АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №22-ц/796/4321/15 Головуючий в 1 інстанції - Клочко І.В.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Желепи О.В.

Суддів: Кабанченко О.А., Рубан С.М.

При секретарі: Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на квартиру, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення сторін, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на квартиру, - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування, з ухваленням нового рішення про задоволення його вимог.

Скаргу обґрунтовував тим, що суд не надав належної оцінки доказам, які він надавав на підтвердження заявлених вимог.

Суд не врахував покази свідка ОСОБА_6, яка є його сусідкою і підтвердила, що декілька разів бачила його з відповідачкою, а також те, що він свою власну квартиру передав в оренду, та покази свідка ОСОБА_7, який підтвердив, що перестав з ним зустрічатись, через те, що він став проживати з відповідачкою, а також повідомив, що передавав грошові кошти за оренду його квартири. Суд не надав належну оцінку договору оренди, відповідно до якого з 02 жовтня 2004 року він отримував кошти від оренди власної квартири, які витрачались на погашення боргів за спірну квартиру, а також борговій розписці, яка підтверджує, що частина коштів за спірну квартиру була сплачена ним особисто.

Суд також не врахував пояснення відповідача, яка на початку слухання справи визнавала його вимоги, а потім відмовилась від своїх пояснень, та під час всього слухання надавала непослідовні та нелогічні пояснення. Суд безпідставно не застосував ст. 74 СК України та не визнав спільним майном квартиру, яка була придбана під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, частково за спільні кошти. Також в скарзі містяться доводи про невідповідність рішення суду вимогам ст.ст. 212, 213 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1.

28 серпня 2013 року вказана квартира була подарована ОСОБА_4

Так, як позивач по справі не довів, що вказана квартира в 2004 році придбавалась під час проживання з відповідачкою однією сім`єю та за спільні кошти, суд встановив, що вона є особистою власністю відповідача, яка мала право в 2013 році розпорядитись нею на власний розсуд, в тому числі подарувати .

Вищенаведені обставини справи які суд вважав встановленими підтверджуються дослідженими доказами.

Висновки суду про недоведеність позивачем, заявлених ним позовних вимог відповідають встановленим обставинам, вимогам закону, та зроблені без порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з приводу не надання належної оцінки показам свідків, колегія не приймає, з огляду на таке.

Свідок ОСОБА_6, яка є сусідкою позивача показала, що декілька разів бачила його з відповідачкою, а також те, що він свою власну квартиру передав в оренду.

Свідок ОСОБА_7, показав, що він перестав зустрічатись з позивачем, через те, що той став проживати з відповідачкою, яку він особисто не знає та з нею не спілкувався, а також підтвердив отримання грошей від квартирантів, для подальшої передачі позивачу.

Оцінюючи вищенаведені покази, суд першої інстанції правомірно встановив, що вони не свідчать про сталі сімейні стосунки позивача з відповідачкою в період придбання спірної квартири в 2004 році.

Інші докази на які посилається позивач, а саме: написана ним розписка про отримання в борг коштів в сумі 1500 доларів США в липні 2004 року, а також договори оренди, відповідно до якого він свою власну квартиру передавав в оренду з 02 жовтня 2004 року до 2012 року, також не свідчать про те, що між сторонами існували сталі сімейні стосунки в період придбання спірної квартири, а також що в серпні 2004 року витрачались спільні кошти на придбання квартири.

Посилання позивача на те, що кошти отримані в борг для придбання квартири, віддавались сторонами по справі під час спільного проживання з тих коштів які він отримував від оренди власної квартири є недоведеними, а крім того не можуть впливати на висновок суду про те, що в період придбання квартири в серпні 2004 року у відповідача виникло право особистої приватної власності на вказану квартиру, так як вона була частково придбана за кошти отримані відповідачкою в порядку компенсації за втрату годувальника, що не спростовано позивачем, а решту за отримані відповідачкою кошти в кредит, тобто не за спільні кошти з позивачем.

Доводи скарги про те, що спочатку відповідачка визнавала вимоги позивача на правильність постановленого рішення не впливають з огляду на те, що судом достовірно встановлено, що в серпні 2004 року на спірну квартиру у відповідача виникло право особистої приватної власності.

Відповідно вона мала право на відчуження спірної квартири, а тому договір дарування не може бути визнаний недійсним за вимогами позивача, який не довів факт спільного проживання з відповідачем і у якого право власності на спірну квартиру в момент її придбання не виникло.

Доводи скарги про невідповідність рішення суду вимогам ст.ст. 212, 213 ЦПК України є безпідставні.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: