У х в а л а

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Попович О.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до укладеного договору №DNABRC06110013 від 18 вересня 2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 14 520 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12, 00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 вересня 2009 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 916, 96 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісією, а також інших витрат згідно з умовами договору.

Проте відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 14 березня 2013 року у неї виникла заборгованість у розмірі 198 076, 02 грн., яку банк просив стягнути з неї.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 48 727 грн. 83 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 43 443 грн. 84 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 5 033 грн. 99 коп. пені та 250 грн. штрафу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

18 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № DNABRC06110013, який складається із заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до умов кредитного договору відповідачці був наданий строковий кредит у розмірі 14 520 грн. на 24 місяця по 18 вересня 2009року включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 1, 00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 14 березня 2013 року у ОСОБА_3 згідно з розрахунком банку виникла заборгованість у розмірі 198 076 грн. 02 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 14 520 грн., заборгованості по процентам у розмірі 68 184 грн. 49 коп., заборгованості по комісії у розмірі 5 575 грн. 68 коп., заборгованості з пені у розмірі 99 887 грн. 47 коп., а також штрафів 500 грн. та 9 408 грн. 38 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявила відповідачка.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відсутність реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом.

Проте такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до 18 вересня 2009 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 10 по 15 число кожного місяця.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банк пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, про застосування якого заявлено відповідачкою.

Зазначені висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 березня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.В. Попович

О.М. Ситнік