Справа № 363/5338/14 Головуючий у І інстанції Підкурганний В. В.
Провадження № 22-ц/780/1101/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Категорія 47 12.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного нажитого майна подружжя,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визнати за ним право власності на садовий будинок та земельну ділянку під ним по АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га по АДРЕСА_2 та на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись із даною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті в іншому складі суду.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що поставляється ухвала.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви для подання до належного суду, суддя першої інстанції виходив із того, що основна частина майна, що є предметом спору, знаходиться на території Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, а доказів щодо наявності у власності позивача земельної ділянки на території Вишгородського району Київської області до позову ОСОБА_1 не долучено.

Проте погодитись із вказаними висновками не можна, так як вони не відповідають матеріалам справи і не узгоджуються із вимогами закону.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно роз'яснень, наданих в п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто наявні вимоги, для кожного з яких частиною першою статті 114 ЦК України встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить визнати за ним право власності на садовий будинок площею 160,8 кв.м. та земельну ділянку під ним по АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га по АДРЕСА_2 та на 1/2 частину житлового будинку № 12 площею 26,7 кв.м. по АДРЕСА_3. Тобто позовну заяву подано з дотриманням правил підсудності передбачених ст. 114 ЦПК України.

Враховуючи викладене, висновок судді щодо необхідності повернення позовної заяви позивачу з зв'язку з в зв'язку з відсутністю доказів щодо наявності у власності позивача земельної ділянки на території Вишгородського району Київської області та порушенням правил підсудності не відповідає вказаним вимогам закону.

Виходячи із роз'яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", сторони вправі подавати докази безпосередньо в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суддя суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов ОСОБА_1 має бути йому повернуто для подання до належного суду за місцем знаходження основної частини спірного майна.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання про відкриття провадження по справі до суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, оскільки ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 114, 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до ч.1 ст.324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає , оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі .

Головуючий:

Судді: