12.02.2015 Справа № 756/9118/14-ц
номер справи 756/9118/14-ц
номер провадження 2/756/228/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Оболонський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді Кричиної А.В.

при секретарях: Ганзюку Є.Д., Булизі І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Одинадцята київська державна нотаріальна контора м. Києва про встановлення факту визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась позивачка з зазначеним позовом до відповідачів, після уточненняпозовних вимог (а.с. 75-76) просила суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 2006 року по 2009 рік, визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,6 кв. м; на 1/2 частину автомобіля марки RENAULT MAGNUM, 2000 року виписку, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5, тип - вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер № НОМЕР_1, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 25.09.2007 року; на 1/2 частину автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, тип - легковий універсал, реєстраційний номер № НОМЕР_2, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6, виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 07.12.2007 року. Свої вимоги мотивувала тим, що 22.04.1994 року Залізничним районним управлінням юстиції в м. Києві укладено шлюб між ОСОБА_4 та позивачкою. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_2, 1994 року народження. 16.05.2006 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, однак вони продовжували проживати однією сімєю до 2009 року. Зазначене підтверджується тим, що свідоцтво про розірвання шлюбу подружжя отримало лише 26.02.2009 року. З 2006 року по 2009 рік подружжя неодноразово виїздили за кордон, згідно відміток в закордонних паспортах вони відвідали Словаччину, Австрію. Під час спільного проживання в 2008 році ОСОБА_4 уповноважив позивачку вести його справи як суб'єкта підприємницької діяльності та видав довіреність для здійснення всіх необхідних дій. За період перебування в шлюбі, 30.08.1994 року, подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа Десятина» 30.08.1994 року за реєстраційним номером 1/4096-4192, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 31.08.1994 року. За період проживання однією сімєю з 2006 року по 2009 рік ОСОБА_4 придбав на спільні кошти: автомобіля марки RENAULT MAGNUM, 2000 року виписку, та автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD, 2007 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. 18.04.2014 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Одинадцятої київської міської нотаріальної контори ОСОБА_5 щодо видачі свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя. Однак позивачка отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, при цьому пояснили, що дійсно рішенням суду від 16.05.2006 року було розірвано шлюб між позивачкою та ОСОБА_4, однак вони помирились та продовжували проживати разом, вести спільний бюджет, разом з сином у трьох їздили відпочивати, разом вибирали автомобілі, позивачка допомагала померлому у ведені бізнесу. В 2009 році вони перестали вести спільне господарство, розсварились, померлий переїхав до спірної квартири на постійне місце проживання, та позивачка оформила розірвання шлюбу в органах ЗАГСУ.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив суд позовні вимоги задовольнити, при цьому зазначив, що про розірвання шлюбу батьками він дізнався лише в 2009 році, коли ОСОБА_4 переїхав до спірної квартири. До цього часу батьки сварились, але проживали разом, вели спільний бізнес. Після того як батьки почали проживати окремо він продовжував спілкуватись з померлим. В 2012 році батько розказав йому про ОСОБА_6. Вона переїхала жити до батька із своєю дитиною. Батько завжди казав, що бізнес та майно залишить йому.

В судовому засіданні відповідачка та її представник позов не визнали, в його задоволені просили відмовити, при цьому пояснили, що вважають позов безпідставним, оскільки квартира хоча і була придбана у шлюбі, разом з тим на кошти які померлий заробив до шлюбу, а автомобілі взагалі були придбані вже після розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу померлий проживав окремо в квартирі АДРЕСА_1, а останні чотири роки з ним разом проживала його дружина ОСОБА_6, з якою шлюб він не встиг зареєструвати у зв'язку зі смертю.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представників, відповідачів, представника відповідачки ОСОБА_3, пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивачки з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом встановлено, що позивачка та померлий ОСОБА_4 у період з 2006 року по 2008 рік проживали однією сім'єю без шлюбу за адресою: АДРЕСА_3. Зазначене, крім пояснень позивачки в суді підтверджується: поясненнями відповідача ОСОБА_2, який пояснив, що про розлучення батьків він дізнався лише в 2009 році, після того як він з матір'ю став проживати окремо від батька, щодо розподілу майна між батьками йому нічого не відомо; поясненнями свідка ОСОБА_7, який вказав, що позивачка є його сестрою, про своє розлучення вона його повідомила в 2010 році, до цього часу вони проживали разом як одна сім'я, його сім'я та сім'я сестри разом зустрічали Новий 2008 рік, всі разом їздили відпочивати до Австрії, він особисто допомагав сестрі та її чоловіку ОСОБА_4 вибирати автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT», та грузовий автомобіль в 2007 році; поясненнями свідка ОСОБА_8, який пояснив, що знає ОСОБА_4 по роботі, та у період з 2001 по 2008 рік він з дозволу померлого проживав у спірній квартирі, яку звільнив на прохання ОСОБА_4, оскільки той мав намір проживати в ній особисто; поясненнями свідка ОСОБА_10, яка зазначила, що померлий ОСОБА_4 був її сокурсником, який був одружений з позивачкою. Свідок у нього працювала, їй відомо, що померлий в 2009 році переїхав до квартири, що знаходиться на житловому масиві Оболонь в м. Києві, в його користуванні був автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT»; поясненнями свідка ОСОБА_9, який зазначив, що працював у ОСОБА_4 головним бухгалтером, та йому відомо, що померлий перебував у шлюбі з позивачкою до кінця 2008 року, після розлучення ОСОБА_4 проживав на житловому масиві Оболонь в м. Києві. Про розподіл майна між позивачкою та померлим йому нічого не відомо, в 2008 році вони сімєю їздили відпочивати на лижі до Австрії, а з 2012 року померлий почав проживати з ОСОБА_6.

Крім того, факт проживання позивачки з померлим ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке видане 26.02.2009 року (а.с.8), відмітками в закордонних паспортах позивачки та померлого ОСОБА_4, з яких вбачається, що подружжя разом з сином виїздили за кордон в 2007-2008 роках та відвідали Словаччину і Австрію (а.с.16-20), нотаріальною довіреністю від 27.09.2008 року, якою ОСОБА_4 уповноважив позивачку вести його справи як суб'єкта підприємницької діяльності (а.с.15), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «MITSUBISHI PAJERO SPORT» від 07.12.2007 року, в якому в особливих відмітках зазначено, що позивачка має право керування вказаним автомобілем ( а.с.12).

Оскільки під час розгляду справи судом не встановлено, що позивачка та ОСОБА_4 проживати однією сім'єю і у період з 2008 по 2009 рік, вимоги позивачки в частині встановлення юридичного факту підлягають частковому задоволенню. Судом встановлений факт що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_2 у період з 2006 року по 2008 рік.

Згідно ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України суд вважає, що спірні автомобілі слід визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідачки, оскільки під час розгляду справи встановлено, що сторонами по справі були придбані автомобіль марки RENAULT MAGNUM, 2000 року виписку, реєстраційний номер № НОМЕР_1, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 25.09.2007 року та автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD, 2007 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_2, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6, виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 07.12.2007 року (а.с.11, 12) для спільних потреб у період проживання однією сім'єю без шлюбу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 60 СК України спірна квартира АДРЕСА_1 є спілною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана у період перебування позивачки та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, згідно якого шлюб укладено 22.04.1994 року (а.с.7) та Договором купівлі-продажу від 30.08.1994 року, згідно якого ОСОБА_4 придбав вказану спірну квартиру (а.с.10).

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки і в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного майна, та в порядку розподілу майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,6 кв. м; на 1/2 частину автомобіля марки RENAULT MAGNUM, 2000 року виписку, реєстраційний номер № НОМЕР_1, на 1/2 частину автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD, 2007 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 74 СК України, ст.ст. 10, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період часу з 2006 року по 2008 рік.

В порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,6 кв. м; на 1/2 частину автомобіля марки RENAULT MAGNUM, 2000 року виписку, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5, тип - вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер № НОМЕР_1, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 25.09.2007 року; на 1/2 частину автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 TD, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4, тип - легковий універсал, реєстраційний номер № НОМЕР_2, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6, виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 07.12.2007 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва.

Суддя