УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - на рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 3 листопада 2008 року між ним та ОСОБА_9 був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив останній 100 тис. грн для придбання автомобіля. ОСОБА_9 на момент укладення договору позики перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Придбаний автомобіль належав ОСОБА_9 та ОСОБА_12 на праві спільної сумісної власності, при цьому частка кожного становила Ѕ частини, тобто 50 тис. грн.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2013 року після смерті ОСОБА_11 його дружині ОСОБА_9 належить ј частини спадкового майна, сину ОСОБА_8 та дочці ОСОБА_7 - по 3/8 частини спадкового майна (кожному), що у грошовому еквіваленті становить, відповідно, 12 500 грн та по 18 750 грн від вартості автомобіля. У добровільному порядку спадкоємці не бажають задовольнити вимоги кредитора, тому він змушений звернутися до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 3 липня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 18 750 грн незадоволених вимог спадкодавця. В інший частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 3 липня 2014 року у частині стягнення з ОСОБА_7 незадоволених вимог кредитора скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову у цій частині відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 -просила скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судом першої інстанції встановлено, що 3 листопада 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 був укладений договір позики, за яким позивач надав у позику ОСОБА_9 100 тис. грн на придбання автомобіля, які остання зобов'язана була повернути до 3 листопада 2013 року.

У судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_9 з 30 грудня 2003 року по 20 квітня 2009 року проживала однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За спільні кошти придбали автомобіль «Шкода Октавія» 1.9 TDI SLX, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, і в свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу від 14 листопада 2008 року, видане на ім'я ОСОБА_11, позивачка внесена як особа, яка має право на керування вказаним автомобілем. У подальшому 21 квітня 2009 року вони оформили свої відносини зареєструвавши шлюб. Під час спільного проживання у подружжя народився син ОСОБА_8

Вказані обставини встановлені рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2011 року у справі № 2о-58/11 за заявою ОСОБА_9 про встановлення факту, що має юридичне значення, та рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 7 жовтня 2011 року у справі № 2-3617/11 за позовом ОСОБА_9 до Житомирської міської ради про визнання права власності на майно, які набрали законної сили.

Судом першої інстанції встановлено, що придбаний ОСОБА_9 та ОСОБА_11 автомобіль належав їм на праві спільної сумісної власності, отже, частка ОСОБА_11 складає 50 тис. грн, оскільки за позичені кошти на придбання автомобіля він набув право власності на 1/2 частини.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 травня 2013 року, виданим державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_11, ОСОБА_9 належить 1/4 частини спадкового майна, ОСОБА_12 належить 3/8 частини спадкового майна, ОСОБА_7 - 3/4 частини спадкового майна.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що, вступивши у спадщину на підставі ст. 1282 ЦК України, у грошовому еквіваленті сума, яку мали сплатити спадкоємці померлого, становить ОСОБА_9 - 12 500 грн (1/4 частини), ОСОБА_8 - 18 750 грн (3/8 частини), ОСОБА_7 - 18 700 грн (3/8 частини) від 50 000 грн. Однак ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на момент подання вказаного позову сплатили позивачу кошти в сумі 12 500 грн та, відповідно, 18 750 грн, що підтверджується позивачем.

Колегія суддів апеляційного суду, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходила з того, що, як вбачається із копії спадкової справи № 674/2010, 25 лютого 2011 року зареєстровано у Другій житомирській державній нотаріальній конторі заяву ОСОБА_6, у якій останній просить його повідомити про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини спадкодавця. У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся з даним позовом до суду.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення відповідача про наявність боргових претензій зі сторони позивача до надходження позовної заяви. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивач у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, не пред'явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11, а тому він позбавляється такої вимоги, як це передбачено частиною четвертою вказаної норми закону.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до п. 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (у редакції від 7 березня 2012 року), нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги.

Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Так, в матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_6 від 21 лютого 2011 року до Другої житомирської нотаріальної контори про наявність боргу та прохання на правах кредитора повідомити про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_11

Також з листа державного нотаріуса на адресу ОСОБА_6 від 11 березня 2011 року № 680/02-14 вбачається, що останнього повідомлено про те, що його претензія від 21 лютого 2011 року зареєстрована та зберігається у спадковій справі, а також про претензію, що надійшла нотаріусом, буде доведено до відома спадкоємців, які прийняли спадщину.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Суд апеляційної інстанції на вищезазначене уваги не звернув, не врахував того, що позивач не пропустив строк, визначений ст. 1281 ЦК України, та має право вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку з чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2014 року скасувати, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 3 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко