АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7875/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Процько Я.В.
Провадження № 22-ц/789/604/15 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про дольову участь у будівництві житла; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про дольову участь у будівництві житла та визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про дольову участь у будівництві житла № 12 від 14 листопада 2003 року, укладений між ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_4, предметом якого є фінансування будівництва трикімнатної квартири № 18, загальною площею 81,7 м2, що розташована на 6 поверсі першого під'їзду житлового будинку № 90 «а» по проспекту С.Бандери у м. Тернополі.

Позивачка зазначила, що 25 липня 2006 року між нею та ПП ОСОБА_4 було укладено угоду № 18 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, предметом якої є фінансування будівництва обєкта нерухомості з метою отримання у власність трикімнатної квартири № 18, загальною площею 81,7 м2, що розташована на 6 поверсі першого під'їзду житлового будинку № 90 «а» по проспекту С.Бандери у м. Тернополі. Вона сплатила суму, еквівалентну 41300 дол.США, що становить 100% вартості квартири.

Оспорюваний Договір № 12 від 14 листопада 2003 року, укладений між ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_4 є недійсним, оскільки у момент його укладення ПП ОСОБА_4 не був ні замовником будівництва житлового будинку, ні забудовником, ні користувачем (власником) земельної ділянки, ні власником проектної документації на будівництво багатоквартирного житлового будинку на просп. Ст. Бандери в м. Тернополі. Земельна ділянка під будівництво будинку надана після укладення договору - у 2004 році і не ПП ОСОБА_4 а ТОВ Сервер. У цьому ж році на замовлення Товариства виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. ПП ОСОБА_4 та ТОВ Сервер договір простого товариства уклали лише 04 лютого 2005 року. За умовами цього договору ТзОВ «Сервер» увійшло до даного суб'єкта господарювання, надавши земельну ділянку площею 2200 м2, незавершене будівництво ціною 195888 грн. та проектну документацію на суму 52829,9 грн., а ПП ОСОБА_4 - будівельні матеріали на суму 13132 грн.

Договір є фіктивним ще й тому, що печатка, котра на ньому проставлена ПП ОСОБА_4, виготовлена ним лише в 2005 році. До 2005 року ПП ОСОБА_4 використовував печатку на якій було нанесено його ідентифікаційний код, в якому була відсутня одна цифра - 7 (236902015), а в 2005 році, останній виготовив нову печатку з повним десятизначним ідентифікаційним кодом, де цифра 7 уже присутня (НОМЕР_1).

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсною угоди про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва № 18 від 25 липня 2006 року, укладену між нею та ПП ОСОБА_4, предметом якої є фінансування будівництва квартири №18 загальною проектною площею 81,7 м2, що розташована на 6 поверсі першого під'їзду житлового будинку № 90 «а» по проспекту С.Бандери у м. Тернополі.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги, просив також визнати за ним право власності на зазначену квартиру.

В обгрунтування вимог ОСОБА_1 зазначив, що 14 листопада 2003 року між ним та ПП ОСОБА_4 був укладений договір про дольову участь в будівництві житла № 12, за умовами якого він бере участь в будівництві квартири. Будівництво житлового будинку, в якому розміщена квартира, здійснювало товариство «Сервер», де ОСОБА_4 був засновником. 04 лютого 2005 року між ТзОВ «Сервер» та ПП ОСОБА_4 було укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого, товариство будувало будинок, а ОСОБА_4 за рахунок дольовиків, забезпечував коштами це будівництво. Він відповідно до прибуткового касового ордера, сплатив усю вартість квартири та користується нею. Однак після предявлення ОСОБА_3 позову до нього, йому стало відомо про те, що і у неї є угода про дольову участь у будівництві цієї ж квартири, укладена із ОСОБА_4 25 липня 2006 року

Посилаючись на те, що договір між ним і ОСОБА_4 укладений на три роки швидше ніж із ОСОБА_3 і ним повністю сплачено ОСОБА_4 вартість будівництва квартири та ОСОБА_5 при укладенні із ОСОБА_3 договору замовчав факт укладення з ним договору(що спірна квартира вже продана йому); що оспорюваний договір про дольову участь в будівництві житла із ОСОБА_3 є фіктивний через невиконання його сторонами, позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2015 року вирішено:

Визнати недійсним договір № 12 «Про дольову участь у будівництві житла» від 14 листопада 2003 року, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на дольову участь у будівництві квартири АДРЕСА_1 А в м. Тернополі.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним угоди про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва № 18 від 25 липня 2006 року, укладений між ПП «ОСОБА_4Г.» та ОСОБА_3 про фінансування АДРЕСА_2 А в м. Тернополі та визнання права власності на неї відмовити..

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави 249 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали та пояснили, що право власності на квартиру не оформлено із-за спору про неї. Укладаючи угоду із ОСОБА_3 ОСОБА_4 приховав факт, що спірна квартира вже продана йому. Окрім цього угода із ОСОБА_3 є фіктивною, оскільки укладена з метою отримання ОСОБА_4 кредиту у банку під дану квартиру.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників апеляційного розгляду справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 14 листопада 2003 року між ОСОБА_1 (Дольовик) та ПП ОСОБА_4 (Забудівник) був укладений договір № 12 Про дольову участь в будівництві житла. За його умовами ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання брати участь у будівництві житлової квартири шляхом внесення коштів, а ПП ОСОБА_4Г виділяє Дольовику трикімнатну квартиру загальною площею 81,7 м2 на 6 поверсі в першому під'їзді в житловому будинку № 90/а по проспекту С.Бандери в м. Тернополі. За виділену квартиру Дольовик сплачує Забудівнику кошти в національній валюті, що на момент проведення розрахунку еквівалентно 31046 доларів США, тобто 164545 грн.(т.1 ст.4-5).

Із копії квитанції до прибуткового касового ордера № 12 від 14 листопада 2013 року вбачається, що ПП ОСОБА_4 прийняв від ОСОБА_1С 164545 грн. (т.1 ст.8).

25 липня 2006 року між ОСОБА_3 (Дольовик) та ПП ОСОБА_4 (Забудівник) було укладено угоду № 18 Про дольову участь в будівництві житла.За її умовами ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання брати участь у будівництві житлової квартири шляхом внесення коштів, а ПП ОСОБА_4Г виділяє Дольовику трикімнатну квартиру загальною площею 81,7 м2 на 6 поверсі в першому під'їзді в житловому будинку № 90/а по проспекту С.Бандери в м. Тернополі. За виділену квартиру Дольовик сплачує Забудівнику кошти в сумі, еквівалентній 41340 дол.США в національній валюті. Згідно Додатку до угоди №18 від 25 липня 2006 року ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_4 суму еквівалентну 41340 дол.США в національній валюті, що становить 100% вартості квартири.(т.2 ст.5-6).

Земельна ділянка під будівництво будинку надана рішенням Тернопільської міської ради № 4/11/137 від 24 червня 2004 року , відповідно до пункту п'ятого якого товариству з обмеженою відповідальністю «Сервер» надано земельну ділянку площею 0,2200 га в оренду, терміном на п'ять років під розташування багатоквартирного житлового будинку за адресою просп. ОСОБА_6.(т 1. ст.12)

Встановлено, що саме на цій земельній ділянці збудований будинок № 90/а по проспекту С.Бандери у м. Тернополі.

04 лютого 2005 року між ТзОВ «Сервер» та ПП ОСОБА_4 укладено договір простого товариства (спільної діяльності). Відповідно до його умов учасники цього правочину прийняли на себе зобов'язання об'єднати свої внески і спільно діяти для досягнення загальної мети: будівництва 54-х квартирного житлового будинку про проспекту Ст. Бандери, 90/а в м. Тернополі з ціллю отримання прибутку. Згідно з п. 6 цього договору ТзОВ «Сервер» увійшло в це товариство, надавши земельну ділянку площею 2200 м2, незавершене будівництво ціною 195888 грн. та проектну документацію на суму 52829,9 грн., а ПП ОСОБА_4 - будівельні матеріали на суму 13132 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 суд виходив з того, що договір № 12 Про дольову участь в будівництві житла укладений 14 листопада 2003 року між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_4 є фіктивним правочином; угода № 18 про дольову участь в будівництві житла укладена між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, його моральним засадам.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Встановлено, що замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку на просп. Ст. Бандери, 90/а в м. Тернополі та власником проектної документації на вказане будівництво є ТзОВ «Сервер», яке стало замовником у 2004 році та у цьому ж році за його заявою виготовлено проектну документацію на вказане будівництво

Враховуючи те, що станом на 14 листопада 2003 року (час укладення договору № 12 )ПП ОСОБА_4 не був замовником будівництва житлового будинку на просп. Ст. Бандери, 90/а в м. Тернополі, ні його забудовником, ні користувачем (власником) земельної ділянки на якому його зведено, проектна документація на вказане будівництво виготовлена після укладення договору та її власником є ТзОВ «Сервер» а не ОСОБА_4, Договір простого товариства (спільної діяльності) між ними укладено аж у 2005 році і за цим договором внеском ПП ОСОБА_4 є лише будівельні матеріали на суму 13132 грн, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав даний правочин недійсним, як такий, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Під час розгляду справи суд вжив заходів щодо уточнення ОСОБА_1. підстав та предмета позову. Ним вимога про визнання недійсним договору предявлена із підстав передбачених ст. ст. 230, 234 ЦК України, - вчинення правочину під впливом обману - (укладаючи угоду із ОСОБА_3 ОСОБА_4 приховав факт, що спірна квартира вже продана); що дана угода є фіктивною (укладена з метою отримання ОСОБА_4 кредиту у банку під дану квартиру).

Колегія суддів вважає, що суд дав належну оцінку зазначеним позивачем підставам визнання правочину недійсним та дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог про визнання недійсним договору із взаємовиключних підстав, передбачених ст. ст. 230, 234 ЦК України.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що договір із ОСОБА_3 заповнений (написаний) не ОСОБА_4 а не відомою особою є голослівними та і не мають правового значення для вирішення питання про визнання договору недійсним із зазначених ОСОБА_1 підстав передбачених ст. ст. 230, 234 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження в апеляційній скарзі про те, що Додаток до угоди про оплату ОСОБА_3 коштів ОСОБА_4 не є допустимим доказом оплати, оскільки цей Додаток є невідємною частиною угоди № 18 Про дольову участь в будівництві житла, яка ОСОБА_1 оспорюється.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7