Справа № 2-181/10
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2010 року

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Гуревського В.К.

за секретаря Кузнецовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення збитків, заподіяних невиконанням умов договору, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з вимогою до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення збитків, заподіяних невиконанням умов договору, в розмірі 6750,0 гривень, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини. Позивач 29 квітня 2007 року уклав з ОСОБА_3 договір про оренду квартири, за умовами якого позивач сплатив йому орендну плату до 01.03.2008 року в розмірі 5500,0 грн., а відповідач надав йому в платне користування однокімнатну квартиру під № 159 у будинку під № 17 по вулиці Малиновського в м. Одесі. У червні 2007 року ОСОБА_3 уклав договір дарування зазначеної квартири зі своєю дочкою ОСОБА_5, яка 12 липня 2007 року змінила вхідні двері, чим позбавила позивача його права у користуванні зазначеною квартирою. У даний час позивач не має можливості мешкати у зазначеній квартирі і вимушений орендувати інше житло. Вказані незаконні дії відповідача спричинили йому значні матеріальні збитки. Добровільно відшкодувати заподіяну позивачу шкоду, або впустити його в орендоване приміщення відповідачі відмовляються. Пунктом 6 доповнень до договору від 29 квітня 2007 року передбачено, що у разі дострокового розірвання договору, відповідач повинен був попередити позивача за 30 днів, повернути різницю загальної суми платежу (4500,0 грн.), а також сплатити штрафні санкції у розмірі 50% від суми загального платежу (2750,0 грн.). Тому, позивач змушений звернутися з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Позивачем надана до суду уточнена позовна заява з вимогою про стягнення на його користь з відповідача грошові кошти у розмірі 7250,0 грн., так як сума боргу за договором складає 5500,0 грн., різниця загальної суми платежу: 5500,0 грн. 1000,0 грн. (2 місяця х 500 грн.) = 4500,0 грн., штрафні санкції: 50% від 5500,0 грн. 2750,0 грн., загальна сума: 4500,0 грн. + 2750,0 грн. = 7250,0 грн.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав у повному обсязі та надав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості за договором оренди житлової площі в розмірі 1211,80 грн., суму видатків на юридичні послуги у розмірі 2500,0 грн. та судові витрати на розгляд справи, обґрунтовуючи це тим, що з 02.04.2001 року ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_1. Приблизно з липня 2004 року існувала усна домовленість між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо здачі в оренду однокімнатної квартири за вищезазначеною адресою за 450,0 гривень на місяць. З липня 2004 р. по 29 квітня 2007 р. ОСОБА_3 від ОСОБА_2 одержував гроші періодично й не в повному обсязі, та у зв'язку з невиконанням відповідачем усних домовленостей між ними, з метою належного юридичного оформлення відносин, був укладений Договір оренди житлової площі від 29.04.2007 року. Згідно умов даного договору ОСОБА_3 зобов'язався здавати йому в користування зазначену житлоплощу з 01 травня 2007 р. по 01 березня 2008 р., а ОСОБА_2 повинен був сплатити йому орендну плату наперед за 11 місяців у розмірі 5500,0 гривень (з розрахунку 500 гривень на місяць). Однак, у зв'язку з відсутністю в нього на той момент зазначеної грошової суми ОСОБА_2 попросив його про відстрочку її сплати, але до теперішнього часу дана сума ОСОБА_3 від ОСОБА_2 не отримана. Підтвердженням несплати відповідачем орендної плати може служити, крім показань свідків, також відсутність яких-небудь розписок, або іншої документації, що вказують на те, що ОСОБА_2 передавав, а ОСОБА_3 одержував від нього будь-які гроші. 15 травня 2007 року ОСОБА_3 оформив договір дарування зазначеної квартири зі своєю дочкою - ОСОБА_5, у зв'язку з тим, що відповідач за зустрічним позовом не виконував свого обов'язку згідно укладеного з ним договору оренди по оплаті орендної плати та 03.06.2007 року ОСОБА_3 попросив ОСОБА_2 покинути займану їм житлову площу і хотів заселити у квартиру свою дочку. На це відповідач відповів відмовою і пояснив, що він не збирається їхати із квартири, тому що згідно договору він там має право перебувати до 01 березня 2008 року. На підставі вищезазначеного, позивач за зустрічним позовом, вважає безпідставними вимоги відповідача про стягнення з нього грошової суми в розмірі 7250,0 гривень, тому що саме через невиконання ним узятих на себе зобов'язань по платі орендної плати, зазначений договір оренди був розірваний. Відповідач орендував одну кімнату квартири АДРЕСА_1 з 01 травня 2007 р. по 12 липня 2007 р., тобто 73 дні. Орендна плата на місяць, згідно п 1.3. договору, становить 500,0 гривень., а саме 16,60 грн. в день (500 грн. х 30 днів), 73 дня - 1211,80 гривень (73 дня х 16,6 грн.). Тобто заборгованість гр. ОСОБА_2 за оренду житлоплощі становить 1 211,80 грн.

В подальшому ОСОБА_3 уточнив свої зустрічні позовні вимоги, просив відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, визнати недійсним договір оренди житлової площі, а саме квартири під № 159 у будинку під № 71 по вулиці Маршала Малиновського у м. Одесі від 29.04.2007 року, який був укладений між ним та ОСОБА_2, та стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 2581,0 грн. (на юридичні послуги 2500,0 грн., судові витрати на розгляд справи 81 грн.), посилаючись на таке. ОСОБА_2 у рахунок оплати орендної плати до моменту укладення зазначеного договору поклав лінолеум в орендованій їм кімнаті, а так само встановив нові двері в орендованій квартирі. При укладанні договору оренди ОСОБА_2 не передавав ОСОБА_3 суму орендної плати наперед у розмірі 5500,0 гривень. Платність договору за узгодженням сторін становила суму заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2, яка виникла ще до укладення самого договору, за установку їм дверей та покладення лінолеуму в орендованій кімнаті. У такій ситуації має місце взаємозалік двох осіб між собою по обов'язках кожного з них один перед одним. Сторонами договору не було укладено ні додаткової угоди до договору, що встановлює відсутність реальної плати за користування майном, ні договору безоплатного користування майном. Правовідносини, що склалися між ОСОБА_2 і ОСОБА_3А, можливо характеризувати як договір підряду, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язується провести роботи з установки нових дверей і покладення лінолеуму у квартирі ОСОБА_3 Посилаючись на ст. 837 Цивільного Кодексу України, за якою за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу, ОСОБА_3 вказує, що закон не передбачає оплату за договором підряду шляхом заліку взаємних вимог. Крім того, в обґрунтування позиції ОСОБА_3 з приводу неспроможності й законності вимог ОСОБА_2 про стягнення збитків з ОСОБА_3 у розмірі 6750,0 гривень, позивач вказує, що ОСОБА_2 не навів доказів про реальну вартість робіт з установки дверей і покладення лінолеуму, а так само про вартість самих дверей і лінолеуму. Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Отже перший правочин договір підряду, що сторони уклали для приховання другого правочину договору оренди. Однак у дійсності другий правочин договір оренди сторонами не був здійснений (не були виконані його умови), тому що відповідач ОСОБА_2 фактично не сплатив ОСОБА_3 в момент його укладення суму орендної плати наперед у розмірі 5500,0 гривень, і саме у зв'язку із цим ОСОБА_3 03.06.2007 року попросив звільнити ОСОБА_2 займану кімнату. За таких обставин ОСОБА_3 вважає, що укладений між ним і відповідачем договір є недійсним.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача ОСОБА_6 (який діє на підставі погодження №48 від 14.02.2008 року та ордеру №14862 від 05.03.2008 року), дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає позов ОСОБА_2 таким, що підлягає частковому задоволенню, а у позові ОСОБА_3 має бути відмовлено з таких причин.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були укладені договори оренди житлової площі щодо здачі в оренду однокімнатної квартири під № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі, а саме:

- Договір оренди житлової площі від 08 жовтня 2005 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за яким орендодавець надав, а орендатор прийняв в користування однокімнатну квартиру під № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі з орендною платою наперед за 13 місяців у розмірі 5850,0 грн. (із розрахунку 450,0 гривень на місяць). Строк дії цього договору з 08 жовтня 2005 року по 09 жовтня 2006 року;

- Договір оренди житлової площі від 04 квітня 2006 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за яким орендодавець надав, а орендатор прийняв в користування однокімнатну квартиру під № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі, з орендною платою наперед за 12 місяців у розмірі 5400,0 грн. (із розрахунку 450,0 гривень на місяць). Строк дії цього договору з 17 грудня 2005 року по 09 лютого 2007 року;

- Договір оренди житлової площі від 05 квітня 2006 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за яким орендодавець надав, а орендатор прийняв в користування однокімнатну квартиру під № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі, з орендною платою наперед за 12 місяців у розмірі 5400,0 грн. (із розрахунку 450,0 гривень на місяць). Строк дії цього договору з 05 квітня 2006 року по 05 квітня 2007 року;

- Договір оренди житлової площі від 01 червня 2006 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за яким орендодавець надав, а другий орендатор прийняв в користування однокімнатну квартиру під № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі, з орендною платою наперед за 13 місяців у розмірі 5850,0 грн. (із розрахунку 450,0 гривень на місяць). Строк дії цього договору з 01 червня 2006 року по 05 вересня 2007 року;

- Договір оренди житлової площі від 29 квітня 2007 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за яким орендодавець надав, а орендатор прийняв в користування однокімнатну квартиру під № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі, з орендною платою наперед за 11 місяців у розмірі 5500,0 грн. (із розрахунку 500,0 гривень на місяць). Строк дії цього договору одинадцять місяців з 01 травня 2007 року по 01 березня 2008 року з подальшим можливим продовженням терміну оренди.

ОСОБА_3 не оспорює своїх підписів на означених договорах, в тому числі на договорі оренди житлової площі від 29 квітня 2007 року за яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 5500,0 грн. за проживання в квартирі наперед за одинадцять місяців. На питання суду про можливість призначення судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_3 відповів відмовою. При цьому ОСОБА_3 стверджує, що ніяких грошей від ОСОБА_2 не отримував, при цьому будь-яких доказів такого не отримання або повернення коштів ОСОБА_3 до суду не надав. Твердження співвідповідача ОСОБА_5, свідка ОСОБА_7 про той факт, що ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями і не може памятати достовірно про факт передання ОСОБА_2 коштів за оренду житла спростовується тим, що сам ОСОБА_3 заперечує проти зловживання спиртними напоями, на обліку не перебуває, а також відсутні докази того, що саме в момент укладення цього договору він не міг розуміти значення своїх дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Таким чином, суд виходить з того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 склалися відносини з приводу найму квартири № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі з 08 жовтня 2005 року. Протягом 2005-2007 років сторони укладали угоди стосовно найму (оренди) означеного житла, заперечень стосовно виконання умов означених договорів та спорів між сторонами не виникало.

Договір оренди житлової площі від 29 квітня 2007 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за яким орендодавець надав, а орендатор прийняв в користування однокімнатну квартиру під № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі, з орендною платою наперед за 11 місяців у розмірі 5500,0 грн. (із розрахунку 500,0 гривень на місяць) відповідає встановленим вимогам.

ОСОБА_2 виконав вимоги договору, сплатив зазначену суму, мешкав у зазначеній квартирі, вносив своєчасно плату за житло, забезпечував збереження житла та підтримував його в належному стані.

Однією з умов означеного договору є обовязок орендодавця, який достроково розриває договір, попередити про це орендаря за 30 днів, повернути різницю загальної суми оплати, виплатити штраф у розмірі 50% від суми платежу відповідно до п. 1.4 договору, а саме від 5500,0 грн. 2750,0 грн.

15 травня 2007 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру під № 159, що знаходиться в м. Одесі по вулиці Малиновського Маршала, в будинку під № 71, яка в цілому складається з двох житлових кімнат, зазначених на схематичному плані літерами 6,7, житловою площею 28,3 кв. м., а також: коридор 1; вбудована шафа 2; туалет 3; ванна 4; кухня 5; загальна площа квартири 45,9 кв. м., про що свідчить договір дарування квартири від 15 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за №2216. Відчужувана квартира належала дарителю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради, 02.04.2001 року за р. № 3-17127 та зареєстрована в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації у книзі №404 пр., на сторінці №86, реєстр №106.

Всупереч вимог договору оренди квартири ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_5 потребували виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири. Згідно витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 8216 ОСОБА_2 04 липня 2007 року було госпіталізовано до Міської клінічної лікарні № 11, де він перебував на стаціонарному лікуванні до 26 липня 2007 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, рана м'яких тканин тім'яний області, забив грудної клітини, тупа травма животу, забив нирок, забив нижньої щелепи та інші ушкодження.

Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

На твердження ОСОБА_5 її батько ОСОБА_3 при укладенні договору дарування від 15 травня 2007 року повідомив, що грошей за проживання в квартирі від ОСОБА_2 він не отримував, а тому ОСОБА_2 не може проживати в квартирі, у звязку з чим родина прийняла рішення виселити ОСОБА_2 з житлової площі.

Враховуючи протиправність дій ОСОБА_5 з огляду на вимоги ст. 814 ЦК України та необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, суд вважає, що заперечення ОСОБА_3 проти отримання плати за найм (оренду) житла, повідомлення дочці про те, що він від ОСОБА_2 плати за проживання не отримував, суд вбачає саме в діях ОСОБА_3 неправомірні дії з невиконання умов договору оренди житлової площі від 29 квітня 2007 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому стягнення коштів має бути здійснене за його рахунок.

Щодо твердження представника ОСОБА_3 щодо необхідності реєстрації договору оренди житла, суд виходить з того, що вимога реєстрації договору в житлово-експлуатаційній організації передбачений щодо договору піднайму ст. 91 ЖК України. Відповідно до ст. 814 ЦК України до договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Застережень щодо необхідності реєстрації такого договору в житлово-експлуатаційній конторі главою 59 ЦК України не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання за цих обставин договору недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 610 , ч. 1 п. 4 ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : відшкодування збитків та моральної шкоди.

Щодо твердження ОСОБА_3 відносно того, що фактично сторони уклали договір підряду, а не договір оренди спростовується матеріалами справи.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до п. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 були встановлені двері та постелений лінолеум в квартирі, але це було зроблено до укладання останнього договору. Свідок з боку ОСОБА_3 ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_3 здавав квартиру, а ОСОБА_2 нібито його вводив в оману, не надаючи оплати, оскільки ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями і не памятає всіх своїх дій, саме за цих обставин квартира була подарована дочці.

Таким чином, факт укладення саме договору підряду не встановлений, умисних дій сторін при укладенні договору судом не виявлено, правовідносини з приводу зайняття квартири № 159 у будинку під № 71 по вулиці Малиновського в м. Одесі між сторонами носили триваючий характер, а тому у суду відсутні підстави для сумнівів у фактичному волевиявленні сторін при укладанні договору саме оренди (найму) житлової площі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 16, 23, 509, 610, 611, 759, 769 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення збитків, заподіяних невиконанням умов договору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за невиконання умов договору від 29 квітня 2007 року грошові кошти в сумі 7250,0 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір та витрати на ІТЗ в розмірі 97,50 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору та стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Гуревський В.К.