Категорія 43 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої судді: Марчук В.С.,

Суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 2 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА :

05 липня 2013 року позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом, яким просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у сумі 223 436 грн.

27.08.2013 року ОСОБА_2 збільшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у сумі 223 436 грн. і усунути їй перешкоди в користуванні ? часткою будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та іншим довіреним особам ОСОБА_3 виселяти ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, вказавши співвідповідачем ОСОБА_4.

Позивачка мотивувала свій позов тим, що з 1976 по 1989 роки вони з відповідачем ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. До 1985 року сім`я разом з донькою проживала в 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 який ОСОБА_3 успадкував в 1975 році. У 1985 році відповідач ОСОБА_3 поїхав до Російської Федерації (на той час РРФСР) на роботу, позивачка з донькою залишились проживати в будинку відповідача.

У 1989 році шлюб було розірвано за ініціативою ОСОБА_3, який утворив іншу фактичну сім`ю. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 повідомив позивачку ОСОБА_2, що будинок залишає у власність її та доньці, посилаючись на те, що все одно будинок колись успадкує донька.

Після такої домовленості з відповідачем, позивачка напротязі 27 років сплачувала комунальні послуги, земельний податок, провела в будинок систему каналізації, здійснювала поточні та капітальні ремонти, облаштовувала благоустрій прибудинкової території. З дозволу відповідача ОСОБА_3 в 2005-2006 роках провела капітальний ремонт будинку за власні кошти, за які придбала всі будівельні та оздоблюючи матеріали, а також винаймала робітників для здійснення ремонтних робіт.

У 2010 році донька померла і ОСОБА_3 порушив домовленість та запропонував позивачці викупити його половину в спільному майні, на що вона погодилась, але відповідач не зміг визначитись з ціною.

Оскільки, права власності на вказану частину будинку у ОСОБА_2 немає, довірені особи ОСОБА_3 з 2011 року намагаються її виселити з даного житла.

Будучи впевненою, що вона буде проживати у зазначеному будинку, позивачка проводила там ремонтні роботи, витративши кошти, за які вона могла б собі придбати власне житло, а отже - понесши збитки у розмірі 223 436 грн. Так-як відповідач ОСОБА_3 після смерті дочки став виселяти позивачку з будинку, вона звернулася в суд з даним позовом про стягнення на її користь з ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 223 436 грн., витрачених на ремонт будинку.

Зважаючи на порушення прав позивачки у користуванні житловим будинком з боку довіреної особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 намаганнями її виселити з даного житла, позивачка просила суд усунути їй перешкоди в користуванні ? часткою будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та іншим довіреним особам ОСОБА_3 виселяти ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, вказавши співвідповідачем ОСОБА_4.

01.04.2014 року представник позивачки адвокат ОСОБА_5 звернувся в суд з заявою про залишення без розгляду частини позивних вимог, а саме: вимог про усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні нею ? часткою будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та іншим довіреним особам ОСОБА_3 виселяти ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, вказавши співвідповідачем ОСОБА_4 (а/с1 т.2).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2014 року дана заява була задоволена і позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення їй перешкод в користуванні ? часткою будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та іншим довіреним особам ОСОБА_3 виселяти ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, вказавши співвідповідачем ОСОБА_4, залишено без розгляду (а/с4 т.2).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів та усунення перешкод в користуванні часткою будинку - відмовлено за недоведеністю вимог.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, як необґрунтоване. Апелянт вважає, що судом неповно з`ясовано обставини у справі, а отже - не вірно встановлені правовідносини.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов про стягнення коштів задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові вимоги не були дотримані.

Так, в ході розгляду справи встановлено наступне.

05 липня 2013 року позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом, яким просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у сумі 223 436 грн.

27.08.2013 року ОСОБА_2 збільшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у сумі 223 436 грн. і усунути їй перешкоди в користуванні ? часткою будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та іншим довіреним особам ОСОБА_3 виселяти ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, вказавши співвідповідачем ОСОБА_4.

01.04.2014 року представник позивачки адвокат ОСОБА_5 звернувся в суд з заявою про залишення без розгляду частини позивних вимог, а саме: вимог про усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні нею ? часткою будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та іншим довіреним особам ОСОБА_3 виселяти ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, вказавши співвідповідачем ОСОБА_4 (а/с1 т.2).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2014 року дана заява була задоволена і позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення їй перешкод в користуванні ? часткою будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, шляхом заборони ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та іншим довіреним особам ОСОБА_3 виселяти ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, вказавши співвідповідачем ОСОБА_4, залишено без розгляду (а/с4 т.2).

Позивачка ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_5 підтвердили в судовому засіданні, що така заява була погоджена адвокатом з позивачкою та, що дійсно вказані позовні вимоги були залишені без розгляду ухвалою суду від 01.04.2014 року і залишилася лише вимога про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3.

За таких обставин, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, оскільки суд вирішив вимоги, яких не існувало. А відповідно до норми ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з викладеного та ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення.

При цьому, колегія суддів керується нормою ч.3 ст.303 ЦПК України, де вказано, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3, яка залишилася заявленою на час ухвалення рішення судом першої інстанції, то колегія суддів вважає її безпідставною, виходячи з наступного.

Так, в ході судових засідань було встановлено, що з 1976 по 1989 роки позивачка з відповідачем ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі; що до 1985 року сім`я разом з донькою проживала в 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 який ОСОБА_3 успадкував в 1975 році (а/с 4 т.1); що у 1989 році шлюб було розірвано за ініціативою ОСОБА_3, який утворив іншу фактичну сім`ю. Після розірвання шлюбу позивачка з донькою залишилися проживати у вказаному будинку, належному відповідачу ОСОБА_3 У 2010 році донька померла і у будинку залишилася проживати позивачка.

Зазначені обставини визнаються сторонами (а/с2, 122 т.1), їх представниками у судових засіданнях і, відповідно до норми ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Крім того, вони ніким не спростовуються.

Оскільки позивачка була вселена у зазначене житло, як член сім`ї, виходячи з норми ст. 64 ЖК України, слід дійсно керуватися нормами ст. 156 та ст.162ЖК України при ухваленні рішення.

Так, ч.1 ст.156 ЖК України говорить, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В ході розгляду справи сторонами, не спростовувалися обставини, що позивачка, як член сім`ї, користувалася вказаною частиною будинку нарівні з її власником, відповідачем у справі.

Ч.3 ст.156 ЖК України вказує, що члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку і при домової території та проведенню ремонту.

Відповідно ж до ч.4 ст.156 ЖК України, припинення сімейних відносин членів сім`ї з власником будинку, не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

З огляду на цю правову норму та згоду власника житла - відповідача у справі, після розірвання шлюбу позивачка і проживає у вказаній ? частині житлового будинку, належній ОСОБА_3 до цього часу. Проживання є безоплатним, що теж відповідає нормі ч.4 ст.156 ЖК України.

Частина 2 ст.162 ЖК України зазначає, що плата за комунальні послуги є окремим від квартплати платежем, яка відповідає затвердженим в установленому порядку тарифам.

Виходячи з вказаних правових норм, а також ст.177 ч.1 ЖК України, позивачка, живучи у вказаному будинку, була зобов`язана сплачувати комунальні платежі, забезпечувати схоронність житла, дотримуватися правил утримання жилого будинку, що нею і робилося.

Тому колегія суддів погоджується, що витрати ОСОБА_2, пов`язані з утриманням будинку, проведення ремонтних робіт, оплата комунальних платежів та податків, є її обов`язком, а не збитками.

Твердження позивачки та її представника, що після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2, що будинок залишає у власність її та доньці, як і ті, що з дозволу відповідача ОСОБА_3 в 2005-2006 роках вона провела капітальний ремонт будинку, безпідставні, оскільки ОСОБА_2 пояснила, що будь-які письмові домовленості з ОСОБА_3 - відсутні.

Крім того, зазначені твердження спростовуються запереченнями відповідача від 05.10.2013 року на позовну заяву ОСОБА_2, які містяться на 122 а/с т.1 і у яких ОСОБА_3 вказує, що він не давав позивачці ніяких обіцянок, що будинок залишить їй у власність, а також те, що у ОСОБА_2 не було ніяких повноважень, вказівок чи дозволу від нього на проведення будь-яких робіт з його будинком, тим більше, капітального ремонту.

Стаття 317 ЦК України вказує на те, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Ст.319 ч.ч.1,2 ЦК України, говорять, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

А ч.1ст. 321 ЦК України стверджує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, виходячи з зазначених правових норм та відсутності у позивачки дозволу власника на будь-які роботи по перебудові чи удосконаленню житла, відсутні підстави для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення грошових коштів - витрат на ремонтні роботи у ? частині будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

При цьому, не має значення розмір витрат на такі роботи, що спростовує необхідність заключень будівельно-технічних експертиз, а також важливість їх якості.

Не впливає на вказаний висновок і те, з яких підстав заявлена позовна вимога про стягнення грошових коштів.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча :

Судді :