АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Оніщука М.І.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17 квітня 2014 року в справі №982/13, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17 квітня 2014 року по справі №982/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, оскільки вважає спір, який розглядався третейським судом, непідвідомчий третейському суду, та має розглядатись в державному суді.

В обґрунтування вимог зазначав, що 17 квітня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявник ОСОБА_1 просив скасувати рішення третейського суду, яке прийнято у спорі, який непідвідомчий третейському суду, оскільки за умов, які викладено у п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських відносин, за винятком справ у спорах про захист прав споживачів, тому враховуючи той факт, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір споживчого кредиту, спір між цими сторонами не підвідомчий третейському суду, що є підставою для скасування рішення третейського суду. Крім того, представник заявника вважає, що з позовом до третейського суду звернувся неналежний позивач, оскільки на момент звернення до третейського суду Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» змінило найменування, однак ці обставини не з'ясовано третейським судом, тому є підстави вважати, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, що є окремою підставою для скасування рішення третейського суду.

Унікальний номер справи: 755/19063/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15141/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне

акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17 квітня 2014 року по справі №982/13.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року та прийняти нове рішення, яким скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 квітня 2014року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення на користь Позивача заборгованості за кредитним договором №710/076 від 13 вересня 2007 року.

Пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.04.2014 року прийнято на користь неналежного позивача з порушенням права на солідарне отримання заборгованості за кредитною угодою фінансової установи з назвою ПАТ «Укрсоцбанк», UniKreditBank, і це є підставою для скасування прийнятого третейським судом рішення у відповідності до пункту 5 ч.2 ст.389-5 ЦПК України.

Таким чином, під час прийняття рішення за заявою, Дніпровський районний судне застосував закон, який підлягав до застосування, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.ст.307, 312 ЦПК України вказує на можливість скасування незаконної ухвали суду.

Посилається, що він, як фізична особа, звернувся із заявою до державного суду України за захистом своїх прав споживача фінансових послуг, а спори щодо захисту прав споживачів є об'єктом реалізації державної політики. Тому наполягає на вирішенні його спору лише державним судом.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено Генеральний договір про здійснення кредитування №710/076. (а.с.12-19)

Зі змісту п.7.1 та п.7.2 Генерального договору про здійснення кредитування №710/076 від 13 вересня 2007 року вбачається, що усі спори та розбіжності, що виникають між сторонами за цим Договором підлягають врегулюванню шляхом взаємних консультацій та переговорів. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатолівною або ОСОБА_6 в порядку черговості, вказаному у цьому пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами і захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні, а також вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб встановлені Законом України „Про третейські суди".

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних правовідносин це вид недержавної юрисдикційної діяльності і не є здійсненням правосуддя.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

17 квітня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків (третейський суддя Ярошовець В.М.) ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 7 775 447 грн.86 коп. та третейський збір в розмірі 25500,00 грн. (а.с.6- 11).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що статтею 51 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, в разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Підстави для скасування рішення третейського суду визначені у статті ст.389-5 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано, зокрема, у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону (п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як роз'яснено у пунктах 1 та 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Тобто, виходячи з позиції Верховного Суду України, позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1- 26/2011, підтверджено, що саме споживач має звертатися до суду як під час укладення кредитного договору, так і під час виконання договору. На час виникнення спірних правовідносин (квітень 2008 року) Закон України "Про третейські суди" не містив заборони на укладення третейської угоди.

Колегія суддів за таких обставин вважає вірним висновок суду першої інстанції, що банк відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем, а звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 (Позичальником) та ОСОБА_2 (Поручителем) договірних зобов'язань за кредитним договором, пов'язане з виникненням між сторонами спору цивільно-правових відносин, які регулюються нормами цивільного законодавства України, та на які не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Виходячи з суб'єктивного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, даний спір підвідомчий третейському суду, тому відсутні підстави для застосування до даних відносин положень п.14 ст.6 Закону України « Про третейські суди».

В той же час, місцевий загальний суд, як компетентний суд, не перевіряє рішення третейського суду на відповідність нормам матеріального або процесуального права, а лише на дотримання процедурних вимог, які встановлені Законом України «Про третейські суди», при цьому рішення третейського суду може бути скасовано лише з підстав, вичерпний перелік яких визначених у ст.389-5 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на вказане, вірним є висновок суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17 квітня 2014 року по справі №982/13 є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки рішенням третейського суду були вирішенні питання, які не виходили за межі третейської угоди, тому підстави для скасування рішення третейського суду, у зв'язку з порушенням правил підвідомчості, заявником не доведено, інших підстав для скасування рішення третейського суду, судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що не знайшли матеріалами справи доводи апеляційної скарги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору, який містить у собі третейське застереження, самостійно обрав спосіб захисту своїх прав у разі виникнення спору - саме у третейському суді, де безпосередньо сторонами договору визначено третейських суддів, які мають розглядати спір у третейському суді, письмова форма третейської угоди сторонами дотримана, доказів, які мали підтвердити, що заявник, як сторона кредитного договору, у встановленому порядку звертався з вимогою щодо оспорювання третейського застереження, суду не надано.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказаний позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовної заяви.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: