АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/750/15 Головуючий 1 інстанції: Нев'ядомський Д.В.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Хорошевського О.М. Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі його представника ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, тертя особа - ОСОБА_1 про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на квартиру та визнання її наймачем квартири АДРЕСА_1 за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що між нею та ОСОБА_5

05.08.2006 р. було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Харкова.

Після укладення шлюбу вона переїхала на постійне проживання до квартири її чоловіка, яка розташована за адресою АДРЕСА_2, відповідно до укладеного договору найму жилого приміщення ОСОБА_4 був наймачем зазначеної квартири, де на теперішній час вона і мешкає.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_4, помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за № 3340 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Після смерті чоловіка вона продовжує проживати у вказаній квартирі АДРЕСА_3, впродовж всього строку проживання в ній належним чином сплачувала вартість усіх комунальних та побутових послуг (квартплата, електропостачання, опалення, газопостачання, водопостачання, каналізації, вивіз твердих побутових відходів, вартість телекомунікаційних послуг, телефонного зв'язку тощо).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 та її сином - ОСОБА_6 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_3, наймачем квартири АДРЕСА_4 за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в особі свого представника - ОСОБА_2, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вимогам указаного цивільного процесуального закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи право користування житловим приміщенням за останньою та її сином ОСОБА_6, а також визнаючи ОСОБА_3 наймачем квартири за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та на протязі з 2006 року однією сім'єю проживали в спірній квартирі, наймачем якої був ОСОБА_4. Однак, будучи членом сім'ї наймача квартири, позивач з сином зареєстрована за іншою адресою, де крім них зареєстровані та мешкають п'ять осіб.

Суд дійшов висновку, що спірна квартира є єдиним можливим місцем проживання позивача, та прийняв до уваги, те, що за її теперішнім місцем проживання - АДРЕСА_5, також зареєстрований син її покійного чоловіка - ОСОБА_1. Проте більш ніж десять років він не мешкає в цій квартирі та ніколи не приймав ніякої участі в утриманні квартири, її ремонту, сплаті вартості комунальних та побутових послуг по цій квартирі.

При цьому суд керувався вимогами ст.. ст.. 106, 155 ЖК України, ст.. 319, 321, 358 ЦК України.

Проте з висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки дійшов він його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків учасників процесу у правовідносинах, що виникли, належної правової оцінки наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи суд не визначився із правовим статусом квартири, складом осіб, що проживали та були зареєстровані на спірній житловій площі, суб'єктним складом сторін у спірних правовідносинах.

За положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом ст.. 33 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі.

ОСОБА_1, будучи зареєстрованим у спірній квартирі, після смерті свого батька ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 серпня 2014 року в порядку приватизації набув право власності на спірну квартиру (а.с.81).

Разом з тим, останній притягнутий до участі у справі в якості третьої особи.

Процесуальні права та обов'язки третьої особи значно звужені ніж у позивача чи відповідача.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Допустивши неповноту з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, в порушення норм як матеріального так і процесуального права, суд не прийняв мір для виконання усіх вимог цивільного судочинства, ухвалив рішення таке, що не відповідає вимогам ст.. ст.. 213, 214 ЦПК України.

З урахуванням конкретних обставин справи, особливості і характеру спірних правовідносин, що виникли між позивачем і особою, що подала апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким ОСОБА_3 слід відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю тих обставин, на які остання посилалася, та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -