Справа № 278/4237/13-ц
З А О Ч Н Е РІ Ш Е Н Н Я
12 січня 2015 року Житомирський районний суд Житомирської області
у складі: головуючої судді Баренко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Лабенської Л.І., позивачів, їх представника,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку, стягнення моральної шкоди і визнання права власності на частку поліпшеного житла, -
Позов було підтримано позивачами та їх представником. Пояснили, що з 2007 року зареєстровані і проживають у спірному будинку за згодою ОСОБА_3 Як за час проживання так і після укладання відповідачем договору дарування, позивачі відновили фундамент, облаштували прибудову, замінили дах, зробили ремонт всередині будинку тощо.
ОСОБА_3, явку якої судом визнано обовязковою, двічі поспіль до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи оповіщена у встановленому порядку. Причини своєї неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи за її відсутністю не зверталася. Суд визнав неявку ОСОБА_3 неповажною та ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини.
З 2007 року позивачі за згодою ОСОБА_3 проживають у спірному житловому будинку №11.
15.09.2009 відповідач за договором дарування передала житловий будинок №11 разом із земельними ділянками своєму онуку ОСОБА_1, позивачу у справі. У подальшому останній подарував будинок своєму синові. Рішенням цього ж суду від 04.05.2012 договір дарування спірного будинку між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 визнано недійсним, на підставі ст.388 ЦК України витребувано житловий будинок у позивачів, як у добросовісних набувачів (а.с. 7-13). Добросовісність встановлена судовими рішенням, а тому в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Таким чином доводи позивачів, що спочатку за згодою ОСОБА_3 а потім, як добросовісні набувачі на законних підставах володіли та користувалися спірним нерухомим майном відповідачем не спростовані .
Відповідно до ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Таким чином право на отримання відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість, добросовісний набувач має у разі, якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна. Доказів того, що поліпшення можуть бути відокремлені від будинку відповідач суду не надала.
Критерії визначення розміру компенсації моральної шкоди роз"яснено у Постанові № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про компенсації моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р(із змінами), згідно з якими суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). При цьому позивач має пояснити розмір грошової суми та з чого він при цьому виходить. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.п. 5,9). Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що відповідачу належать поліпшення будинку, що зроблені позивачами, суд дійшов висновку про порушене право власності останніх. Негативні явища у зв"язку з цим у грошовому виразі суд оцінює в сумі 1000 грн., виходячи з кратності неоподаткованого мінімуму доходів громадян, матеріального становища відповідача,яка є особою похилого віку, має хворобливий стан.
Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких, в контексті ст.79 ЦПК України, зокрема належать судовий збір, витрати на проведення експертизи в сумі 3500 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3600 грн., проти розрахунку яких не надано жодних заперечень.
Вимога щодо визнання права власності на частину поліпшення майна задоволенню не підлягає.
Керуючись: Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу до Конвенції, ст.ст. 3, 16, 322, 390 ЦК України ст. ст. 3, 11, 57, 60, 61, 88, 130, 197, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 810 грн. 90 коп. судового збору, 3500 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи та 3600 грн. витрат на правову допомогу, а разом 7910 грн. 90 коп., стягнувши на користь кожного позивача по 3955 грн. 40 коп.
В решті вимог відмовити за недоведеністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Така заява подається протягом 10 днів з моменту його отримання.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області протягом 10 днів після проголошення рішення через Житомирський районний суд.

Суддя: С.Г. Баренко