Справа № 510/969/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2015 Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Дудник В.І.;

при секретарі Фурсовой А.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - служба у справах дітей Одеської міської ради) про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася із позовом до відповідача ОСОБА_2 із вимогами про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. Відповідач позов визнав, щодо його задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволення у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Одеської міської ради щодо позовних вимог позивача не заперечувала, вважала доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із позивачкою, оскільки це буде відповідати інтересам дитини та її належному вихованню.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.; копія характеристики на позивача; копія характеристики з місця роботи позивача від 26.12.2014 р.; копія трудової книжки позивачки; копія довідки про доходи позивачки від 08.12.2014 р.; копія рішення суду від 15.12.2014 р.; копія рішення апеляційного суду Одеської області від 10.02.2015 р.; копія заяви позивачки від 27.11.2014 р.; копія листу відповіді від 09.12.2014 р. на заяву ОСОБА_1 від 27.11.2014 р.; копія листу відповіді Малиновської районної адміністрації на заяву позивачки від 23.02.2015 р.; копія постанови суду від 20.08.2014 р.; копія листу відповіді служби у справах дітей Одеської міської ради від 18.11.2015 р.; копія заяви позивачки від 16.10.2015 р.; копія висновку органу опіки та піклування від 13.03.2015 р.;

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеними позовними вимогами до ОСОБА_2 зазначивши, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі від 21.08.2012 р., від якого народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, батьком дитини записаний відповідач ОСОБА_2

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.12.2014 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 13.08.2014 р. до 30.10.2030 року, тобто до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.02.2015 р. рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.12.2014 р. змінено в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 13.08.2014 р. до 30.10.2030 року, тобто до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині рішення суду від 15.12.2014 р. залишено без змін.

Як зазначає позивачка, після припинення шлюбних відносин з відповідачем та сумісного проживання сторін однією сім'єю, ОСОБА_2 залишився проживати в квартирі АДРЕСА_2 а вона разом із сином ОСОБА_3 переїхала на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується поштовою кореспонденцією, яку вона направила на адресу суду та характеристикою з місця проживання. Після припинення шлюбних відносин між сторонами виник спір щодо місця проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. Як вказала позивачка, відповідач наполягав на тому, що син ОСОБА_3 має проживати разом з ним та неодноразово робив спроби "відібрати" в неї сина, що приводило до конфліктів між ними, що підтверджується постановою Київського райсуду м. Одеси від 20.08.2014 р., за яким відповідача було притягнуто до адмінвідповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, за вчинення насильства в сімї.

27.11.2014 р. позивачка звернулася до відділу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про вирішення питання щодо визначення місця проживання спільного з позивачем сина ОСОБА_3, яка у подальшому була розглянута у належному порядку.

13.03.2015 р. органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради підготовлений висновок № 0741/01-20 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., та встановлення порядку участі батька, ОСОБА_2, у вихованні сина.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, проаналізувавши доводи третьої особи, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини,

незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтями 150-151 СК України передбачені обов'язки та права та батьків щодо дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого

народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини,

зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте

спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права

перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з

дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не

перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як було встановлено в попередньому судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем, з 2012 року малолітній син ОСОБА_3мешкає із матір'ю, у якої виникла необхідність у визначенні в судовому порядку питання щодо місця мешкання дітей. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, згода між батьками щодо місця мешкання дітей не досягнута, позивач звернувся із відповідними вимогами до суду.

При вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 суд брав до уваги те, що хлопчик вже тривалий час мешкає із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із чим в нього виникла особлива прихильність до матері, яка за ним доглядає, створює для нього належні умови для мешкання та розвитку, забезпечує необхідними потребами у житті. Тобто, позивачка, як мати, сприяє нормальному розвитку та вихованню дитини.

Щодо матеріального забезпечення позивачки, то суд зазначає, що вона офіційно працевлаштована на посаді медичного представника в ПАТ «Київський вітамінний завод», що підтверджується записом у трудовій книжці позивачки, довідкою про заробітну плату та характеристикою з місця роботи. Отже наявність у позивачки офіційного працевлаштування, стабільного доходу та постійного місця проживання дозволяє їй матеріально забезпечити сина та створити дитині належні умови для розвитку.

Що стосується відповідача, суд зазначає, що він із позовними вимогами погодився, згідно висновку наданого органом опіки та піклування Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради від 13.03.2015 р. відповідач не заперечував проти проживання сина ОСОБА_3 разом із матір'ю, позивачкою у справі, рада опіки та піклування зазначила, що обидва батьки позитивно характеризуються та піклуються про дитину, однак ОСОБА_1 створені більш сприятливі умови для життя дитини та має більше можливостей для всебічного розвитку дитини і підтримує прагнення батька більше уваги приділяти малолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.

Пленум ВСУ у п. 24 постанови № 16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Україною 27.02.1991 р., в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. разом із матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5. Представник органу опіки та піклування Одеської міської ради також вважав доцільним визначити місце проживання дитини із матір'ю таким, що буде відповідати інтересам малолітнього ОСОБА_3, та направлено на захист його прав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 373 ЦПК України, ст.ст. 1, 141, 157, 160-161 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник