У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Одеська універсальна товарна біржа «Центр», ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Одеська універсальна товарна біржа «Центр», про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_9 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 грудня 2001 року, укладеного членом Одеської універсальної товарної біржі «Центр» Приватним виробничо-комерційним підприємством «Легенда», з одного боку, та членами Одеської універсальної товарної біржі Центр» ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з другого боку, про продаж 14/100 часток квартири АДРЕСА_1, зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», зареєстрований 10 грудня 2001 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просили визнати право власності на 14/100 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та ОСОБА_5

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 посилались на те, що ОСОБА_4, оспорюючи договір купівлі-продажу, фактично не визнає право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на 14/100 частки квартири АДРЕСА_1, яке виникло на підставі вище зазначеного договору купівлі-продажу. Предмет спірного договору належав продавцю на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 04 серпня 1998 року № 1/98, який був укладений ВКП «Легенда» та ВАТ «Кіслородмаш» та зареєстрований КП «ОМБТІ та РОН» 04 серпня 1998 року № 3233, арк. 190, кн. 17 м/с, про що було видано реєстраційне посвідчення 10 серпня 1998 року. Договір купівлі-продажу було укладено відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1957-ХІІ із змінами і доповненнями, знесеними Законом України від 26 січня 1993 року № 2932-ХІІ (редакція діяла на час укладення біржової угоди) ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були учасниками біржі і тому мали право укласти договір з ПВКП «Легенда». Крім того, угода була зареєстрована КП «МБТІ та РОН», тому право власності у покупців виникло так як було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства.

Пунктом 2 ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню тому і право власності у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникло законно, оскільки їх право власності виникло на час дії законодавства, яке дозволяло укладення біржових угод без нотаріального посвідчення. Право власності попередніх власників, ні Одеська міська рада, ні ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не оспорювали і не оскаржували.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07 грудня 2001 року, укладений між ПВПК «Легенда» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в частині купівлі-продажу 14/100 частин квартири АДРЕСА_1.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що договір, що укладався на біржі за правилами біржової торгівлі може бути визнаний судом дійсним за відповідним позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 48 ЦК Української РСР, який діяв на момент укладення угоди, дійшов правильного висновку про те, що договір купівлі-продажу 14/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1, укладений між ПВКП «Легенда» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 07 грудня 2001 року, слід визнати недійсним у цій частині, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.