2013 р. у справі № 0603/3295/12 обставин випливає, що право користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою № 56 у будинку № 6 по вул. Братів Міхеєвих у м. Бердичеві Житомирської області було та залишається порушеним, а відтак вони не позбавлені права звернутись з позовом, направленим на відновлення цього права, з іншими позовними вимогами.

Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 60, 64, 79, 88, 208, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення в жиле приміщенні відмовити.

Роз'яснити, що:

рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;

особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Корбут