Справа № 555/1314/14-ц
Номер провадження 2/555/32/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2015 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Таргонія М. В.

при секретарі Кухарчук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що він придбав новий цегляний будинок по АДРЕСА_1 2006 році. Пізніше йому подаровано 1/2 частину старого дерев'яного будинку по АДРЕСА_2 в тому ж селі.

В обгрунтування позову зазначено, що вказану частину будинку, яка належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, успадкувала ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті ОСОБА_4 відповідач успадкувала за заповітом вказану частину будинку, яку й подарувала позивачу - на підставі договору дарування (розписки) від 30 вересня 2009 року та довіреності від 3 березня 2012 року на право оформлення спадщини.

Позивач вважаючи, що набув право власності на вказане нерухоме майно на підставі зазначених розписки та довіреності, просив визнати за ним право власності на вказану 1/2 частину згаданого будинку по АДРЕСА_1.

Вказав також, що йому належить на праві власності земельна ділянка, на якій знаходиться зазначена 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач пред'явлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у письмовій заяві. Також просив звільнити його від сплати судового збору вказуючи на своє скрутне матеріальне становище, оскільки він та його дружина не працюють, та на їх утриманні перебуває 4 дітей, в т.ч. дитина-інвалід.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. У письмових поясненнях позивач вказала на обставини, що є аналогічними викладеному у позовній заяві. При цьому відповідач зазначила, що вона не оформляла (не реєструвала право власності) на 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1. При цьому із пояснень вбачається відсутність у відповідача претензій щодо вказаного нерухомого майна та погодження щодо визнання права власності на таке майно за позивачем. Також сторони звертались до суду із мировою угодою у даній справі, у визнанні якої ухвалою суду відмовлено.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в позові.

Згідно запису погосподарських книг № 1 Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області за 1983-2010 р.р. за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 рахується по 1/2 частині домогосподарства по АДРЕСА_1.

Наведена обставина сторонами не оспорюється та підтверджується із постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2013 року в адміністративній справі № 1701/3015/12 за позовом ОСОБА_2 до Бистрицької сільської ради, третя особа ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення та дій органу місцевого самоврядування (а.с. 3-5), виданого згідно зазначеної постанови суду виконавчого листа від 02 грудня 2013 року, також із довідки Бистрицької сільської ради № 2772 від 25 грудня 2014 року (а.с. 101).

Згідно даних технічного паспорту від 20 жовтня 2010 року, інвентаризаційна вартість вказаного житлового будинку (який побудовано із дерева) та господарських будівель становить 52 тис. 106 грн., рік побудови - 1948 р. (а.с.63-64).

Згідно заповіту, посвідченого 24 грудня 2007 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського нотаріального округу Житомирської області, ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 (а.с. 8).

Постановою державного нотаріуса Березнівської районної державної нотаріальної контори від 15 січня 2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом на ім'я ОСОБА_2 після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/2 частину житлового будинку за згаданою адресою по АДРЕСА_1 - у зв'язку із неподанням та відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно (а.с. 100).

За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини. Право власності може набуватися різними способами, до який, крім іншого, належить (з урахуванням обставин даної цивільної справи) набуття цього права на підставі правочинів (ст. 334 ЦК), в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК).

Право власності на майно у випадку прийняття спадщини виникає з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). При цьому, згідно ч. 2 ст. 1299 ЦК право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Із матеріалів справи вбачається, в т.ч. зі згаданої постанови нотаріуса від 15 січня 2015 року, підтверджується із пояснень (в т.ч. письмових) сторін, та ними не оспорюється, те, що ОСОБА_2 не отримувала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку за згаданою адресою по АДРЕСА_1, а також і те, що вона (ОСОБА_2) не зареєструвала, відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК, своє право на таку спадщину в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Тому, із урахуванням зазначених вимог ЦК, суд приходить до висновку про те, що у ОСОБА_2, як у спадкоємця, не виникло право власності на вказане нерухоме майно, оскільки нею не здійснено державну реєстрацію такого нерухомого майна. Відповідно безпідставними та недоведеними є покликання сторін про наявність у ОСОБА_2 достатнього обсягу прав, як власника, щодо розпорядження (відчудження, дарування) зазначеним спадковим майном.

Інших, крім спадкування, підстав набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно сторони не вказували, відповідних доказів такого набуття не подано суду.

Щодо позиції позивача про наявність підстав набуття ним права власності на зазначене спірне нерухоме майно, слід вказати наступне.

Зі змісту розписки від 30 вересня 2009 року (а.с. 6) вбачається, що ОСОБА_2 на виконання розпорядження ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідно заповіту від 24 грудня 2007 року передає у власність ОСОБА_1 частину домобудіві, що складається із трьох кімнат, і знаходиться навпроти належного ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_2. Доручено ОСОБА_1 провести формальності щодо переоформлення на себе частини будинку. Вказано також про погодження ОСОБА_2 в разі необхідності надавати допомогу по виконанню всіх формальностей та надати нотаріально завірену довіреність.

Згідно довіреності, посвідченої 3 березня 2012 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського нотаріального округу Житомирської області, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси в судах (як сторони в цивільній, адміністративній справі), в органах ДВС та інших органах, підприємствах, установах, організаціях - в т.ч., але не виключно, вирішувати питання щодо житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Згідно положень ЦК України, правочини щодо відчуження об'єктів нерухомого майна (в т.ч. договори дарування згідно ч. 2 ст. 719 ЦК) підлягають нотаріальному посвідченню. Особливість режиму нерухомого майна визначається тим, що права на нього та правочини щодо нього підлягають державній реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

З моментом пов'язаний перехід до набувача відповідного об'єкта правомочностей, що складають зміст суб'єктивного права власності, - права володіння, права користування та права розпорядження.

Згадана розписка ОСОБА_2 від 30 вересня 2009 року, яку позивач ОСОБА_1 вважає договором дарування, не відповідає встановленим ЦК вимогам до правочинів щодо відчуження об'єктів нерухомого майна, оскільки не посвідчена нотаріально, а також не здійснено державної реєстрації.

При цьому, суд враховує і наступне. У згаданй постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2013 року (а.с. 3-5) зазначено, що судом встановлено, серед іншого, що 30 вересня 2009 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування передала 1/2 частину дерев'яного будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1, який в подальшому приватизував земельну ділянку, на якій знаходиться належний йому цегляний будинок № 157 та земельну ділянку, на якій знаходиться 1/2 частина подарованого йому ОСОБА_2 дерев'яного будинку № 159.

У рішенні апеляційного суду Рівненської області від 16 вересня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно вказано на позицію апелянта ОСОБА_1, який доводить, вважає себе таким, що набув у власність від ОСОБА_2 частину спірного будинку № 159, що знаходиться на приватизованій ним земельній ділянці (а.с. 90-92).

Разом з тим, суд вважає, що вказані факти не є преюдиційними, оскільки встановлені були у справах за позовом іншого позивача, також ОСОБА_1 не ставив питання про залучення інших сторін, які брали участь у таких справах. Крім того, предметом спору вказаних справ була належність та набуття права власності на спірне майно іншими особами, а не ОСОБА_1 Вказані факти стосуються передачі ОСОБА_1 спірного майна, та не вказують на набуття ним права власності на таке майно. Щодо підстав набуття ОСОБА_1 такого права на вказане майно не зазначені в резулятивній частині рішення. Тому, з урахуванням наведеного, зазначені факти щодо спірного майна не можуть мати преюдиційного значення. При цьому суд враховує, що не мають преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

Крім того, при розгляді даної цивільної справи та з урахуванням конкретних її обставин, наведених вище, доводи позивача ОСОБА_1 про наявність такої підстави набуття ним права власності на спірне нерухоме майно, як укладення договору дарування - не знайшли свого підтвердження в суді, належного такого правочину (договору) не надано до суду.

Покликання позивача ОСОБА_1 про набуття ним права власності на спірне нерухоме майно на підставі згаданої довіреності на його ім'я, виданої ОСОБА_2, посвідченої 3 березня 2012 року, суд вважає помилковими. Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є (постанова ВСУ від 23 вересня 2014 року №3-110гс14).

Щодо належності ОСОБА_1 земельної ділянки, на якій знаходиться спірна частина будинку, встановлено наступне.

Згідно державного акту (а.с.62) серії ЯД № 253787 від 27 березня 2008 року ОСОБА_1 (позивач) є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2. Із плану меж земельної ділянки вбачається розташування на земельній ділянці за вказаною адресою житлового будинку та господарської будівлі (сарай). Розташування на вказаній земельній ділянці інших будівель, в т.ч. 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 - не відображено. Після огляду судом вказаного документу, позивач у своїх поясненнях щодо нього (державного акту) не вказував про наявність неточностей, невідповідностей у згаданому плані ділянки. Інших належних доказів щодо свого права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок (в т.ч. й спірна його 1/2 частина) по АДРЕСА_1 позивачем не надано. З урахуванням наведеного суд вважає безпідставинм покликання позивача про належність йому на праві власності земельної ділянки, на якій знаходиться спірна часнина будинку.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності підстав набуття ним права власності на 1/2 частину зазначеного будинку по АДРЕСА_1, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 суд вважає за можливе звільнити сторони від сплати судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212 ЦПК України, ст.ст. 209, 210, 244, 334, 719, 1216, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вивизнання права власності на частину будинку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Березнівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Таргоній М. В.