Номер провадження: 22-ц/785/312/15
Головуючий у першій інстанції Швець В.М.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розподіл домоволодіння та земельної ділянки, визначення порядку користування земельною ділянкою, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - Ізмаїльської державної нотаріальної контори, комунального підприємства "Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації" про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщина за законом та за заповітом, визнання права власності та розподіл земельної ділянки та домоволодіння,-

встановила:

У листопаді 2005 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 Ізмаїльського району Одеської області та земельної ділянки, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зазначене домоволодіння належить на праві власності позивачу - ОСОБА_6 та відповідачці - ОСОБА_5 Позивач просить розділити реально домоволодіння та земельну ділянку по 1/2 частині, згідно до висновку експерта від 25 лютого 2010 року № 04/03/10, за варіантом 2-2, запропонованим експертом.

У свою чергу ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - Ізмаїльської державної нотаріальної контори, КП "Ізмаїльське МБТІ" про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщина за законом та за заповітом, визнання права власності та розподіл земельної ділянки та домоволодіння.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що власником спірного домоволодіння була ОСОБА_7 - мати ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Позивачка ОСОБА_3 є громадянкою Хорватії, приїхала на Україну 9 лютого 1994 року, коли стало відомо про важкий стан здоров'я матері. Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 поховала мати спільно з братами, фактично проживала у спірному домоволодінні, розпоряджалася майном померлої, тому вважає, що вступила в управління та володіння спадковим майном.

Виїхала ОСОБА_3 до Хорватії 27 лютого 1994 року, маючи усну домовленість з братами про розподіл спірного домоволодіння на трьох. Про те, що брати 1 лютого 1995 року отримали свідоцтво про право на спадкове майно по закону після матері на двох, вона дізналася лише в вересні 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_8, 21 жовтня 2008 року у спадщину на 1/2 частину спірного домоволодіння вступила відповідачка ОСОБА_5.

Позивачка просить встановити факт проживання із спадкодавцем ОСОБА_7 на час смерті та факт прийняття спадщини після померлої, визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 лютого 1995 року після смерті ОСОБА_7 та про право на спадщину за заповітом від 21 жовтня 2008 року після смерті ОСОБА_8, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння, провести розподіл спірного домоволодіння та земельної ділянки по 1/3 частині кожній стороні.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Проведено розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 Ізмаїльського району Одеської області за висновком експерта від 25 лютого 2013 року за варіантом 2-2, в якому:

- ОСОБА_6 виділено у власність із житлового будинку літ. "А" приміщення, позначені в плані №№ 1-1 - коридор, площею 16,1 кв. м.; 1-2 - кухня, площею 9,9 кв. м.; 1-3 - жила кімната, площею 9,0 кв. м.; 1-4 - жила кімната, площею 19,0 кв. м., загальною площею 54,0 кв. м., в тому числі 28,0 кв. м. жилої; із господарських будівель: літ. "Б" - літня кухня приміщення, позначені в плані №№ 2 - коридор, площею 4,4 кв. м.; З - баня, площею 3,1 кв. м., загальною площею 7,2 кв. м.; літ. "В" - сарай; із літ. "А-1" - мансардне приміщення, позначене в плані № 1, площею 16,1 кв. м.; із надвірних споруд №№ 1-7 1/2 частина, загальною вартістю 58828 грн.,

- ОСОБА_5 виділено у власність із житлового будинку літ. "А" та прибудови літ. "а" приміщення, позначені в плані №№ 2-І - веранда, площею 9,7 кв. м.; 2-1 - коридор, площею 14,6 кв. м.; 2-2 - жила кімната, площею 14,5 кв. м.; 2-3 - жила кімната, площею 14,9 кв. м., загальною площею 53,7 кв. м., втому числі 29,4 жилої; із господарських споруд літ. "Б" - літня кухня, приміщення, позначене в плані № 1 - кухня, площею 15,0 кв. м.; літ. "А-1" - мансардне приміщення, позначене в плані №№ 2, площею 11,1 кв. м., 3 - площею 4,4 кв. м.; літ. "Г" - вбиральня; із надвірних споруд №№ 1-7 1/2 частина, загальною вартістю 59410 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості майна в сумі 291грн. та судові витрати в сумі 4250 грн..

Витрати на проведення переобладнань в будівлі "Б" - літня кухня, а саме - закладання дверного прорізу між приміщеннями №№ 1 та 2 покладено на ОСОБА_6 та ОСОБА_5 порівну.

Надано в безпосереднє користування ОСОБА_6 із земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 1733 кв. м., дві цільні ізольовані земельні ділянки загальною площею 755,5 кв. м., в тому числі № І - складається із частини земельної ділянки під запропонованою до виділу частиною будинку літ. "А" та прилеглої до неї земельної ділянки загальною площею 230,4 кв. м. та № ІІ - частина вільної від забудови земельної ділянки площею 498,7 кв. м. та земельної ділянки площею 26,4 кв. м. під виділеної частиною будівлі літ. "Б" - літня кухня та будівлею літ. "В" - сарай.

Надано в безпосереднє користування ОСОБА_5 із земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 1733 кв. м., дві цільні ізольовані земельні ділянки загальною площею 755,5 кв. м., в тому числі цільну ізольовану земельну ділянку № IV площею 143,88 кв. м. під виділеною частиною житлового будинку літ. "А" з прибудовою літ. "а" та виділеною частиною будівлі літ. "Б" - літня кухня і вільну від забудови цільну ізольовану земельну ділянку № III площею 611,62 кв. м..

Залишено в спільному користуванні сторін земельну ділянку № V площею 222 кв. м., для організації проїзду та проходу до виділених сторонам об'єктів нерухомого майна.

Встановлено наступні лінії поділу вказаних ділянок:

- лінія поділу для земельної ділянки № І, площею 230,4 кв. м.: від правої бокової межі, на відстані 14,67 м від фасадної межі з боку АДРЕСА_1, до північної стіни будинку літ. "А" - 1,53 м; продовжити по осі перегородки між приміщеннями № 1-2 та № 2-2 - 4,6 м; поворот вліво по осі стіни, яка розділяє приміщення № 1-2 та № 2-1 -0,6 м; поворот вправо по осі стіни, яка розділяє приміщення № 1-1 та № 2-1 - 4,05 м; поворот вправо по осі стіни, яка розділяє приміщення № 1-4 та № 2-1 - 0,45 м; поворот вліво по осі міжквартирної стіни, яка розділяє приміщення № 1-4 та № 2-3 - 4,6 м; продовжити -1 м; поворот вліво паралельно південній стіні будинку літ. "А" до перетину з фасадною межею, на відстані 5,8 м від лівої бокової межі, - 14,51 м;

- лінія поділу для земельної ділянки № II, площею 498,7 кв. м.: від тильної межі, на відстані 5,75 м від лівої бокової межі, - 49,15 м; поворот вправо до перетину з лівою боковою межею 14,5 м;

- лінія поділу для земельної ділянки № III, площею 611,62 кв. м.: від тильної межі, на відстані 5,75 м від лівої бокової межі, - 49,15 м; поворот вліво - 6,31 м; поворот вліво - 3,0 м; поворот вправо до перетину з правою боковою межею - 7,61 м;

- лінія поділу для земельної ділянки № IV, площею 143,88 кв. м.: від правої бокової межі, на відстані 14,67 м від фасадної межі з боку АДРЕСА_1, до північної стіни будинку літ. "А" - 1,53 м; продовжити по осі перегородки між приміщеннями № 1-2 та № 2-2 - 4,6 м; поворот вліво по осі стіни, яка розділяє приміщення № 1-2 та № 2-1 -0,6 м; поворот вправо по осі стіни, яка розділяє приміщення № 1-1 та № 2-1 - 4,05 м; поворот вправо по осі стіни, яка розділяє приміщення № 1-4 та № 2-1 - 0,45 м; поворот вліво по осі міжквартирної стіни, яка розділяє приміщення № 1-4 та № 2-3 - 4,6 м; продовжити - їм; поворот вправо паралельно зовнішній площині південної стіни будинку літ. "А" - 9,1 м; поворот вправо - 10,29 м; продовжити по осі стіни, яка розділяє приміщення літньої кухні літ. "Б" № 1 від приміщень № 2 та № 3 - 3,96 м; продовжити до перетину з правою боковою межею - 1,42 м..

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм права.

Рішення також оскаржила ОСОБА_5, яка просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційних скарг, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що його вимоги щодо розподілу спірного домоволодіння та земельної ділянки відповідають нормам ст.ст. 367, 372, 377 ЦК України (2004 року) та ст.ст. 120, 152 ЗК України, а тому підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона після смерті матері вступила в управління та володіння спірним домоволодінням.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 Ізмаїльського району Одеської області належало ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

01 лютого 1995 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які є синами померлої ОСОБА_7 отримали свідоцтво про право на спадкове майно по закону по 1/2 частині. Крім того, у померлої ОСОБА_7 є донька ОСОБА_3, яка до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_8.

21 жовтня 2008 року у спадщину, після смерті ОСОБА_8, на 1/2 частину спірного домоволодіння вступила його донька - відповідачка ОСОБА_5.

Згідно технічного паспорту від 18.06.2008 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.10.2008 року у спільній частковій власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5, по 1/2 частині у кожного, перебуває домоволодіння АДРЕСА_1 Ізмаїльського району Одеської області, яке розташовано на земельній ділянці площею 1789 кв. м..

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила встановити факт проживання із спадкодавцем ОСОБА_7 на час смерті та факт прийняття спадщини після померлої, визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 лютого 1995 року після смерті ОСОБА_7 та про право на спадщину за заповітом від 21 жовтня 2008 року після смерті ОСОБА_8, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння, провести розподіл спірного домоволодіння та земельної ділянки по 1/3 частині кожній стороні. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що про прийняття спадщини братами, після смерті матері, вона дізналася лише у вересні 2006 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цивільно-правові відношення між сторонами, щодо вимог ОСОБА_3 виникли до вступу в силу ЦК та СК України 2004 року, а тому суд застосував до правовідносин норми ЦК України 1963 року та КпШС України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963р.) спадкоємець вважається прийнявшим спадщину якщо він фактично вступив в управління та володіння майном, або подав заяву в нотаріальну контору.

Як встановлено матеріалами справи та не спростовується самою ОСОБА_3, вона з 1966 року проживає в Хорватії та є громадянкою цієї країни, в Україну приїжджала в гості, на нетривалий строк.

В лютому 1994 року приїхала в Україну, була присутня та приймала участь у похованні матері, але ніяких дій, які б підтверджували факт отримання спадщини не виконувала. Як правильно зазначив суд першої інстанції, за весь час вона не приймала участі у проведенні ремонтних робіт спірного домоволодіння, не користувалася земельною ділянкою, не проводила ніяких платежів за домоволодіння та земельну ділянку.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання ОСОБА_3 на необізнаність прийняття спадщини братами аж до 2006 року, оскільки зазначене свідчить лише про відсутність інтересу до спадкового майна.

Посилання ОСОБА_3 на те, що після смерті матері вона розпорядилася якимись речами померлої, не підтверджене належними та допустимими доказами по справі, тому не може свідчити про те, що вона вступила в управління та володіння спірним домоволодінням.

Крім того, ОСОБА_3 після смерті матері з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталася, відмову від нотаріуса не отримувала, із позовом про продовження строку на прийняття спадщини також не зверталася.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо прийняття спадщини після смерті матері, та, оскільки її вимоги не базуються на нормах діючого законодавства, не підлягають задоволенню.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що вона проживала разом з матір'ю, тому фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як зазначає сама позивачка, вона прожила зі спадкодавцем з 09.02.1994 року по 17.02.1994 року, тобто 8 днів, що є незначним терміном, та приїхала щоб відвідати мати, а тому позивачка не може вважатися такою, що прийняла спадщину.

Крім того, у п. 113 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України № 152/361 від 07.07.1994 року зазначено, що "доказом вступу в управління або володіння майном може бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління ЖБК, органів місцевого самоврядування або місцевої райадміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця". ОСОБА_3 такої довідки суду не надала.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6 щодо проведення розподілу спірного домоволодіння та земельної ділянки, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими.

Як вже було встановлено, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є власниками домоволодіння АДРЕСА_1 Ізмаїльського району Одеської області та користувачами земельної ділянки у рівних частках.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтями 377 ЦК України та 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З матеріалів справи вбачається, що по справі призначалися будівельно-технічні експертизи від 05.05.2006 року (а.с.18-22, т.1), від 11.08.2009 року (а.с.177-211, т.1), та додаткова судова будівельно-технічна експертиза від 25.02.2010 року (а.с.213-247, т.1).

Аналізуючи зазначені експертизи, суд першої інстанції, в основу поділу поклав висновок експерта від 25 лютого 2010 року та визначив порядок поділу, відповідно до варіанту № 2-2, оскільки саме це варіант найбільш наближений до ідеальних часток (49,75% та 50,25%) та відповідно до якого ОСОБА_6 виділяється:

- із житлового будинку літ. "А" приміщення, позначені в плані №№ 1-1 - коридор, площею 16,1 кв. м.; 1-2 - кухня, площею 9,9 кв. м.; 1-3 - жила кімната, площею 9,0 кв. м.; 1-4 - жила кімната, площею 19,0 кв. м., загальною площею 54,0 кв. м., в тому числі 28,0 кв. м. жилої; із господарських будівель: літ. "Б" - літня кухня приміщення, позначені в плані №№ 2 - коридор, площею 4,4 кв. м. З - баня, площею 3,1 кв. м., загальною площею 7,2 кв. м.; літ. "В" - сарай; із літ. "А-1" - мансардне приміщення, позначене в плані № 1, площею 16,1 кв. м.; із надвірних споруд №№ 1-7 1/2 частина, загальною вартістю 58828 грн.;

стороні ОСОБА_5 виділяється:

- із житлового будинку літ. "А" та прибудови літ. "а" приміщення, позначені в плані №№ 2-І - веранда, площею 9,7 кв. м.; 2-1 - коридор, площею 14,6 кв. м.; 2-2 - жила кімната, площею 14,5 кв. м.; 2-3 - жила кімната, площею 14,9 кв. м., загальною площею 53,7 кв. м., втому числі 29,4 жилої; із господарських споруд літ. "Б" - літня кухня, приміщення, позначене в плані № 1 - кухня, площею 15,0 кв. м.; літ. "А-1" - мансардне приміщення, позначене в плані №№ 2, площею 11,1 кв. м., 3 - площею 4,4кв.м; літ. "Г" - вбиральня; із надвірних споруд №№ 1-7 1/2 частина, загальною вартістю 59410 грн. або 50,25%, що на 291 грн. або 0,25% більше від ідеальної.

Оскільки ОСОБА_5 була визначена частка, яка складає 50,25% спірного домоволодіння вартістю 59410 грн., що на 0,25 % більше від ідеальної, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з неї на користь ОСОБА_6 у якості компенсації вартості майна 291 грн..

Щодо розподілу земельної ділянки, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно враховував варіант 2 експерта, відповідно до якого сторонам надаються ізольовані ділянки по 755,5 кв. м. кожному, а 222 кв. м. залишаються у загальному користуванні.

Колегія суддів погоджується з зазначеним поділом домоволодіння та земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскільки він є законним та справедливим.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко