Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/656/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Петрова О. Ф.
Спори, що виникають із житлових правовідносин Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

Іменем України

24.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Кодрула М.А.

суддів: Чорнобривець О.С., Потапенко В.І.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - комунальне підприємство „Житлогосп" про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що його колишня дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_4 втратили право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1, внаслідок не проживання в квартирі більше шести місяців без поважних причин.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2013 року позов задоволено. Суд встановив, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 зареєстровані в спірній квартирі, проте не проживають в них без поважних причин більше шести місяців та визнав ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1

Заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення ухвалою суду від 13 жовтня 2014 року (а.с.104).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити заочне рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, задовольнивши позов про визнання такими, що втратили право користування квартирою ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а в задоволенні позову до неї відмовити.

Посилається на те, що суд розглянув справу у її відсутності, вона належним чином не була повідомлена про час та місце розгляду справи, позивач знав її місце проживання у м. Санк-Петербурзі та номер телефону, проте у позовній заяві їх не вказав. Вирішуючи спір, суд безпідставно застосував ст.ст.71,72 ЖК України. Правові підстави для задоволення позову відсутні. Суд не врахував, що вона зареєстрована в спірній квартирі і не проживає в ній з поважних причин, оскільки протягом тривалого часу працює за межами України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_3 та ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1, зареєстрований та проживає в ній.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 19 квітня 2004 року.

Відповідач ОСОБА_3 в 1999 році разом з дітьми виїхала в Росію, де з того часу проживає та працює. Питання про продовження строку збереження за нею права на користування цим житлом не порушувала.

Відповідачі також зареєстровані в спірній квартирі, як члени сім'ї позивача, але не проживають в ній з 2000 року, їх речей в квартирі немає, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Житлогосп», актами про непроживання та поясненнями свідків.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що приблизно чотири роки тому вона випадково зустріла ОСОБА_3 в м. Санкт-Петербурзі, яка вийшла заміж.

Відповідно до норм ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, передбачених ч.3 ст.71 ЖК України і зокрематимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4.з 2000 року не проживають у спірній квартирі без поважних причин, так як виїхали до Росії, на теперішній час кожний з них створив свою сім'ю, комунальні платежі не сплачували та не приймали будь яких дій для збереження свого права на користування квартирою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнаючи такими ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив із доведеності факту не проживання відповідачів більше шести місяців у квартирі без поважних причин.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 просила його скасувати, посилаючись на те, що суд не врахував, що за нею зберігається право користування спірною квартирою за ввесь час роботи за кордоном, на підтвердження чого надала довідку про те, що вона працювала в м. Санкт-Петербурзі продавцем в ПП «ОСОБА_7» з 15.04.2010 року по 20.08.2014 року. Одночасно до суду надійшли заяви від ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в яких вони вказали, що позов визнають, дійсно з 2006 року проживають за межами України, створили сім'ї, а їх мати по роду роботи вимушена їздити на заробітки за межі України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З довідки, яка надана ОСОБА_3 до суду першої інстанції та з довідки, яка додана до апеляційної скарги вбачається, що вона з 25.07.2003 року по 10.03.2010 року працювала фірмі ТОВ «Нові Технології» на посаді маляра в м. Санкт-Петербурзі, а з 15.04.2010 року по 20.08.2014 року продавцем в ПП «ОСОБА_7» в м. Санкт-Петербурзі.

Вказані довідки не вказують на те, що характер роботи відповідачки ОСОБА_3 носить тимчасовий характер і її виїзд з постійного місця проживання був обумовлений умовами і характером роботи.

Крім того, відповідачем ОСОБА_3 не надано будь яких інших доказів того, що нею вживалися заходи для збереження права користування спірною квартирою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах справи, відповідають вимогам чинного законодавства та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що за відповідачкою ОСОБА_3 зберігається право користування квартирою, оскільки вона не проживає в ній у зв'язку з виїздом на роботу за кордон, є таким ж, на які вона посилалася в заяві про перегляд заочного рішення, вони перевірені судом першої інстанції, їм дана належна правова оцінка. Суд вказав, що виїзд особи на заробітки за кордон, не є тимчасовим виїздом з постійного проживання за умовами і характером роботи. При цьому суд взяв до уваги, як виїзд відповідачки разом з дітьми, так і тривалість непроживання в квартирі ті інші обставини, які встановлені судом і мають значення для вирішення справи.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: