Провадження № 22-ц/780/1769/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 29 17.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди. Заявлені вимоги мотивував тим, що 12 лютого 2014 року водій ОСОБА_3 допустив наїзд на належний йому автомобіль, за скоєння дорожньо-транспортної пригоди був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 12 березня 2014 року. В результаті пригоди належний йому автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 26 лютого 2014 року, вартість збитку складає 40990,03 грн., при цьому вартість запасних частин обраховувалась станом на 26 лютого 2014 року, виходячи з курсу обміну 1 євро - 11,6939 грн.; в подальшому відповідачі ухилялися від відшкодування шкоди, за цей час валютний курс змінився, в зв'язку із чим він вимушений був повторно звернутися до спеціаліста для визначення вартості ремонту автомобіля. Згідно висновку від 14 серпня 2014 року вартість відновлювального ремонту склала 50086,94 грн., виходячи із курсу 1 євро - 15,9097 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ВАТ «НАСК «Оранта», та саме вона повинна відшкодувати йому матеріальну шкоду. Крім того, оскільки було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль, йому було заподіяно моральної шкоди.

Просив стягнути із відповідачів солідарно на його користь матеріальну шкоду 51336,94 грн. та моральну шкоду 7000 грн., покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2014 року о 09 год. 35 хв. в м. Біла Церква по бульвару 50 років Перемоги, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_3, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2014 року та Апеляційного суду Київської області від 25 квітня 2014 року винним в дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2, який порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

11 лютого 2014 року між ВАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АС/7714851, за яким застрахованим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_2, термін дії полісу із 12 лютого 2014 року по 11 лютого 2015 року (а. с. 76).

13 лютого 2014 року ОСОБА_1 та 14 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулися до ВАТ «НАСК «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 54, 77).

В подальшому ОСОБА_3 подав до ВАТ «НАСК «Оранта» заяву від 17 лютого 2014 року, в якій повідомив, що дійшов мирового примирення та згоди на компенсацію з матеріального збитку, спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю НОМЕР_3 з ОСОБА_1 та відмовляється від поданої ним заяви до страхової компанії по страховому випадку від 12 лютого 2014 року.

ВАТ «НАСК «Оранта» 30 квітня 2014 року листом № 09-02-09/8484 повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовують шкоду. 17 лютого 2014 року ОСОБА_3 було подано заяву щодо примирення між сторонами ДТП та досягнення згоди на компенсацію збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 12 лютого 2014 року. 22 квітня 2014 року ОСОБА_2 було направлено лист щодо підтвердження відшкодування збитків, однак такої інформації він не надав. Також було направлено запит до суду про надання постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. В зв'язку з такими обставинами розгляд справи щодо виплати страхового відшкодування страховою компанією було призупинено.

В матеріалах справи наявні декілька висновків щодо розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» на підставі укладеного із ОСОБА_1 договору про проведення оцінки матеріального збитку складено звіт від 26 лютого 2014 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, яким встановлено, що вартість матеріального збитку станом на 12 лютого 2014 року дорівнює 40990,03 грн., за проведення оцінки ОСОБА_1 сплачено 800 грн. (а. с. 17, 18).

За даними висновку експертного товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу від 14 серпня 2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля на дату оцінки складає 50086,94 грн. За проведення дослідження ОСОБА_1 сплачено 450 грн. (а. с. 22, 28).

Крім того ТОВ «Гарант-Ассістанс» проведено дослідження від 10 липня 2014 року за даними огляду 04 березня 2014 року в присутності ОСОБА_1 та визначено матеріальний збиток в розмірі 39153,99 грн. (а. с. 67).

26 вересня 2014 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 39153,99 грн. за завдану йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 12 лютого 2014 року, матеріальну шкоду (а. с. 42).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Однак такий висновок суду першої інстанції є помилковим.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині відшкодування майнової шкоди, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно до вимог ст. 1187 ЦК України, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. п. 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Під час визначення розміру страхового відшкодування, яке мало бути виплачене ВАТ «НАСК «Оранта», ТОВ «Гарант-Ассістанс» проведено дослідження від 10 липня 2014 року, яким визначено розмір матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_1, в розмірі 39153,99 грн.

Зазначене товарознавче дослідження проведено згідно чинного законодавства, а саме відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Достовірність даного дослідження сторонами не спростована, і позивачем на його підставі було отримано відшкодування від відповідача ОСОБА_2 в повному обсязі. При цьому колегія суддів враховує, що під час розгляду апеляційної скарги позивачем при наявності різних автотоварозначих досліджень не заявлялося клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 вже було виплачено матеріальні збитки, завдані в зв'язку із пошкодженням його транспортного засобу, в розмірі 39153,99 грн., визначеному автотоварознавчим дослідженням, проведеним на замовлення страхової компанії на підставі заяви позивача та протоколу огляду транспортного засобу, складеного після дорожньо-транспортної пригоди.

Звіт від 26 лютого 2014 року, складений на замовлення позивача, містить відмітку про курс НБУ на дату оцінки 12 лютого 2014 року: за 100 доларів США 855,070 грн., за 100 євро 1169,39 грн. Висновок від 14 серпня 2014 року жодних посилань на прив'язку до курсів іноземних валют не містить, а всі вартісні показники виражені у національній валюті.

За таких обставин доводи позовної заяви та апеляційної скарги щодо необхідності врахування зміни курсу євро не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються колегією суддів.

З огляду на викладене необґрунтованими та безпідставними є вимоги позивача про відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 51336,94 грн.

На думку колегії суддів, не є доведеними вимоги позивача про покладення на відповідача витрат по проведенню автотоварознавчих досліджень в загальному розмірі 1250 грн., оскільки необхідність даних витрат позивача не доведена належними та допустимими доказами. Дійсно, в матеріалах справи містяться копії квитанцій на суму 800 грн. та 450 грн. (а. с. 18, 28), але позивачем не доведено необхідність понесення даних витрат в зв'язку із даною дорожньо-транспортною пригодою, оригіналів даних доказів суду не надано, а відтак підстави для стягнення даних витрат на користь позивача відсутні.

Отже, в частині відшкодування матеріальної шкоди і додаткових витрат позовні вимоги не є доведеними, не ґрунтуються на вимогах закону і задоволенню не підлягають.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині відмови суду першої інстанції у відшкодування на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Обґрунтовуючи заподіяння відповідачем моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок пошкодження автомобіля його життя зазнало негативних змін - внаслідок протиправних дій відповідача він не міг використовувати транспортний засіб за призначенням, став витрачати багато часу на вирішення даного спору, збирання доказів, що спричинило погіршення стану його здоров'я, з'явились безсоння, відчуття тривоги, хвилювання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові в цій частині, вважав, що до суду не надано жодного доказу та обґрунтування зазначеного в позові розміру моральної шкоди.

При цьому судом не прийнято до уваги, що відповідачем дійсно пошкоджено транспортний засіб позивача, чого ним не заперечувалось, і його вина встановлена постановою суду.

Відповідно до ст. ст. 8, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

Однак суд першої інстанції усунувся від оцінки доводів позивача про те, що пошкодження його майна відповідачем спричинило для нього настання негативних наслідків, і передчасно відмовив в задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин справи, із порушенням вимог матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, завдана позивачу моральна шкода полягає в душевних стражданнях, пов'язаних із позбавленням позивача володіння транспортним засобом, який є засобом пересування та заробітку, у необхідності тривалого прикладення додаткових зусиль і вишукування додаткових коштів для організації звичайного способу життя.

Моральна шкода не була компенсована відповідачем, оскільки із розписки від 26 вересня 2014 року чітко вбачається, що 39153,99 грн. сплачені позивачу виключно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що протиправними діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню, а висновки суду першої інстанції щодо недоведеності заподіяння і розміру моральної шкоди на ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди вважається колегії суддів доведеним в сумі 2000 грн., який є розумним, виваженим, справедливим та пропорційним завданій шкоді.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди 2000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог 250 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та судові витрати в розмірі 250 грн., в іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.