Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1782/15 Головуючий у 1-й інстанції: Фісун Н.В.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «АКЦЕНТ - БАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «АКЦЕНТ- БАНК» звернулося до суду із вищевказаним позовом. Позивач зазначав, що 7 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір № ZPN0AK57805458, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 38 811,08 грн. зі сплатою 20,04% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 06.07.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник передала в заставу КБ «ПРИВАТБАНК» автомобіль ВАЗ 210934 20, номер державної реєстрації НОМЕР_1, 2008 року випуску. 15 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК», правонаступником якого являється ПАТ «АКЕНТ-БАНК» було укладено договір факторингу №1, за яким ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відступив ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» у повному обсязі право вимоги боржників. У порушення умов кредитно-заставного договору ОСОБА_2 зобов'язання за договором належним чином не виконала, кредит не повернула, станом на 21.03.2014 року має заборгованість в загальній сумі 97 274,39 грн., із яких : 31 739,74 грн. - заборгованість за кредитом; 9 400,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 273,79 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 48 990,57 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 4 620, 21 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором витребувати у ОСОБА_2 та передати в заклад ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель: 21099420, рік випуску2008, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі:НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а також комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року позовну заяву задоволено у повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPN0AK57805458 від 07.07.2008 року в сумі 97 274, 39 грн. витребувано у ОСОБА_2 та передано в заклад ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»: предмет застави-автомобіль ВАЗ, модель: 21099420, рік випуску2008, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі:НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 210994 20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 посилається на те, що позов пред'явлено неналежним позивачем, оскільки кредитний договір вона укладала не з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», а з КБ «ПРИВПАТБАНК», який у 2012 році вже пред'являв до неї позов про звернення стягнення на предмет застави і який судовою ухвалою від 19 червня 2012 року залишений без розгляду. Апелянт зазначає, що позивачем не доведено його право вимоги за кредитним договором, а тому, на її думку, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні у зв'язку із наступними обставинами.

Встановлено, що 7 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір №ZPN0AK57805458, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 38 811,08 грн. зі сплатою 20,04 % річних на суму залишку з кінцевим терміном повернення 06.07.2013 року шляхом внесення позичальником щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник передала в заставу КБ «ПРИВАТБАНК» автомобіль ВАЗ 210934 20, номер державної реєстрації НОМЕР_1, 2008 року випуску. За умовами договору застава забезпечує всі вимоги Банку щодо виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором. У разі затримання сплати позичальником частини наданого кредиту або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більш як на 10% Банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному розмірі, виплату винагороди, процентів за фактичний строк користуванням наданим кредитом. Позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння Банку протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави в Державному реєстрі. Якщо протягом вказаного строку позичальник вимоги Банку не виконає, Банк має право, в тому числі, звернути стягнення на предмет застави. У випадку порушення позичальником зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту, процентів та винагороди позичальник сплачує Банку пеню в сумі 0,15 % простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. При порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 250 грн.+ 5% від суми невиконаного зобов'язання. Сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п'ять років. Нарахування штрафів здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано відповідною стороною. (а.с.11-15).

15 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК», правонаступником якого являється ПАТ «АКЕНТ-БАНК» було укладено договір факторингу №1, за яким ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відступив ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» у повному обсязі право вимоги боржників, у тому числі і за вказаним кредитним договором (а.с.16-17, 113).

Запис про зміну обтяжувала внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 30.07.2012 року (а.с.17-18).

У порушення умов кредитно-заставного договору ОСОБА_2 зобов'язання за договором належним чином не виконала, кредит не повернула, станом на 21.03.2014 року має заборгованість в загальній сумі 97 274,39 грн., із яких : 31 739,74 грн. - заборгованість за кредитом; 9 400,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 273,79 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 48 990,57 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 4 620, 21 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Вказана сума заборгованості позичальником не оспорювалася.

Заява про застосування строків позовної давності відповідачем відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України суду першої інстанції не подавалася.

15 серпня 2013 року ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» направив ОСОБА_2 повідомлення про набуття права вимоги за кредитним договором і запропонував погасити прострочену заборгованість протягом 30 днів (а.с.6-10).

Вказана вимога Банку позичальником не виконана.

Задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, борг не повернула, а тому позивач, до якого за договором факторингу перейшло право вимоги за кредитно-заставним договором, вправі вимагати звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення неповернутого боргу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» являється неналежним позивачем не заслуговують на увагу.

Факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 підтверджується зібраними у справі доказами: договором факторингу №1 від 15 вересня 2008 року, записом в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про заміну обтяжувача, довідкою (а.с.15-16, 17-18).

Про заміну кредитора у кредитному зобов'язанні і перехід права вимоги до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» ОСОБА_2 була письмово повідомлена 15.08.2013 року (а.с.6-10).

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Звернення у квітні 2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з аналогічним позовом до ОСОБА_2, який ухвалою суду від 19 червня 2012 року залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представника позивача, технічна помилка у додатковому позові у найменуванні Банку, допущена працівником Банку при складанні процесуального документу, не свідчать про те, що ПАТ «АКЦКЕНТ-БАНК» не набув право вимоги за кредитним договором і не є підставою для відмови у позові.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» набув право вимоги за кредитно-заставним договором відповідає обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-10цс 13 від 06 березня 2013 року.

Умовами кредитно-заставного договору сторони передбачили такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Разом з тим, відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації.

Вказані вимоги Закону щодо зазначення у судовому рішенні всіх складових грошової вимоги і початкової ціни продажу судом першої інстанції не виконані.

Вказаний недолік судового рішення відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом зміни судового рішення.

Звертаючись із вимогами про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитом, відсотками, та комісією, що в сумі становить 43 413, 61 грн. ( 31 739,74 грн. + 9 400,08 грн. + 2 273,79 грн.), позивач просив також стягнути заборгованість з пені у сумі 48 990, 57 грн., нарахування якої передбачено п.14.3 Договору в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу і здійснено Банком за період з 17.09.2008 року (а.с.4-5).

Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі(ч.ч.1,2 ст. 551 ЦК).

Встановлений п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності в один рік щодо стягнення пені був збільшений за погодженням сторін до 5 років, період нарахування - до 3 років відповідно до п.п.14.10, 14.11 Договору, що не заборонено ст. 259 ЦК України.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір знано перевищує розмір збитків.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року по справі № 6-100цс 14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Зважаючи, що розмір неустойки, яку просив стягнути позивач, значно більший від розміру боргового зобов'язання і перевищує передбачений п.14.10 Договору трирічний строк нарахування, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст. 551 ЦК України, а тому позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити частково, обмежити строк її нарахування одним роком і визначити розмір неустойки, що підлягає стягненню, у сумі 23 256, 47 грн.

Оскільки п.14.9 Договору визначено, що у разі порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, позичальник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми заборгованості, вимоги банку щодо стягнення з боржника 250 грн. штрафу (фіксована частина) являються правомірними, а процентна складова 5% від суми невиконаного зобов'язання має становити не 4 620, 21 грн., а 2 170, 68 грн. відповідно (43 413, 61 грн. х 5% : 100% ).

За таких обставин, загальний розмір заборгованості, на погашення якої звертається стягнення на автомобіль відповідача становить , із яких 31 739,74 грн. - заборгованість за кредитом; 9 400,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 273,79 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 23 256, 47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 170, 68 грн. - штраф (процентна складова).

Щодо початкової ціни продажу предмета застави, колегія суддів вважає за можливе визначити її у відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме: початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Керуючись ст. ст. 307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року по цій справі змінити, зменшивши суму заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ZPN0AK57805458 від 7 серпня 2008 року, укладеним з ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплати пені у розмірі 23 256,47 грн., зі сплати штрафу (процентної складової) у розмірі 2 170, 68 грн.. Визначити суму боргу за договором, що утворилася станом на 21 березня 2014 року, у розмірі 69 090, 76 грн. із яких 31 739,74 грн. - заборгованість за кредитом; 9 400,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 273,79 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 23 256,47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 170, 68 грн. - штраф (процентна складова).

Доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції вказівкою про те, що початкова ціна продажу автомобіля встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: