Справа №579/1756/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Школа М. Г.
Номер провадження 22-ц/788/601/15 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 10 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому доводить, що судом першої інстанції не враховано, що укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору лізингу.

Крім того вказує, що договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідач включив у нього умови, які є несправедливими, та які суперечать вимогам пунктів 1, 3 -6, 11, 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є порушенням вимог ч.1 вказаної статті закону.

Вважає, що договір фінансового лізингу є недійсним, оскільки він був укладений під впливом обману.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача Міщенка А.Л., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним, оскільки при укладенні спірного договору між сторонами було досягнуто й дотримано всі передбачені законодавством істотні умови договору щодо його змісту та форми, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало внутрішній волі, було вільним, що підтверджується підписами учасників правочину та печаткою юридичної особи, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» укладено договір фінансового лізингу №00341 з додатками №1, 2, відповідно до умов якого предметом договору є автомобіль Chevrolet Cruze 1.8 AT LTZ, за умовами якого лізингодавець взяв на себе обов'язок придбати у власність та передати у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором - протягом 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу), що вказується у Додатку № 1 до Договору, який є його невід'ємною частиною.

Додатком № 1 до Договору визначається графік сплати лізингового платежу, у якому зазначено:

- вартість предмета лізингу 200000 грн.;

- відсоток платежів 50 %;

- сума виплат 100000 грн.;

- щомісячний платіж 8333,33 грн.;

- комісія за організацію (10 %) - 20000 грн.

- комісія за передачу (3%) - 6000 грн.

Додаток № 1 підписаний лізингоодержувачем ОСОБА_3

У додатку №2 до Договору встановлюється графік другого лізингового платежу. В даному документі також зазначаються всі вищезазначені платежі. Додаток також власноручно підписано лізингоодержувачем.

У специфікації, що є додатком до Договору лізингу, вказується транспортний засіб марки Chevrolet Cruze 1.8 AT LTZ та його вартість - 13360,05 доларів США, що еквівалентно 20000 грн. за курсом НБУ на час підписання договору.

У даному документі також є особистий підпис лізингоодержувача ОСОБА_3

ОСОБА_3 із ціною автомобіля Chevrolet Cruze 1.8 AT LTZ та його характеристикою ознайомлений 28 листопада 2014 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 у довідці про предмет лізингу.

Умовами ст.ст.1 та 9 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу).

Розмір щомісячних платежів сторонами договору обумовлено в сумі 556 грн. 67 коп., а всього 8333 грн. 00 коп., розрахованих за формулою наведеною у п.10.2 ст.10 Договору.

28 листопада 2014 року ОСОБА_3 сплатив відповідачу 20000 грн. комісії за організацію укладення договору та 100000 грн. 50% вартості предмета лізингу, а також сплатив на користь банку - ПАТ "Діамантбанк" комісію за прийом зазначених платежів в сумі 700 грн., що підтверджується квитанціями від 28 листопада 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про влив працівників відповідача на формування волі ОСОБА_6 щодо природи оспорюваного договору, характеру та обсягу прав і обов'язків його сторін, властивостей та якості предмета договору, а також мотиву його вчинення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір, з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог, зокрема й істотних його умов.

При цьому, судом першої інстанції дано належну оцінку, наданим сторонами по справі на підтвердження своїх вимог і заперечень, письмовим доказам та відповідності умов оспорюваного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» у їх системному звязку із Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним щодо спірних правовідносин.

Отже, за встановлених обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 лютого 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -