Провадження № 22ц-784/266/15 Головуючий суду першої інстанції - Кокорєв В.В.
Категорія 46 Суддя доповідач апеляційного суду-Кутова Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Орельською Н.М.,

за участю: ОСОБА_2, яка подала апеляційну скаргу, її представника ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року ухваленого за позовом

ОСОБА_7 до Миколаївської міської ради, треті особи - Перша Миколаївська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку

спадкування за законом,

встановила:

В листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернулася до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_9, після смерті якого залишилась спадщина, яка складалась з житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що належали померлому на підставі договору купівлі-продажу від 6 лютого 1979 року. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є позивачка та її матір ОСОБА_10, які отримали в Другій Миколаївській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті матері в 2010 році позивачка звернулася до приватного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом де отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ні позивачка ні її матір не зареєстрували свої свідоцтва про право на спадщину за законом.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила встановити факт прийняття нею та матір'ю спадщини за законом у рівних частках, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та визнати за нею право власності на весь житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 та після смерті матері ОСОБА_10

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року позов задоволено частково. За позивачкою визнано право власності на будинок по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року та після смерті матері ОСОБА_10 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення її права власності на земельну ділянку та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного .

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом ОСОБА_9 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 6 лютого 1979 року належав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 51-52).

В ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, про що видано відповідне свідоцтво (а.с. 4).

Після смерті ОСОБА_9, як слідує із спадкової справи, ОСОБА_10 як подружжю, що залишився живим, нотаріальною конторою видано свідоцтво від 21 січня 1986 року про право власності на вказаний будинок кожному з подружжя по ? частини (а.с. 53).

Того ж дня також видане свідоцтво про право на спадкування після смерті ОСОБА_9 на ім'я дружини ОСОБА_10 та доньки, позивачки по справі, ОСОБА_7 на спірний будинок по ? кожній, від ? частини будинку, яка належала спадкодавцю (а.с. 54).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з відповідного свідоцтва (а.с. 65).

Згідно з копією спадкової справи після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_7, як її дочка, звернулась з заявою про прийняття спадщини, а інші спадкоємці першої черги, а саме, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, та ОСОБА_14, відмовились від її прийняття (а.с. 58).

Згідно з постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу від 19 липня 2013 року позивачці ОСОБА_7 відмовлено в видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно спадкодавцем не зареєстровано відповідно до діючого законодавства (а.с. 11-115).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що позивачці ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_9 належить ? частина спірного будинку на праві власності, а на інші ? частини цього ж будинку вона набула право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_10, оскільки в установленому порядку прийняла спадщину.

Відповідно до положень ст. 292 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, на підтвердження свого порушеного права ОСОБА_6 додала до апеляційної скарги договір від 13 грудня 2012 року купівлі-продажу нею житлового будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_15, який розташований на суміжній земельній ділянці з земельною ділянкою 24/1 (а.с. 135).

В п. 1.4 вказаного договору зазначено, що документів, що б підтверджували право власності на земельну ділянку площею 884, 0 кв. м., кадастровий № :03:088:0008, на якій розташоване майно, не зареєстровано відповідно до довідки виданої Управлінням земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 10 грудня 2012 року.

З технічного паспорту, виготовленого на ім'я продавця ОСОБА_15 від 11 липня 2007 року, слідує, що належний їй житловий будинок розташований на земельній ділянці 875 кв.м., з яких 354 м.кв. є самозахваченими за рахунок приєднання ділянки АДРЕСА_1 (а.с. 232-235).

Перед укладенням вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_15 замовила новий технічний паспорт, який було виготовлено 8 грудня 2012 року та в ньому відсутні були дані про самозахват суміжної земельної ділянки (а.с. 139 - 141).

В подальшому ОСОБА_6 виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20 листопада 2013 року, який було затверджено рішенням Миколаївської міської ради від 25 квітня 2014 року та останній виділено у власність земельну ділянку площею 884 кв. м. (а.с. 150). А 19 травня 2014 року на ім'я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 155).

Таким чином на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_2 право власності на спірну земельну ділянку не набула, хоча фактично користувалась нею.

Відповідно до рішення виконкому Миколаївської міської ради № 943 від 30 вересня 1972 року внаслідок розподілу домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 914 кв. м., за утвореним домоволодінням за № 24/1 виділено 354 кв. м. земельної ділянки, а за домоволодінням № 24 залишено 560 кв.м. (а.с. 178).

Вказані розміри земельних ділянок зберігалися фактично до ухвалення рішення районного суду, що підтверджується виготовленими технічними паспортами та відповідними абрисами (202 -206, 231-235).

В матеріалах БТІ по домоволодінню за № 24/1 відсутні будь-які данні щодо зміни розміру земельної ділянки виділеної для обслуговування вказаного будинку, і щодо оформлення права на вказану земельну ділянку до Миколаївської міськради звернень не було (а.с. 174, 175, 176).

Таким чином, на момент ухвалення рішення районного суду, яке оскаржується, ОСОБА_6 не набула права на спірну земельну ділянку, а тому і відсутні підстави вважати, що районний суд ухвалюючи рішення від 21 березня 2014 року, вирішив питання стосовно прав та обов'язків ОСОБА_6 Набуття ж останньою в подальшому права власності на спірну земельну ділянку не впливає на законність оскаржуваного рішення та не є доказом порушень прав та обов'язків апелянта під час ухвалення рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», в разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у розгляді справи, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, апеляційний суд постановлює ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі .

Враховуючи наведене, апеляційне провадження, яке відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_6 підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 303, 297, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 по справі за позовом ОСОБА_7 до Миколаївської міської ради, за участю третіх осіб Першої Миколаївської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: