Справа №486/1066/14-ц 21.01.2015 21.01.2015 21.01.2015
Провадження №22-ц/784/254/15
Провадження № 22ц/784/254/15 Головуючий у 1-ї інстанції Падалка В.О.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Романенко Ю.О.,

за участю: відповідачки - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2014 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

(далі -ПАТ «Альфа-Банк»)

до ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_4,

про стягнення заборгованості

та зустрічним позовом

ОСОБА_2

до ПАТ «Альфа-Банк»,

третя особа - ОСОБА_4,

про припинення договору поруки,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ПАТ «Альфа-банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третій особи - ОСОБА_4, про стягнення з відповідача як поручителя 4 224 828 грн. 26 коп. заборгованості третьої особи за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_4 в порушення умов укладеного з ним 20.12.2007 року кредитного договору у встановлені строки не погасив суму кредиту та процентів, а тому банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів від поручителя з урахуванням суми пені.

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим з моменту виникнення у банка права вимоги.

Поручитель вказувала, що з моменту виникнення у позичальника заборгованості за кредитним договором у банка виникло право вимоги щодо дострокового повернення кредитних коштів. А так як з цього моменту пройшло більше шості місяців, а банк не звернувся своєчасно з відповідною вимогою до неї як поручителя, то порука повинна бути припиненою.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2014 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено, а позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 на користь банка 1 172 808 грн. 54 коп. заборгованості, яка складається з: 529 860 грн. 93 коп. заборгованості за кредитом, 392 947 грн. 61 коп. заборгованості за процентами та 250 000 грн. пені, а також з ОСОБА_2 стягнуто 1 014 грн. 35 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду та відмовити банку у стягненні заборгованості, а її зустрічний позов задовольнити.

На думку апелянта, суд першій інстанції при стягненні заборгованості не врахував також відсутність її згоди на збільшення відповідальності позичальника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, 20 грудня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого став ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №490053943, за яким останній отримав строком до 20 грудня 2014 року 45 841,58 доларів США під 10,7%, розмір яких збільшено з 1 вересня 2008 року до 17% річних на підставі письмового повідомлення позичальника (а.с.6-12, 116-117).

На забезпечення виконання кредитного договору, 20 грудня 2007 року між банком та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель взяла на себе обов'язок нести солідарну відповідальність із позичальником щодо виконання кредитних зобов'язань (а.с.13).

Пунктом 5.4 договору поруки передбачено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Тому, на виконання свого обов'язку на адресу відповідачки банком надіслано лист-погодження з пропозицією надати згоду на збільшення процентної ставки за кредитним договором шляхом підписання вказаного листа (а.с.93).

Але такої згоди відповідачкою як поручителем надано не було, і такого листа від банку нею не отримано.

В матеріалах справи відсутнє як зворотне повідомлення про вручення листа-погодження, так і самого погодження відповідачки як поручителя.

За змістом частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, з 1 вересня 2008 року банком збільшено проценту ставку за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг зобов'язань позичальника та відповідальності поручителя, яка свою згоду на таке збільшення не надавала.

Тому дія договору поруки від 20 грудня 2007 року припинилася у відповідності до вимог пункту 5.4 цього договору та положень частини 1 статті 559 ЦК України.

За такого, розрахована позивачем заборгованість третій особи ОСОБА_4 станом на 13 квітня 2014 року, з урахування збільшеної процентної ставки в розмірі 17%, яка складається з: 42 155,76 доларів США - сума боргу за кредитом, 31 262,93 доларів США - заборгованість за процентами та 262 708,84 доларів США - суми пені, не підлягає стягненню з відповідачки як поручителя за договором поруки, дія якого припинена.

Вказаним обставинам суд першої інстанції оцінки не дав, не врахував усні та письмові заперечення відповідачки щодо збільшення обсягу її відповідальності та припустився помилки щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідачки як поручителя, у зв'язку з відсутністю припинення поруки з інших підстав.

Отже, рішення суду першій інстанції в цієї частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, і тому колегія суддів у відповідності до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне його скасувати і ухвалите нове про відмову у задоволенні позову банка.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про припинення поруки з моменту виникнення у ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржника, який допустив пропуск погашення чергового платежу, суд вірно керувався датою настання строку виконання основного зобов'язання, та правом банка на дострокове стягнення заборгованості, а не його обов'язком, та надсиланням вимоги у травні 2014 року в межах нарахування щомісячних платежів за кредитним зобов'язанням.

Таким чином, в цієї частині рішення суду першій інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 грудня 2014 року в частині задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк» скасувати та ухвалите нове, яким в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом - відмовити.

В іншій частині рішення суду першій інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді