У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_7, державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання недійсним договору кредиту та свідоцтва про право власності на квартируя; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають на праві сумісної власності квартиру АДРЕСА_1, в якій постійно проживають. У липні 2006 року від ОСОБА_7 вони дізналися, що останній придбав вказану квартиру на прилюдних торгах, проведених 15 червня 2006 року спеціалізованим державним підприємством «Укрспец'юст» та отримав у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу свідоцтво про право власності, у зв'язку з неповерненням ОСОБА_5 кредиту за кредитним договором № 013/07-17/018 від 25 квітня 2001 року, укладеним з АППБ «Аваль», забезпеченим договором застави від 25 квітня 2001 року зазначеної вище квартири. Позивачі зазначали, що кредит в банку вони не брали, кредитного договору та договору застави своєї квартири з банком не укладали і особисто не підписували. Незважаючи на те, що кредит ОСОБА_5 надавався строком до 24 квітня 2002 року, жодних вимог від банку про повернення грошових коштів не отримували та лише зі спливом чотирьох років дізналися, що квартира продана з прилюдних торгів у 2006 році, про проведення яких також не були повідомлені. Вказували, що невстановленими особами у них були викрадені та таємно повернуті паспорти і свідоцтво про право власності на житло, вказані особи вчинили злочин, який кваліфіковано як шахрайство за фактом якого порушено кримінальну справу. Недійсність свідоцтва про право власності на житлове приміщення на ім'я ОСОБА_7 підтверджується й рішенням Печерського районного суду м. Києва від 2 листопада 2006 року про визнання прилюдних торгів щодо продажу спірного житла недійсними.

З огляду на зазначене, просили суд визнати недійсними кредитний договір № 013/07-17/018 від 25 квітня 2001 року, договір застави від 25 квітня 2001 року та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У липні 2007 року ОСОБА_7 пред'явив зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником спірного житла, а позивачі за первісним позовом порушують його права як власника.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7, видане 20 липня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 3498, на підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва, із застосуванням наслідків недійсності правочину.

У порядку застосування наслідків недійсності правочину: зобов'язано ОСОБА_7 передати вищевказану квартиру у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5; зобов'язано державну виконавчу службу Подільського районного управління юстиції в м. Києві повернути ОСОБА_7 грошові кошти, внесені у рахунок остаточної ціни реалізації вищевказаної квартири на прилюдних торгах в загальній сумі 287 550 грн.

У задоволенні іншої частини позову та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. ч. 1, 3-5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи, що в судовому порядку було визнано нікчемними прилюдні торги з реалізації спірної квартири та договір застави квартири, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру, що було видане на ім'я ОСОБА_7, а з врахуванням положень ч. 5 ст. 216 ЦК України правомірно застосували до спірних правовідносин наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги про порушення норм матеріального і процесуального права безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилаються заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судового рішення без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко