Справа № 301/621/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю державного виконавця Короля І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іршава справу за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець відділу ДВС Іршавського РУЮ ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, вказавши, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження №2-1681/2008, номер за ЄДРВП 42156967, з примусового виконання рішення Хустського райсуду від 02.12.2008 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Державний виконавець Король І.І. в судовому засіданні подання підтримав та пояснив, що заборгованість боржника по сплаті аліментів становить 16734 грн., яка виникла у звязку з тим, що виконавчий лист предявлений до виконання не одразу після ухвалення рішення про стягнення аліментів 02.12.2008 року, а тільки 19.02.2014 року. Боржник не згідний з нарахованою заборгованістю і оскаржує таку в судовому порядку. Підтвердити ухилення боржника від сплати аліментів не міг, оскільки на виклики виконавця боржник зявляється, поточні аліменти сплачує. Оскільки стягувач звертається до виконавчої служби зі скаргами та просить вжити заходи щодо погашення заборгованості по аліментах, а також обмежити боржника у праві виїзду за кордон, просив подання задовольнити.

Боржник та стягувач в судове засідання, згідно ч. 2 ст. 3771 ЦПК України, не викликались.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали подання, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов'язань.

Згідно Закону "Про виконавче провадження" питання про тимчасове обмеження громадянина у праві виїзду за межі України ставиться на вирішення суду тільки як крайня міра, коли вжито всі інші заходи примусу.

З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Факт ухилення виражається, зокрема, в утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця тощо.

Згідно виконавчого листа №2-1681/2008, який виданий 11.02.2014 року на виконання рішення Хустського райсуду від 02.12.2008 року, ОСОБА_3 зобовязано до сплати аліментів в користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття (а.с.6).

Виконавчий лист звернено до виконання тільки 19.02.2014 року. Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 20.02.2014 року (а.с. 7).

Постановою головного держвиконавця від 21.03.2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження ( а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_6 28 січня 2014 року змінив прізвище на «Кополовець» ( а.с.9, 10).

З наданого суду розрахунку боргу вбачається, що станом на 27.02.2015 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 16105,52 грн. За січень та лютий 2015 року аліменти сплачено в розмірі відповідно 385 грн. та 243 грн. ( а.с.13).

З пояснень виконавця вбачається, що заборгованість боржника у сумі 16105,52 грн. виникла у звязку з тим, що виконавчий лист предявлений до виконання не одразу після ухвалення рішення про стягнення аліментів 02.12.2008 року, а тільки 19.02.2014 року. Державним виконавцем було нараховано заборгованість на весь період з дня ухвалення рішення суду. Однак, боржник не згідний з нарахованою заборгованістю і оскаржує таку в судовому порядку.

Виконавець також пояснив, що не може підтвердити ухилення боржника від сплати аліментів, оскільки на виклики виконавця боржник зявляється та поточні аліменти сплачує.

Не містять матеріали подання і підтвердження належного повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Не міг такі надати державний виконавець і в ході розгляду подання судом.

Дані факти є порушенням п. п. 11.1.1, 11.1.2, 11.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, згідно якої подання ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон повинно містити, у тому числі, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, підтвердження повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

В поданні не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували, що боржник дійсно ухиляється від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням.

Враховуючи, що подання ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 подане без дотримання вимог, вказаних в Інструкції з організації примусового виконання рішень, а також державним виконавцем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України не подано доказів і не доведено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, суд вважає подання державного виконавця необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 57-60, 209, 210, 377-1 ЦПК України, ст. 6 ч. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п. п. 11.1.1, 11.1.2, 11.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5, Судовою практикою ВСУ від 01.02.2013 року,

у х в а л и в :

В задоволені подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча: М. О. Пітерських