Справа №489/5623/14-ц 21.01.2015 21.01.2015 21.01.2015
Провадження № 22ц- 784/223/15 Головуючий у 1-й інстанції Губницький Д.Г.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Свіщуком О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 грудня 2014 року за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про

зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Позивач зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2006 року на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 30% всіх видів його заробітку та не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_2 посилаючись на те, що розмір аліментів є занадто великий, а тому він знаходиться у тяжкому матеріальному стані, на підставі ст. 192 СК просив зменшити їх розмір із 30% до 25% частини від всіх видів його заробітку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 грудня 2014 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30 % до 25% частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2006 року на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 30% частини всіх видів його заробітку на утримання їх сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття (а.с.14).

У відповідності до положень ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги виходив в тому числі з того, що матеріальний стан позивача погіршився, оскільки з урахуванням боргу по аліментам і поточних аліментних платежів, він отримує значно менше ніж отримував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, а також з того що загально усталений розмір аліментів становить ? частину доходу платника аліментів.

Проте такий висновок суду не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Так із довідок про заробітну плату позивача станом на 2006 рік вбачається, що вона дорівнювала в середньому 1677 грн. (17345 :11) (а.с. 63), а станом на 2014 рік, його заробітна плата становить з січня по червень - 2518 грн., таким чином відсутні підстави вважати дохід позивача зменшеним.

Посилання суду на зменшення доходу позивача з урахуванням сплати аліментів та заборгованості за ними, є безпідставним, оскільки стосовно саме цих зобов'язань по сплаті аліментів визначається дохід, а заборгованість за аліментами є частиною цих зобов'язань.

Зазначення суду про ? частину доходу платника аліментів, як усталений розмір аліментів, не ґрунтується на вимогах закону. Так, положеннями ст. 183 СК України, встановлено, що розмір аліментів у частці від заробітку матері чи батька визначається судом з урахуванням обставин зазначених в ст. 182 СК.

Також суд зазначив про збільшення доходу відповідачки, однак враховуючи надані довідки про її заробітну плату, тимчасовий характер роботи, про що зазначено в трудовій книжці відповідачки, та стан здоров'я дитини, таке збільшення не можна вважати істотним (а.с. 41, 78, 80, 81).

Так, враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів стягнутих з позивача ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина.

За такого, оскаржуване рішення районного суду на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 грудня 2014 року скасувати, по справі ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: