Справа № 165/2505/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Галушка О.Г.
Провадження № 22-ц/773/172/15 Категорія: 30 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Подолюка В.А.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: прокурора - Оліферчук Н.П.,

представника позивача - Герасимчук Л.Р.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора міста Нововолинська в інтересах держави в особі Державного підприємства "Волиньвугілля" до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної шкоди,

за апеляційною скаргою відповідача на рішення Нововолинського міського суду від 17 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду від 17.12.2014 року позов прокурора міста Нововолинська в інтересах держави в особі Державного підприємства (далі - ДП) "Волиньвугілля" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП "Волиньвугілля" 7614 грн. на відшкодування заподіяної шкоди та 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Пунктом 2 ст. 133 КЗпП України передбачено, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом № 02-к/к від 19.01.2012 року відповідач ОСОБА_2 виконував обов'язки генерального директора ДП «Волиньвугілля» (а.с.4).

Актом позапланової ревізії з питань фінансово-господарської діяльності ДП «Волиньвугілля» та його відокремленого підрозділу «Шахтоуправління «Нововолинське» від 28.02.2014 року № 810-14-03 (далі - Акт ревізії), проведеної Володимир-Волинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією, встановлено, що ОСОБА_2 в період виконання ним обов'язків генерального директора ДП «Волиньвугілля» в порушення п. 9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку 26 до Умов оплати праці «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості», ст. 15 Закону України «Про оплату праці», п. 1 ст. 3 та п. 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 6.5 Статуту ДП «Волиньвугілля» при наявності перевитрат фактичного фонду оплати праці над скоригованим, було видано накази про преміювання працівників, а саме: № 05-д від 27.02.2012 року про преміювання працівників за виконання значного обсягу робіт кадровою службою ДП «Волиньвугілля», на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 7274 грн., іншим працівникам підприємства - на суму 26144 грн., всього на суму 33418 грн.; № 12-д від 28.03.2012 року про преміювання працівників за якісну здачу річної бухгалтерської (фінансової) звітності, на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 7421 грн., іншим працівникам незаконно нараховано та виплачено премію на суму 52943 грн., всього на суму 60364 грн.; № 13-д від 29.03.2012 року про преміювання працівників за якісну і своєчасну здачу річної звітності, на підставі якого йому незаконно нараховано та виплачено премію на суму 3710 грн. 50 коп., іншим працівникам незаконно нараховано та виплачено премію на суму 11597 грн., всього на суму 15307 грн. 50 коп.; № 15-д від 30.03.2012 року про преміювання працівників до дня працівників геології, на підставі якого незаконно нараховано та виплачено премію іншим працівникам на суму 750 грн.; № 18-д від 30.03.2012 року про преміювання працівників за якісну здачу річної бухгалтерської (фінансової) звітності, на підставі якого незаконно нараховано та виплачено премію іншим працівникам на суму 20483 грн. Внаслідок таких неправомірних дій ОСОБА_2 завдано збитків підприємству на загальну суму 185915 грн. 47 коп. (а.с.5-22).

Вказані в Акті ревізії висновки підтверджуються копіями наказів ДП «Волиньвугілля» про преміювання працівників від 27.02.2012 року № 05-д, від 28.03.2012 року № 12-д, від 29.03.2012 року № 13-д, від 30.03.2012 року № 15-д, від 30.03.2012 року № 18-д (а.с.24-28).

Згідно з п. 9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку 26 до Умов оплати праці «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості» виплата заробітної плати працівникам підприємства, відособлених (структурних) підрозділів повинна проводитись у межах скоригованого розрахункового фонду оплати праці за відповідний період. У випадках перевищення фактичного фонду оплати праці у звітному місяці над величиною скоригованого розрахункового фонду оплати праці даного місяця по вугледобувних підприємствах, відособлених (структурних) підрозділах, які мають державну підтримку на покриття витрат із собівартості товарної продукції, виплата суми перевищення, може проводитись за наявності дозволу Сторони Власників (роботодавців).

Пунктом 9.15.11 цієї Галузевої угоди визначено, що відповідальність за перевищення фактичного фонду оплати праці над скоригованим покладається на першого керівника та головного бухгалтера Підприємства, відособленого (структурного) підрозділу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Таким чином, судом встановлено, що з вини ОСОБА_2, який перебував у трудових відносинах з ДП «Волиньвугілля» і виконував обов'язки генерального директора цього підприємства, заподіяно матеріальну шкоду підприємству у зв'язку з неправомірним преміюванням працівників.

Договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 не укладався, тому стягненню підлягає заподіяна шкода ДП «Волиньвугілля» в розмірі його середньомісячного заробітку.

Згідно з довідкою про посадові оклади керівників ДП «Волиньвугілля» посадовий оклад відповідача ОСОБА_2 в квітні 2012 року становив 7614 грн. (а.с.29).

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку з кримінальним провадженням відносно ОСОБА_2 його вину можливо встановити лише рішенням слідчих органів або вироком суду. Як зазначалося вище, у відповідності зі ст. 130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до іншої, зокрема кримінальної, відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Доказами вини ОСОБА_2 у заподіянні шкоди ДП «Волиньвугілля» в даній цивільній справі є вищезгадані Акт ревізії (а.с.5-22) та підписані ним накази про преміювання працівників (а.с.24-28). Дані докази є належними і допустимими, оскільки вони в повній мірі відповідають вимогам ст. ст. 57, 64 ЦПК України. Той факт, що відповідач не оскаржив у суді Акт ревізії, не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за заподіяну шкоду.

Разом з тим, при доведенні в установленому законом порядку вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення рішення в даній справі не стане перешкодою у притягненні його до матеріальної відповідальності у повному обсязі заподіяної шкоди на підставі п. 3 ст. 134 КЗпП України (за відрахуванням стягнутої у даній справі суми).

Помилкове посилання прокурора у позовній заяві, серед інших правових норм, на ст. 1166 Цивільного кодексу України (загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду) ніяким чином не вплинуло на правильність вирішення спору. Правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, регулюються вищенаведеними положеннями трудового, а не цивільного законодавства. Саме на підставі норм трудового права справа вирішена судом.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що накази про преміювання працівників були винесені ОСОБА_2 на підставі телеграм та листа посадових осіб Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно з повідомленням першого заступника Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 21.08.2014 року № 2/19-3582 всі листи і телеграми, які направлялися Міністерством до ДП «Волиньвугілля» носять рекомендаційний характер, а тому не є підставою для нарахування та виплати премій.

Про це йдеться і в Акті ревізії від 28.02.2014 року, в якому зазначено, що листи Міністерства енергетики та вугільної промисловості України носять рекомендаційний, а не дозвільний характер, з пропозиціями розглянути можливість матеріального стимулювання (а.с.5-22).

За таких обставин виконуючий обов'язки генерального директора ДП «Волиньвугілля» не вправі був видавати накази про преміювання працівників, які суперечать вимогам вищенаведеного законодавства.

За змістом апеляційної скарги сам відповідач не заперечує, що у лютому-березні 2012 року, тобто в період видачі ним спірних наказів, за даними бухгалтерського обліку мало місце перевищення фонду оплати праці на підприємстві. Відтак він не мав права преміювати працівників, оскільки це прямо суперечило п. 9.15.9 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку 26 до Умов оплати праці «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості». Однак, видавши відповідні накази, ОСОБА_2 порушив наведені вимоги законодавства.

Той факт, що в подальшому внаслідок відповідних коригувань мало місце зменшення фактичних виплат, внаслідок чого за 2012 рік утворилася економія фонду заробітної плати, не впливає на правильність висновків суду про заподіяння відповідачем шкоди підприємству у лютому-березні 2012 року, яка виразилася у незаконній виплаті премій працівникам.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

В даному випадку заподіяна ОСОБА_2 шкода ДП «Волиньвугілля» полягає у втраті грошових коштів, незаконно виплачених у вигляді премій працівникам в сумі 185915 грн. 47 коп., які при дотриманні відповідачем вимог законодавства були б збережені для підприємства.

Наведеним спростовуються доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що ним не були завдані будь-які збитки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду від 17 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: