У Х В А Л А

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» про стягнення суми боргу, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, за касаційною скаргою ОСОБА_9 - представника ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2013 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 серпня 2013 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року, і касаційною скаргою ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» на рішення апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» (далі - ТОВ «Вадіта») суми боргу, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 суму боргу за розпискою від 18 листопада 2008 року і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 134 816,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 суму боргу за розпискою від 26 листопада 2008 року і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 201 435,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 суму боргу за розпискою від 25 березня 2009 року і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 5 527 364,4 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 суму боргу за розпискою від 29 вересня 2009 року і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 55 079,45 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 100 тис. грн моральної шкоди.

8 серпня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено додаткове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 в солідарному порядку суму основного боргу в розмірі 799 300 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 в солідарному порядку суму основного боргу в розмірі 1 198 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 в солідарному порядку суму основного боргу в розмірі 399 650 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» на користь ОСОБА_6 в солідарному порядку суму основного боргу в розмірі 2 397 900 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду в частині стягнення з ТОВ «Вадіта» суми боргу та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за розписками від 18 листопада 2008 року, від 25 березня 2009 року та від 29 вересня 2009 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_9 - представник ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просили скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судами встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договори позики від 18 листопада 2008 року, від 25 березня 2009 року та від 29 вересня 2009 року, на підтвердження укладення яких та їх умов позичальник представив відповідні розписки (а.с. 10, 12, 13).

26 листопада 2008 року ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_7 і ТОВ «Вадіта» з другої сторони уклали договір позики, на підтвердження якого та його умов вони представили розписку (а.с. 11).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на те, що зобов'язання за договорами позики не було виконано, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з урахуванням 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалюючи рішення та додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що сума боргу за договорами позики має бути стягнута з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» солідарно.

Апеляційний суд скасував рішення та додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «Вадіта» суми боргу та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за розписками від 18 листопада 2008 року, від 25 березня 2009 року та від 29 вересня 2009 року та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, так як вважав, що ТОВ «Вадіта» зазначених розписок не складало.

Однак із такими висновками судів повністю погодитися не можна, оскільки вони суперечать закону та не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (норми частини 1 статті 543 ЦК України).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення та додаткове рішення, не звернув уваги на те, що солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, та не зазначив, на якій саме підставі сума боргу за договорами позики підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Залишаючи без змін рішення та додаткове рішення суду першої інстанції про солідарне стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Вадіта» суми боргу за договором позики від 26 листопада 2008 року, апеляційний суд також не вказав, на якій підставі у зазначених осіб виник солідарний обов'язок виконання цього договору позики.

Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позичальником за розписками від 18 листопада 2008 року, від 25 березня 2009 року, від 29 вересня 2009 року є ОСОБА_7, натомість ОСОБА_8, підписуючи розписку від 26 листопада 2008 року, діяв в інтересах ТОВ «Вадіта» як його директор, а його підпис засвідчений печаткою цієї юридичної особи.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанції не обґрунтували висновок про стягнення суми боргу за розписками від 18 листопада 2008 року, від 26 листопада 2008 року, від 25 березня 2009 року та від 29 вересня 2009 року з ОСОБА_8, адже він не є стороною у зобов'язаннях, що виникли з договорів позики.

Також суд апеляційної інстанції належним чином не визначився із тим, чи є преюдиційними для вирішення цієї справи обставини, встановлені постановою Вищого господарського суду України від 19 серпня 2014 року (а.с. 147-154).

За таких обставин суди неправильно застосували норми матеріального права, в порушення норм процесуального права не встановили всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відтак судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 - представника ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» та касаційну скаргу ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2013 року, додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 серпня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик