Справа № 569/8782/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретарів судового засідання Ющук О.С., Жижчук А.В., Багнюк О.І.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представників відповідача адвоката ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника ПАТ «Кредобанк» Юрківа М.Й.,

pозглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

спpаву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, публічне акціонерне товариство «Кредобанк», про визначення частки у праві спільної сумісної власності та усунення перешкод у користуванні часткою у праві спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав і просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача ОСОБА_4 усунути йому перешкоди у користуванні цією часткою квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказана квартира була набута ним та відповідачем під час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач його право на спірну квартиру заперечує і чинить йому перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала і просить суд в задоволенні позову відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 є її особистою власністю, оскільки була придбана за рахунок цінних паперів, набутих до укладення шлюбу з позивачем. Факт чинення позивачу перешкод у користуванні квартирою заперечила.

Представник ПАТ «Кредобанк» Юрків М.Й. в судовому засіданні пояснив, що квартира АДРЕСА_1 є предметом договору іпотеки, за умовами якого відповідачу, як іпотекодавцю, заборонено без згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки чи обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб. Подав суду письмове клопотання по справі, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 з 01 серпня 2007 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського міського суду від 20 березня 2014 року (справа № 569/2790/14-ц).

У відповідності та на підставі договору № Б-31/05-2 ИФ купівлі-продажу цінних паперів від 31 травня 2007 року, додаткових договорів № 1 від 19 жовтня 2007 року та № 2 від 07 березня 2008 року до договору № Б-31/05-2 ИФ купівлі-продажу цінних паперів від 31 травня 2007 року, укладених між ТзОВ «Київська компанія з управління активами», від імені та за рахунок якого діє ТзОВ «Київська фондова компанія», та ОСОБА_4 (після укладення шлюбу - ОСОБА_4), договору № Р-1-2-03/12 бронювання об'єкту нерухомості від 31 травня 2007 року, додаткового договору № 1 від 07 березня 2008 року до договору № Р-1-2-03/12 бронювання об'єкту нерухомості від 31 травня 2007 року, укладених між ТзОВ «Офісний центр «Висока Вежа» та ОСОБА_4, розпорядження міського голови міста Рівне від 18 листопада 2008 року № 2091-р «Про розподіл та передачу житлової площі та нежитлових приміщень організаціям та фізичним особам в житловому будинку на АДРЕСА_1 у м.Рівному», 27 січня 2009 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради на ім'я відповідача ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).

27 січня 2009 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відповідний витяг номер 21679382 (реєстраційний номер 26238575).

З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 (матері позивача) та ОСОБА_6 (батька відповідача) слідує, що договір № Б-31/05-2 ИФ купівлі-продажу цінних паперів та договір № Р-1-2-03/12 бронювання об'єкту нерухомості від 31 травня 2007 року укладалися за спільною згодою батьків сторін до весілля позивача та відповідача з метою забезпечення молодої сім'ї житлом. Оплата за договором № Б-31/05-2 ИФ купівлі-продажу цінних паперів проводилася за рахунок спільних коштів, а саме, коштів батьків як відповідача, так і позивача, а також коштів сторін. За спільні кошти сторін та їх батьків здійснювався і ремонт спірної квартири.

Крім того, як слідує з показань свідка ОСОБА_6, всі четверо батьків на весіллі подарували дітям (позивачу та відповідачу) символічний ключ від квартири.

Вказані обставини сторонами фактично визнаються.

У відповідності до вимог частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як слідує з кредитного договору № 106-08 від 17 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4, відповідачем було отримано кредит у розмірі 24500 доларів США для купівлі нерухомості в АДРЕСА_2. Фінансовим поручителем по вказаному кредитному договору виступила матір позивача ОСОБА_9, про що свідчить договір поруки № 106-08/2 від 17 березня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за згаданим кредитним договором, між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 30 квітня 2009 року також був укладений договір іпотеки № 106-08/3, в якому предметом іпотеки виступає спірна квартира. При цьому, 30 квітня 2009 року позивачем ОСОБА_2 було надано письмову нотаріально посвідчену згоду на передачу в іпотеку спірної квартири, як набутої сторонами за спільні кошти подружжя під час перебування у зареєстрованому шлюбі, про що зазначено у самій заяві.

Відповідно до вимог статті 60 СК України майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

При цьому, як визначено частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною третьою статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи встановлені по справі обставини набуття сторонами спірної квартири, а саме, придбання її за спільні кошти сторін та їх батьків, дарування подружжю на весіллі символічного ключа від квартири, час набуття права власності (27 січня 2009 року), суд визнає, що квартира АДРЕСА_1 була набута сторонами за час їх шлюбу, а тому ця квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки іншої домовленості між сторонами щодо часток у спільному майні подружжя не визначено і судом не встановлено, то, враховуючи вимоги частини першої статті 70 СК України, є достатні підстави для визнання за позивачем права спільної часткової власності на 1/2 частину спірної квартири.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, то позов у цій частині суд визнає недоведеним та безпідставним.

Як встановлено статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд визнає, що позивачем ОСОБА_2 належними, допустимими та достатніми доказами не доведено ні факту наявності перешкод у користуванні спірною квартирою, ні тієї обставини, що відповідач ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Частиною першою статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно частини сьомої статті 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Оскільки відповідачем у судовому засіданні не доведено жодної із зазначених обставин, передбачених статтею 57 СК України, посилання відповідача на те, що спірна квартира є її особистою власністю, суд, враховуючи встановлені по справі обставини, до уваги не приймає.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за їх недоведеністю та безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5654 (п'ять тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні 00 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Куцоконь Ю.П.