Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/234/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кавун Т. В.
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.01.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Мурашка С.І.

Суддів - Сукач Т.О., Кривохижі В.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KGXRRX09480333 в розмірі 21250,071 грн., з яких 1162,80 грн. грн. - заборгованість за кредитом, 269,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 18329,88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 988,13 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KGXRRX09480333 в розмірі 21250,071 грн., з яких 1162,80 грн. грн. - заборгованість за кредитом, 269,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 18329,88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 988,13 грн. - штраф (процентна складова), а також судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.11.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KGXRRX09480333 відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 1162 грн. 80 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов надання кредиту.

Станом на 03.10.2014 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 21 250 грн. 71 коп., з яких 1162 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом, 269 грн. 90 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 18 329 грн. 88 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 988 грн. 13 коп. - штраф ( процентна складова).

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд повинен був застосувати позовну давність про застосування якої вона заявляла в судовому засіданні.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п'ять років.

Згідно заяви позичальниці Банк надав їй кредит в сумі 1162,8 грн. на строк 24 місяці, з 26.11.2007 року по 26.11.2009 року, а з позовом до суду банк звернувся 05.11.2014 року, тобто до спливу визначеного п.5.5 Умов п'яти років.

Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п'яти років відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), це відповідає вимогам ч.1 ст.259 ЦК України та свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року в справі №6-144цс14.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідачка в судовому засіданні першої інстанції визнавала заявлені до неї позовні вимоги і заява про застосування судом позовної давності в матеріалах справи відсутня.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПрватБанк» кредитної заборгованості.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, суд першої інстанції не звернув уваги, що він значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.4) пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором становить 18329,88 грн., що значно перевищує заборгованість за кредитом, який становить 1162,80 грн., та заборгованості по комісії за користування кредитом, який становить 269,90 грн.

За таких обставин, є всі підстави для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь банку до розміру збитків, що відповідає вимогам ч.3 ст.551 ЦК України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розміру неустойки підлягає зміні, а визначений судом розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідачки на користь банку, зменшенню з 183429,88 грн. до 1400 грн.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального права, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для зміни рішення в частині визначення розміру пені.

В решті рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2014 року змінити, зменшивши суму пені яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 18329 грн. 88 коп. до 1400 (одна тисяча чотириста) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді