провадження №2/756/457/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Князік І.Д., Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк», треті особи - ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта», про відшкодування збитків,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, уточненим в ході розгляду справи (а.с. 219, 220), посилаючись на те, що він є учасником ТОВ «Атланта», його вклад до статутного фонду товариства становить 10620 грн., що становить 90 % статутного фонду. Іншим учасником товариства є ОСОБА_2, її вклад до статутного фонду товариства становить 1180 грн., що становить 10 % статутного фонду.

11 серпня 2003 року між товариством та ПАТ «Перший інвестиційний банк» було укладено кредитний договір. Отримані за вказаним договором кошти товариство планувало повернути відповідно до умов договору до серпня 2006 року. У зв'язку з тим, що банк примусив товариство повернути частину кредитних коштів на погашення процентів по кредиту, товариство залишилося без обігових коштів. Товариство звернулося до банку з проханням збільшити суму кредиту на 10000 дол. США, на що банк висунув вимогу передати в заставу додаткове майно або повернути кредит. Оскільки вказані вимоги були неприйнятні для товариства, воно вирішило повернути кредит. Кредитні кошти були втрачені на придбання АЗС, інших коштів товариство не мало, тому воно було змушене надати згоду на передачу банку майна, яке було у нього у заставі, про що 09 жовтня 2003 року було укладено відповідну угоду. З листопада 2003 року по лютий 2005 року банк визначався зі способом і порядком передачі майна, при цьому всі пропозиції товариства банком відхилялися.

У лютому 2005 року товариство знайшло покупця на заставлене майно. За отримані кошти від продажу лише одного об'єкту застави можна було задовольнити всі вимоги банку у сумі 547745 дол. США. Проте банк не надав згоду на продаж предмету застави і у лютому 2005 року без попередження товариства обрав такий спосіб задоволення своїх вимог, як вчинення нотаріусом виконавчого напису та примусова реалізація заставленого майна.

20 квітня 2005 року ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києві на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на перший предмет застави в рахунок погашення заборгованості товариства перед банком у розмірі 577717,36 дол. США відкрито виконавче провадження. 06 грудня 2005 року ВДВС Васильківського МРУЮ у Київській області на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на другий предмет застави в рахунок погашення заборгованості у розмірі 619911,67 дол. США відкрито виконавче провадження.

24 січня 2012 року були проведені прилюдні торги з примусової реалізації належних товариству нежилих адміністративно-офісних приміщень, загальною площею 228,6 кв.м за ціною 1164000 грн. без ПДВ, що за курсом НБУ станом на дату продажу становить 145864 дол. США.

05 вересня 2012 року були проведені прилюдні торги з примусової реалізації належної товариству нежилої будівлі АЗС за ціною 1510000 грн. без ПДВ, що за курсом НБУ станом на дату продажу становить 180000 дол. США.

Позивач зазначає, що за результатами оскарження в судовому порядку 12 листопада 2013 року товариство тримало постанову Вищого господарського суду України, якою встановлено, що правовідносини товариства та банку врегульовано Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким не передбачено можливість звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Позивач вважає, що звернення банку до нотаріуса не тільки було протиправним, а й призвело до відкриття процедури банкрутства товариства, оскільки на підставі виконавчого напису ВДВС були відкриті виконавчі провадження, проведено арешт майна та рахунків товариства, що з травня 2005 року унеможливило ведення господарської діяльності товариством та призвело до порушення прав позивача.

Позивач зазначає, що порушення його прав полягає в наступному.

Відповідно до Статуту товариства та ст. 116 ЦК України він, як учасник товариства, пропорційно його частці у статутному фонді має право брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Внаслідок вищенаведених дій банку позивач не лише не отримував з 2005 року ніяких дивідендів, а ще й втратив майно, оскільки воно було продано за безцінь.

Зокрема, у 2005 році товариство мало можливість продати нежилі адміністративно-офісні приміщення за 583000 дол. США, що на 437136 дол. США більше від суми, отриманої від продажу на прилюдних торгах, а АЗС - за 635000 дол. США, що на 455000 дол. США більше від суми, отриманої від продажу на прилюдних торгах (згідно розрахунку майнових збитків - а.с. 219). Отже збитки від продажу майна незаконним способом становлять 892136 дол. США.

Крім того, відкриття виконавчого провадження за незаконним виконавчим написом нотаріуса та арешт майна товариства унеможливили отримання товариством прибутку від здачі в оренду цього майна.

Зокрема, у 2005 році товариство отримало пропозицію від потенційного орендаря, який був зацікавлений взяти в оренду нежилі адміністративно-офісні приміщення товариства площею228,6 кв.м за ціною 25 дол. США за кв.м. Таким чином упущена вигода від здачі приміщень в оренду за період з квітня 2005 року по січень 2012 року становить 462915 дол. США (228,6х25х81).

Всього не отриманий позивачем прибуток та упущена вигода згідно розрахунку майнових збитків (а.с. 219) складають 1219545,9 дол. США (90 % від 1355051 дол. США), що за курсом НБУ станом на 20 січня 2015 року становить 19278260,80 грн.

З урахуванням заяви від 21 січня 2015 року (а.с. 220) позивач, посилаючись також на ст.ст. 22, 1166 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь 1219545,9 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20 січня 2015 року становить 19278260,80 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, та зазначив, що банк не вчиняв жодних протиправних дій по відношенню до ТОВ «Атланта» та ніяким чином не порушував права позивача, як засновника цього товариства.

Третя особа ОСОБА_2 позов підтримала.

Представник третьої особи ТОВ «Атланта» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідного до Установчого договору ТОВ «Атланта» учасниками вказаного товариства є позивач ОСОБА_1, внесок якого до статутного фонду товариства становить 90 %, та ОСОБА_2, внесок якої до статутного фонду товариства становить 10 %.

Відповідно до ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Відповідно до п. 4.1 та 4.3 Статуту ТОВ «Атланта» товариство є власником майна, джерелами створення якого є: грошові та майнові вклади Учасників; доходи від господарської діяльності; кредити банків та інших кредиторів; доходи від цінних паперів, а також інші джерела, не заборонені законодавством. Чистий прибуток знаходиться у повному розпорядженні товариства. Порядок його використання визначається зборами Учасників.

11 серпня 2003 року між Акціонерним банком «Перший інвестиційний банк» та ТОВ «Атланта» укладено кредитний договір № 89/0311-КЮ, за яким банк відкрив товариству кредитну лінію у розмірі 433000 дол. США для поповнення обігових коштів та придбання автозаправочної станції. Кінцевий термін повернення кредитних коштів встановлено до 07 серпня 2006 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ТОВ «Атланта» укладено договір застави від 11 серпня 2003 року, за умовами якого товариство передало в заставу банку нежилі адміністративно-офісні приміщення площею 228,60 кв.м, розташовані у м. Києві по вул. Тополева, 4-8 (літера А), та договір застави від 13 серпня 2003 року, за умовами якого товариство передало в заставу банку автозаправочну станцію, що знаходиться на автомобільній дорозі Київ-Одеса.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Атланта» зобов'язань за кредитним договором 22 березня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано для погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на адміністративно-офісні нежилі приміщення.

15 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано для погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на автозаправочну станцію.

В ході виконавчого провадження 05 вересня 2012 року проведено прилюдні торги з реалізації АЗС, яку продано за 1510000 грн. без ПДВ, 24 січня 2012 року проведено прилюдні торги з реалізації адміністративно-офісних нежилих приміщень, які продано за 1164000 грн. без ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Атланта» та його учасники неодноразово зверталися до суду з позовами про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсним кредитного договору, розірвання кредитного договору, припинення зобов'язань за кредитним договором, проте вказані позови залишено без задоволення.

Постановою Господарського суду м. Києві від 20 березня 2014 року за заявою ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» ТОВ «Атланта» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів вчинення відповідачем неправомірних дій чи бездіяльності, які б порушили цивільне право позивача (в тому числі й право позивача, як засновника товариства, на одержання частини прибутку товариства), та доказів заподіяння позивачу збитків.

Звернення банком стягнення на заставлене майно для погашення заборгованості за кредитним договором не суперечить вимогам чинного законодавства. Вчинені виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню, судовим рішенням не визнавалися. Прилюдні торги з реалізації заставного майна також не визнані недійсними в судовому порядку.

При цьому суд зауважує, що підприємницька діяльність є самостійною, ініціативною, систематичною господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою одержання прибутку на власний ризик, тому посилання позивача на те, що саме дії банку призвели до неотримання товариством прибутку, є необґрунтованими.

За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 22, 116, 1166 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк», треті особи - ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта», про відшкодування збитків.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М. Маринченко