Справа №577/633/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Лебедько М.М.
Номер провадження 22-ц/788/529/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2015 року про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2015 року в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду і постановлення нової про задоволення подання з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2013 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області заборгованість зі сплати штрафної санкції в розмірі 170 грн.

01 листопада 2013 року Сумським окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист №818/7423/13-а про стягнення з ОСОБА_3 на користь управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі Сумської області 170 грн. (а.с.4).

21 листопада 2013 року постановою державного виконавця Відділу ДВС Конотопського МУЮ на підставі вищевказаного виконавчого листа №818/7423/13-а відкрите виконавче провадження ВП № 40786827 (а.с.3).

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 14 лютого 2014 року (з виправленням описки ухвалою від 28 лютого 2014 року) оголошено в розшук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Конотоп Сумської області, останнє відоме місце проживання якої - АДРЕСА_1, де вона і зареєстрована (а.с.5).

Станом на 18 грудня 2014 року місце перебування боржниці - ОСОБА_3 не встановлено (а.с.6).

03 лютого 2015 року державний виконавець Відділу ДВС Конотопського МУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 При цьому державний виконавець посилався на те, що в добровільному порядку рішення суду боржником не виконане.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що наведені в поданні обставини і додані до нього документи не можуть бути визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржниці від виконання судового рішення та її намір виїхати за межі України з метою ухилення від виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Вбачається, що під "ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", про яке йде мова у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження", слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

В той же час, з урахуванням положень ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 313 Цивільного кодексу України, слід зазначити, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, подання державного виконавця розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Слід зазначити, що діючим законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання, оскільки державний виконавець не надав доказів про те, що боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання, зокрема, мав змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робив цього без поважних причин.

Зі змісту п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження" вбачається, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, наданого державним виконавцем, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

В той же час в поданні державний виконавець не навів передбачених законом підстав та на їх підтвердження не надав доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржниця обізнана про наявність рішення суду про стягнення з неї 170 грн. Крім того, звертаючись до суду з поданням, державний виконавець не надав суду докази про те, що боржниці надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження чи надсилався виклик з вимогою з'явитися до ВДВС Конотопського РУЮ та що ці документи були нею отримані.

За таких обставин відсутні підстави вважати боржницю такою, що ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду. Державним виконавцем не надані докази на підтвердження факту ухилення боржниці від виконання своїх боргових зобов'язань і не надані докази про обізнаність боржниці щодо наявності ухваленого відносно неї рішення суду, відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам, які були надані державним виконавцем, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області відхилити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -