АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/580/15 Головуючий 1-інстанції - Сорока О.П
Справа № 646/9503/14-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - стягнення
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.,

- ГАЛЬЯНОВОЇ І.Г.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики від 01 березня 2014 року у сумі 169200,00 грн. та судовий збір у розмірі 1692,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між позивачем та відповідачем 01.03.2014 року було укладено договір позики на загальну суму 169200,00 грн., що складається з основної суми позики - 141000,00 грн. та суми за користування позикою - 28200,00 грн. Терміном повернення вказаної суми було 01 серпня 2014 року.

Він, як позикодавець свої зобов'язання за договором виконав, надавши грошові кошти у сумі 141000,00 грн., про що свідчить розписка про отримання цієї суми відповідачем. Проте, відповідач, як позичальник своїх зобов'язань за цим договором не виконав та не повернув борг.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушеннями вимог законності і обґрунтованості, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а судові витрати покласти на позивача.

Посилаючись на ст.203, 206, 208 та 1047 ЦК України стверджує, що суд не врахував вимоги законодавства щодо форми договору, оскільки сума позики перевищувала розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян у 8294,11 разів, що свідчить про необхідність дотримання простої письмової форми договору.

Вказує, що позивачем не доведено його особу як кредитора за спірним договром, оскільки згідно розписки кошти були отримані від "Булишкина Александра Викторовича", тоді як прізвище позивача до зміни було "Булижкін". Таким чином, позивач і кредитор за договором є різними особами.

Крім того, відповідачем у суді першої інстанції було заявлено клопотання про витребування інформації про перетинаннями позивачем кордону України та виїздів до Федеративної Республіки Німеччина, проте у рішенні помилково зазначено країною перебування позивача Росію, що могло призвести до помилки. Крім того, відповідь ДПС України не відображає факту перебування ОСОБА_4 на території України, оскільки перетини кордону могли просто не охопитися запитуваним періодом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. .

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з обгрунтованості і доведеності заявлених вимог та послався при цьому на те, що існування між сторонами правовідносин за договором позики підтверджено розпискою відповідача , яким не спростовано отримання грошових коштів у борг і наявність невиконаного боргового зобов»язання.

Вказані висновки суду ґрунтуються на законі і відповідають обставинам справи.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст.1046 ЦК України).

Згідно розписки, оригінал якої міститься у справі на а.50 , 01 березня 2014 року ОСОБА_3 отримав безпосередньо від ОСОБА_6 грошову суму в розмірі 141000,00 грн., яку зобов»язався повернути останньому 01.08.2014 року та сплатити за користування цими коштами у той же строк :01.08.2014 року 28200,00 грн., що складає 5% за кожен місяць користування.

Згідно свідоцтва про зміну імені НОМЕР_1, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів у цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 15 липня 2014 року ОСОБА_6 змінив прізвище на ОСОБА_4 (а.с.9)

Твердження відповідача про те, що позивачем не доведено його особу як кредитора з посиланням на те, в розписці вона зазначена як Булишкін, у той час як до зміни прізвище позивача було ОСОБА_6 є безпідставним, оскільки з тексту розписки, складеної російською мовою убачається, що саме Булижкину відповідач зобов»язався 01.08.2014 року повернути борг та сплатити відсотки за користування запозиченими коштами.

За клопотаннями представника відповідача судом першої інстанції була витребувана від Державної прикордонної служби України інформація щодо виїздів за межі України та в»їздів на територію України ОСОБА_4 в період з 01.02.2014 року до 30.03.2014 року, а апеляційним судом аналогічна інформація щодо ОСОБА_6 за 2014 рік.

Відповіді Державної прикордонної служби свідчать про те, що станом на 01.03.2014 року ОСОБА_4 за межами України не знаходився.

Судова колегія визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для залишення рішення без змін і відхилення апеляційної скарги, доводи якої висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії -підписи

Копія вірна. Суддя -