Справа № 452/2408/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" січня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд

Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.

секретаря Зельмана С.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом Івано - Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: Міністерство оборони України, квартирно - експлуатаційний відділ м. Львова, Самбірська квартирно - експлуатаційна частина району до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення осіб такими, що не набули права на проживання, виселення та визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

Івано - Франківський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: Міністерство оборони України, квартирно - експлуатаційний відділ м. Львова, Самбірська квартирно - експлуатаційна частина району звернувся до суду з даним позовом.

В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що 08.05.2012 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області прийнято рішення у справі № 1318/661/2012, яким вирішено виселити громадянина ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 та визнано недійсними: свідоцтво на право власності від 22.04.2011 року серії АЕ 052418, видане ОСОБА_4 на вказану квартир, службовий ордер та рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо даної квартири.

На сьогоднішній день рішення набрало законної сили.

02.03.2012 року по даній справі Самбірським міськрайонним судом Львівської області винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на вказану квартиру, на підставі якої 21.05.2013 року видано виконавчий лист та 22.07.2013 року відділом державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області відкрито виконавче провадження.

Згідно із повідомлення Самбірського міського відділу Державної міграційної служби України від 19.11.2013 року за вих. № 21/2208 встановлено, що за вказаною адресою, крім ОСОБА_4, 1958 року народження (реєстрація з 30.04.2009 року), зареєстровані ОСОБА_2, 1987 року народження, із дочкою ОСОБА_3, 2007 року народження (реєстрація з 29.10.2013 року).

Оскільки їхня реєстрація у вказаній квартирі була проведена в період дії ухвали про забезпечення позову, постановленої Самбірським міськрайонним судом Львівської області від 02.03.2012 року, та після вступу рішення в законну силу, вважає її незаконною та такою, що відбулася за відсутності будь - яких правових підстав, оскільки останні не набули права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2, а відтак з тих підстав укладений 29.10.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення, згідно якого ОСОБА_4 передав в найм житлове приміщення, не може служити правовою підставою для відмови у позові, оскільки станом на 29.10.2013 року ордер, виданий ОСОБА_4, судом визнаний недійсним, скасовано його свідоцтво на право власності на квартиру, внаслідок чого останній не міг правомірно вселити в займане ним приміщення ОСОБА_2 та ОСОБА_3

На даний час відповідачка ОСОБА_4 своїми діями перешкоджає виконанню рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі № 1318/661/2012, у зв'язку з чим порушуються права Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Львова щодо надання та забезпечення житлом військовослужбовців Самбірського гарнізону.

А тому просить постановити рішення, яким:

- визнати недійсним типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення від 29.10.2013 року, яке складається із кімнати житловою площею 14,2 кв. м та розташоване в квартирі АДРЕСА_2;

- скасувати реєстрацію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, по АДРЕСА_2

- визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що не набули права на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2

- виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати просить стягнути з відповідачів.

В судовому засіданні Івано - Франківський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_6 позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що більше нічого пояснити не може.

Представник позивача Міністерства оборони України ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала, ствердила, що Міністерство оборони України є власником квартири АДРЕСА_2, оскільки збудоване за його кошти.

Представники квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова та Самбірської квартирно - експлуатаційної частини району ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснили, що Самбірська КЕЧ припинила свою діяльність. Відповідачі незаконно зареєстровані у спірній квартирі, яка знаходиться в АДРЕСА_2

Відповідачка ОСОБА_2 (вона ж і представник ОСОБА_3) позову не визнала. Пояснила, що на законних засадах проживає разом з малолітньою дитиною у спірній квартирі. Іншого житла у неї немає.

Представник відповідача ОСОБА_10 позову, пред'явленого Івано - Франківським прокурором в інтересах держави до відповідачки, не визнав, подав до суду письмове заперечення, в якому зазначив, що такий позов є незаконним, надуманим та безпідставним, оскільки прокурором не визначено, в чому саме полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, не обґрунтовано необхідності їх захисту, не зазначено підстави звернення до суду в інтересах інших осіб.

Копії документів, доданих до позовної заяви, не є належними і допустимими доказами. Прокурором не обґрунтовано підставності позовних вимог та підсудності даної справи Самбірському міськрайонному суду Львівської області.

Тому просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові прокурора слід відмовити за недоведеністю позовних вимог з наступних підстав.

Судом установлено, що 08.05.2012 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області прийнято рішення у справі № 1318/661/2012, яким вирішено виселити громадянина ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 та визнано недійсними: свідоцтво на право власності від 22.04.2011 року серії АЕ 052418, видане ОСОБА_4 на вказану квартиру; службовий ордер та рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо йому цієї квартири.

На даний час рішення набрало законної сили.

Як було встановлено в судовому засіданні, в квартирі зареєстровані та проживають відповідачка ОСОБА_2, 1987 року народження, зі своєю дочкою ОСОБА_3, 2007 року народження (реєстрація з 29.10.2013 року), що підтверджується повідомленням Самбірського міського відділу Державної міграційної служби України від 19.11.2013 року за вих. № 21/2208.

Підставою для їхньої реєстрації послужив типовий договір піднайму (найму) жилого приміщення, укладений 29.10.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_4 передав у найм житлове приміщення, яке складається із однієї кімнати житловою площею 14,2 кв. м, розташоване в квартирі АДРЕСА_2.

Згідно з вимогами ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України ) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні, усупереч вимогам ч. 2 ст. 27, ст. ст. 60, 131, 119 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" сторона позивачів не довела тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не подала доказів щодо обґрунтування позову, не довела тих обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Як убачається зі змісту позовної заяви, у ній не зазначено змісту позовних вимог, не здійснено викладу обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Копії документів, доданих до позовної заяви, не є належними і допустимими доказами, оскільки не є належним чином завірені, як це встановлено вимогами п.5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 р. №55 та не відповідають вимогам ч. 2 ст. 64 ЦПК України.

Так, згідно вимог ст. 6 Закону України "Про Збройні Сили України" органи військового управління, об'єднання, з'єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил України дислокуються на території держави відповідно до завдань оборони, стратегічного плану застосування і завдань Збройних Сил України з урахуванням військово-адміністративного поділу території України та соціально-економічних умов районів дислокації.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року за №3-рп/99 визначено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженням органу виконавчої влади.

Відповідно до Указу Президента України від 15.12.1999 р. №1752/99 "Про систему центральних органів виконавчої влади" та Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади", до системи органів державної влади належить Кабінет Міністрів України, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади і місцеві державні адміністрації. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством.

Згідно вимог ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. 10 Закону України "Про оборону України" п. п. 1, 4 "Положення про Міністерство оборони України", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. №1080, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та яким здійснюється управління військовим майном.

Із врахуванням вимог ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, КЕВ м. Львова, Самбірська КЕЧ району являються органом влади на місцях в системі Збройних сил України, на балансі яких перебувають військові містечка в зоні їхньої діяльності та на який покладено відомчий контроль за використанням за цільовим призначення державного майна, наданих в користування Збройних сил України, а також їх облік.

Начальники КЕЧ районів несуть відповідальність перед Органом управлінням майном (Міністерством оборони України) за стан та діяльність установи, охорону, ефективність використання закріпленого за установою державного майна.

Усупереч вимогам ч. 2 ст. 27. ст. ст. 45. 60, 131, 119 ЦПК, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" прокурор не довів належним чином наявності прав, повноважень, будь- якого юридичного відношення Самбірської КЕЧ району, решта відповідачів до квартири АДРЕСА_2 та зазначені ним відомості про те що:

Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління являються органом влади на місцях системі Збройних сил України, на балансі яких перебувають військові містечка в зоні їхньої діяльності та на який покладено відомчий контроль за використанням державного майна, наданих в користування Збройних сил України а також їх облік (у даному випадку квартира

№61 у будинку №23 по вул. Шевченка у м. Самборі);

начальник КЕЧ району несе відповідальність перед Органом управлінням майном (Міністерством оборони України) за стан та діяльність установи, охорону, ефективність використання закріпленого за установою державного майна (у даному випадку квартира АДРЕСА_2).

З аналізу рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі №1318/661/2012 від 08.05.2012 р. (на яке посилається позивач), убачається, що уповноваженим органом здійснювати відповідні функції в спірних відносинах щодо квартири АДРЕСА_2 є Самбірська КЕЧ району.

У даному позові прокурор діє в інтересах Міністерства оборони України (м.Київ), квартирно-експлуатаційнсго відділу м. Львова (м. Львів, вул. Шевченка, 3), Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління щодо цієї ж таки квартири АДРЕСА_2, в той час, як згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (Самбірська КЕЧ району) є у реєстрі та не припинила своєї діяльності у відповідності до ч.2 ст. 104 ЦК України, згідно вимог ст. 80 ЦК України є юридичною особою, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку з дня її державної реєстрації (ч. 4 ст. 87 цього Кодексу) та згідно з вимогами ч. 1 та ч. 5 ст. 89 ЦК України підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

В той же час, з урахуванням наведених норм Законів України та фактів позивач усупереч вимогам ч. 2 ст. 27, ст. ст. 45, 60, 131 119 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" не надав доказів щодо:

- відсутності прав, повноважень, будь-якого юридичного відношення,

підстав Самбірської КЕЧ району щодо квартири АДРЕСА_2;

- наявності прав, повноважень, будь-якого юридичного відношення, підстав Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління щодо квартири АДРЕСА_2, а саме необхідних належних та законних доказів, в тому числі, щодо організаційно -правової форми, установчих документів, засновників, форми власності, документи щодо прийому-передачі майна, повноважень посадових осіб, тощо вказаних вище двох юридичних осіб; які передбачені нормами ЦК України, Господарського кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та ряду інших законів та нормативно-правових актів.

Усупереч вимогам ст.ст. 215, 203 ЦК України позивач також не навів законних підстав недійсності правочину (перелік яких є встановлений Законом і є вичерпний).

Так, у позовній заяві сторона позивачів просила визнати недійсним типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення від 29.10.2013 pоку, розташованого в квартирі АДРЕСА_2, посилаючись на норми ч. 1 ст. 215 ЦК України, згідно яких "підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу".

Надалі у позовній заяві вказано, що "частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тому правочин, вчинений без наміру створити правові наслідки, є недійсним як фіктивний, тобто вчинений лише для виду", у той же час зазнаючи, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в квартирі, що відповідають реальним обставинам справи, а, отже, укладений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

За таких обставин суд вважає, що у позивача немає законних підстав визнавати правочин-договір піднайму квартири недійсним на підставі вимог ч. 1 ст. 215 та ч. 5 ст. 203 ЦК України.

Також усупереч вимогам чинного Житлового кодексу Української РСР позивач не навів законних підстав для виселення відповідачів з житлового приміщення (перелік яких є встановлений Законом і є вичерпний).

У позовній заяві позивач просить виселити відповідачів з житлового приміщення, посилаючись на норми ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, згідно з якою "осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення".

Як було встановлено судом, відповідачі проживають і зареєстровані за вказаною адресою на підставі вимог типового договору піднайму жилого приміщення), а, отже, не є особами, що самоправно зайняли жиле приміщення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" "реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції".

Згідно з вимогами ст. 6 названого закону "Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання" (ч. 1 даної статті), а для реєстрації особа або її законний представник подає документи, перелік яких є вичерпним. У названому переліку документів відсутні "рішення суду", "ухвали про забезпечення позову", тощо(ч. 2 цього Закону). Частиною 5 Закону забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів, а відтак, враховуючи принцип верховенства права, закріплений у ст. 8 Конституції України, під час реєстрації дії працівників Самбірського відділу міського відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівської області в частині реєстрації відповідачів за вказаною адресою були правомірними та законними.

Незаконність цих дій не доведена позивачем жодною нормою Закону України чи порушенням такої, жодним причинно-наслідковим зв'язком діянь відповідача, жодним системним аналізом норм права чи діянь відповідача.

У той же час повна відповідність дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доведена переліченими нормами Законів України, останні набули право проживати у спірній квартирі на підставі вищезгаданого правочину.

Оскільки відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а позивачі таких обставин не довели, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю, тобто за відсутності доказів.

В той же час суд вважає, що не заслуговує на увагу твердження сторони відповідачів на порушення стороною позивачів правил підсудності, оскільки у відповідності до вимог ст. 131 ЦПК України позивач вправі був звернутися з даним позовом за місцезнаходженням однієї з юридичних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах Івано - Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: Міністерство оборони України, квартирно - експлуатаційний відділ м. Львова, Самбірська квартирно - експлуатаційна частина району до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про:

- визнання недійсним типового договору піднайму (найму) житлового приміщення від 29.10.2013 року, яке складається із кімнати житловою площею 14,2 кв. м та розташоване в квартирі АДРЕСА_2;

- скасування реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, по АДРЕСА_2

- визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що не набули права на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2

- виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з квартири АДРЕСА_1 - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя - підпис -

Згідно з оригіналом

Суддя Г.І.Карнасевич