Провадження № 2/185/401/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М. М.,
за участю cекретаря судового засідання Воротник В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я, -
Позивач у судове засідання не з'явилася, згідно наданої заяви просить суд про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав.
З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
09 червня 2014 року о 11:00 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Форд Транзит" державний номер НОМЕР_1 по вул.Дніпровській у м.Павлограді, перед зміною напрямку свого руху праворуч не переконався в безпеці свого маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автобусом "І-VAN" державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався у попутному напрямку, після чого автомобіль Форд Транзит продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автобусом "Баз" державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4, який стояв без руху на автобусній зупинці "Орбіта". Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Вказані обставини встановлені постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року, та у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Крім того, факт вчинення ДТП, в результаті якого позивач отримала тілесні ушкодження підтверджується постановою про закриття кримінального провадження та постановою про визнання потерпілою у кримінальному провадженні /а.с.9,10/.
Як вбачається з епікризу, виписок з медичної карти стаціонарного хворого, позивач в результаті травми, отриманої під час ДТП 09 червня 2014 року, у період з 09.06.2014 р. по 13.06.2013 р. перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні, а з 13.06.2014 р. по 27.06.2014 р. та з 27.06.2014 р. по 08.07.2014 р. перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні /а.с. 12-15/.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Крім того, суд приймає до уваги, що згідно п.6 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р., особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Таким, чином з огляду на те, що неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано матеріальну шкоду, відповідачем не доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує доведеність вини відповідача у скоєнні ДТП, яким позивачеві було завдано також і моральної шкоди, а також характер правопорушення, яке є проступком, скоєним з необережності, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з тим, що вона безперечно отримала у зв'язку з ДТП душевну травму, наслідки якої мали вплив на її психічний стан, що позивач тривалий час була позбавлена можливості вести звиклий спосіб життя, відчувала фізичний біль та страждання.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на корить держави у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку

Суддя М. М. Перекопський

Згідно з оригіналом. Суддя М.М. Перекопський