АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/189/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Матковської Л.О., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - Хмельницька міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог вказували, що ОСОБА_6 є наймачем квартири АДРЕСА_1, в якій крім неї зареєстровані її дочка ОСОБА_3, син ОСОБА_7 та внуки ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_5. З травня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5, забравши свої особисті речі виїхали з вказаної квартири та з того часу в ній не проживають. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2008 року, що набрало чинності з червня 2008 року, було визнано незаконною та скасовано приватизацію цієї квартири і постановлено вселити відповідачів в це жиле приміщення, проте останні в квартиру з того часу не вселялись. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не користуються квартирою без поважних причин, обов'язків що випливають з договору найму не виконують, витрат по оплаті комунальних послуг не несуть, що підтверджується відповідними довідками ЖЕК та показами сусідів, позивачі просили визнати їх такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 листопада 2014

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Демінська А. Провадження № 22-ц/792/189/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 43,46

року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено Хмельницьку міську раду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 грудня 2014 року визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вважають рішення суду незаконним, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України, ст. 47 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначають, що висновок суду про неповажність причин тимчасової відсутності відповідачів протягом шести місяців за місцем реєстрації є необґрунтованим та не відповідає дійсним обставинам справи. Суд залишив поза увагою їх пояснення про те, що іншого житла чи постійного місця проживання у них немає, а причиною їх відсутності за місцем реєстрації стала неправомірна поведінка членів сім'ї позивачів, яка створила триваючий внутрішньо-сімейний конфлікт та відсутність можливості використовувати житло за цільовим призначенням. Також поважною причиною їх відсутності стало невиконання рішення суду від 17 березня 2008 року про їх вселення у спірне житло з причин не пов'язаних з їх вільним волевиявленням. Висновок суду щодо відсутності інтересу відповідачів до спірного житла зроблений судом без врахування тих обставин, що в період з 01.09.2013 року по 01.12.2014 року ОСОБА_3 проходила лікування з приводу психогенного астено-невротичного синдрому, а ОСОБА_5 в період з 06.02.2013 року по 01.10.2014 року проходив лікування та реабілітацію у зв'язку з настанням нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом. Крім того, в квітні 2012 року позивачі замінили замки від вхідних дверей спірної квартири та ключів до цього часу їм так і не надали, про що вказав позивач.

ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - Хмельницька міська рада в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи. Інтереси ОСОБА_5 в судовому засіданні представляла його мати ОСОБА_10, від ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності м. Хмельницького, перебуває на балансі ЖЕК № 3. Наймачем квартири № 4 у вказаному будинку є ОСОБА_6. Крім неї в квартирі зареєстровано місце проживання сина ОСОБА_7, її внука ОСОБА_1, правнука ОСОБА_8, а також відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Більше шести місяців відповідачі не користуються цим житловим приміщенням.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

З'ясовуючи ці обставини, відповідно до вимог ст.ст. 212,214 ЦПК України суд першої інстанції повно та всебічно дослідив подані сторонами докази з урахуванням їх належності й достовірності та на підставі оцінки кожного доказу окремо та у їх сукупності встановив, що протягом тривалого часу ОСОБА_3 та її син відповідач ОСОБА_5 не ставилися до квартири АДРЕСА_2 як до місця свого постійного проживання, за відсутності перешкод не вчиняли дій, які підтверджують повернення їх до квартири для проживання чи захисту цього права, у зв'язку з чим суд ухвалюючи рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність відповідачів у спірній квартирі понад встановлений ст. 71 ЖК УРСР шестимісячний строк без поважних причин та визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням з цих підстав.

Такі висновки суду ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи, в тому числі показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, з яких видно, що відповідачі протягом 2014 року в спірній квартирі не з'являлись, а останній показав, що до нього як начальника ЖЕКу № 3 від відповідачів не надходило звернень щодо причин їх відсутності у вказаній квартирі та прохання до ЖЕКу як наймодавця продовжити строк, продовж якого за ними зберігалося б жиле приміщення при їх тимчасовій відсутності.

Наявним в матеріалах справи рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 9 червня 2008 року, було визнано незаконною та скасовано приватизацію цієї квартири і постановлено вселити відповідачів в це жиле приміщення. За повідомленням Другого МВ ДВС ХМРУЮ від 5 листопада 2014 року вих. № 35426 виконавче провадження про вселення ОСОБА_3 завершене 22 липня 2008 року. Постановою державного виконавця від 1 листопада 2011 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за поданим ОСОБА_3 дублікатом виконавчого листа про вселення від 26.10.2011 року сина ОСОБА_5 у зв'язку з пропущенням строку пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно повідомлення (а.с.52) ОСОБА_3 18 листопада 2008 року отримала від наймача житла ключі від вхідних дверей до спірної квартири.

Пленум Верховного суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року № 2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Судом першої інстанції була надана належна оцінка доводам відповідачів з приводу їх відсутності за місцем реєстрації та взято до уваги, що ними не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності за місцем проживання у спірній квартирі, не є такими і довідки поліклініки № 4 м. Хмельницького від 19.06.2014 року та від 10.10.2013 року щодо стану здоров'я відповідачів.

Не доведено відповідачами обставин щодо чинення позивачами відносно них психологічного, фізичного та геронтологічного насильства. Як вбачається зі змісту звернень відповідачки до правоохоронних органів, які мали місце протягом 2007-2008 років, в жовтні - грудні 2010 року, тобто до 2014 року, такими органами не було встановлено неправомірних дій щодо відповідачів з боку позивачів.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Положеннями ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто саме відповідачі повинні довести, що вони з поважних причин були відсутні за місцем реєстрації понад шість місяців.

Відповідачі ще задовго до виникнення спору щодо цієї квартири з травня 2007 року припинили нею користуватись, про що свідчать договори про надання послуг з оренди житла та розписки, після отримання в листопаді 2008 року ключів від квартири не відновили користування нею.

Наведене свідчить про те, що маючи рішення про право користування цим житловим приміщенням відповідачі фактично ним не користувались, втратили до нього інтерес і під час розгляду цієї справи не ставили питання про примусове вселення, як і в попередні роки не звертались до суду за захистом свого порушеного права. Як видно з матеріалів справи, між сторонами як родичами виникла конфліктна ситуація, однак не доведено, що така сталася з вини позивачів.

Посилання відповідачки в судовому засіданні на те, що старший син ОСОБА_15 в 2010 році поміняв замки у вхідних дверях, також не знайшли підтвердження в судовому засіданні і відсутні такі відомості у постанові про відмову у порушенні кримінальної справи від 08.10.2010 року (а.с.60 зворот), на яку посилалась відповідачка.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо заміни одного із замків вхідних дверей в 2012 році, то така обставина мала місце вже після втрати інтересу відповідачів до квартири. Про цю обставину вказав сам позивач ОСОБА_1, а не відповідачі, які й не намагалися в той час вселитися в квартиру і не надали суду будь-яких доказів, що їм чинилися перешкоди у користуванні квартирою.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі посилання відповідачів на порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Спір між сторонами вирішено у відповідності з вимогами чинного в державі Житлового кодексу УРСР та на підставі наданих сторонами доказів.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь