Провадження № 2/750/189/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого - судді Коверзнева В. О.,

при секретарі - Мачачі І. В.,

за участю: представника позивача - адвоката ОСОБА_1, представника відповідача - Рожко С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача та зобов'язання вчинити певні дії;

треті особи на стороні позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

18.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції і просив:

1) визнати неправомірними дії публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", що полягають у ненаданні йому розрахунку заборгованості за кредитним договором від 27.04.2006 року з урахуванням коштів, отриманих банком від реалізації заставного майна в сумі 229000 грн;

2) зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" надати йому вказаний розрахунок та зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 27.04.2006 року з урахуванням коштів, отриманих від реалізації заставного майна в сумі 229000 грн;

3) зобов'язати Деснянський відділ Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції зупинити виконавче провадження № 36877440 по виконанню заочного рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.04.2012 року, яким з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором від 27.04.2006 року, до вирішення даної справи по суті.

18.02.2014 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву в якій додатково просить зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 27.04.2006 року з урахуванням процентної ставки, визначеної пунктом 1.1 цього Договору та коштів отриманих від реалізації заставного майна в сумі 229000 грн, починаючи з 01.02.2009 року.

Обидва позови мотивує відсутністю у відповідача правових підстав для збільшення в односторонньому порядку та без його згоди відсоткової ставки за користування кредитом з 12% до 22.73% річних починаючи з 01.02.2009 року, що призвело до виникнення заборгованості.

Ухвалою суду від 05.01.2015 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки вирішення заявлених вимог може в подальшому вплинути на їх права та обов'язки.

У судовому засіданні представник позивача подала суду заяву про залишення позовної заяви від 18.11.2013 року без розгляду. Уточнений позов від 18.02.2014 року підтримала і наполягала на задоволенні.

Представник відповідача з приводу задоволення цієї заяви заперечень не висловив. Уточнений позов вважає безпідставним і просив відмовити в його задоволенні, в тому числі в зв'язку з пропуском позивачем загального строку позовної давності.

Треті особи не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином.

Ухвалою суду від 12.02.2015 року позов від 18.11.2013 року залишено без розгляду.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

27.04.2006 року сторони уклали кредитний договір № CNNGGK00320003 відповідно до якого відповідач надав позивачеві споживчий кредит в сумі 159075 грн на придбання нерухомого майна, а також 28633 грн 50 коп. на сплату страхових платежів, із щомісячною сплатою за користування кредитом 12% річних, строком до 27.04.2026 року включно (далі - Договір, а. с. 126, 127).

31.12.2008 року відповідач прийняв рішення, яким в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки по кредиту до 22.73% річних, починаючи з 01.02.2009 року.

У зв'язку з тим, що позивач продовжував сплачувати кошти в повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків у попередньому розмірі, з 23.03.2009 року відповідач збільшив процентну ставку за Договором до 38.6% річних.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як убачається зі змісту пунктів 2.3.1, 2.3.3 Договору, відповідач має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон"юктури ринку грошових ресурсів України лише за письмовою згодою позивача. В разі неотримання такої згоди протягом 20 днів після направлення йому повідомлення про збільшення відсоткової ставки відповідач набуває право:

1) зажадати від позивача достроково повернення кредиту;

2) розірвати Договір у судовому порядку;

3) здійснити розірвання Договору в односторонньому порядку, з дотримання вимог статті 651 Кодексу або зменшити розмір процентної ставки.

Таким чином, Договір не надає відповідачеві право збільшувати відсоткову ставку за Договором в односторонньому порядку без письмової згоди позивача.

За таких обставин, у відповідача не було правових підстав для збільшення відсоткової ставки з 12% до 22.73% річних починаючи з 01.02.2009 року.

Пунктом 3.2 Договору передбачена можливість збільшення відповідачем відсоткової ставки за договором до 38.64% річних при порушенні позивачем умов Договору, в тому числі щодо порядку сплати кредиту та нарахованих відсотків.

Враховуючи те, що виникнення заборгованості за Договором відбулося саме внаслідок безпідставного збільшення відсоткової ставки з 12% до 22.73% річних, відповідач безпідставно застосував положення пункту 3.2 Договору та збільшив з 23.03.2009 року відсоткову ставку за Договором до 38.6% річних.

Як слідує з розрахунку заборгованості (а. с. 39) та матеріалів дослідженої судом цивільної справи № 2-4063/09 (а. с. 77 - 85), починаючи з 01.07.2009 року позивач повністю припинив сплату кредиту та нарахованих відсотків, що виходячи з положень пункту 3.2 Договору, надає відповідачеві право збільшити в односторонньому порядку без згоди позивача відсоткову ставку до 38.6%, проте починаючи саме з цієї дати.

Статтею 257 Кодексу встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

В силу положень частини четвертої статті 267 Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Матеріалами цивільної справи № 2-4063/09 беззаперечно підтверджується, що станом на 04.08.2009 року позивачеві було достовірно відомо про збільшення відповідачем відсоткової ставки за Договором з 12% до 22.73% річних починаючи з 01.02.2009 року, оскільки про це він зазначав у надісланих суду запереченнях на позов про стягнення заборгованості за Договором (а. с. 30, 31). Тому вважається, що позивач пропустив строк оскарження збільшення відповідачем процентної ставки за Договором до 22.73% річних з 01.02.2009 року і до 38.6% річних з 23.03.2009 року.

У зв'язку з тим, що позивач не надав суду докази на підтвердження наявності поважних причин для пропуску позовної давності для оскарження вказаних дій відповідача, позов в частині зобов'язання відповідача зробити перерахунок заборгованості за Договором з урахуванням процентної ставки, визначеної пунктом 1.1 цього Договору (12% річних) за період з 01 лютого по 30 червня 2009 року включно не підлягає задоволенню за пропуском строку позовної давності.

Вимога позивача зробити перерахунок заборгованості за Договором з урахуванням коштів отриманих від реалізації заставного майна в сумі 229000 грн, починаючи з 01.02.2009 року не підлягає задоволенню за безпідставністю заявленої позивачем матеріально-правової вимоги, тому що вказані кошти були фактично отримані банком лише 25.05.2012 року.

Враховуючи те, що починаючи з 01.07.2009 року підставою для збільшення відповідачем процентної ставки за Договором до 38.6% річних є припинення виконання позивачем своїх зобов'язань зі сплати кредиту та нарахованих відсотків, що передбачено умовами Договору і є самостійною підставою збільшення відсотків, яка не потребує згоди позивача (п. 3.2), та підтвердження факту зарахування до суми боргу коштів, отриманих від продажу заставного майна в сумі 229000 грн у травні та червні 2012 року (а. с. 41), вимоги позивача, які стосуються нарахуванню заборгованості починаючи з 01.07.2009 року слід вважати безпідставними.

Отже, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 79, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев