Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/409/15 Головуючий у 1 інстанції: Бахтіярова О.М.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В., суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 03 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення окремої частки земельної ділянки із спільної сумісної земельної ділянки та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дзержинська міська рада про виділення окремої частки земельної ділянки зі спільної сумісної земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання вчинення певних дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про виділення окремої частки земельної ділянки із спільної сумісної ділянки. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2006 року їй належить квартира за адресою: АДРЕСА_1. Також на підставі вищезазначеного договору вона стала користувачем земельної ділянки загальною площею 1018 м. кв, цільове призначення якої - обслуговування будинку та надвірних будівель. На той час по сусідству з нею за адресою: АДРЕСА_2 мешкала ОСОБА_4, з якою за усним договором вони домовились про порядок користування спільною земельною ділянкою: частина сусідської земельної ділянки біля вікон її квартири перейшла у її користування, а частина її земельної ділянки біля вікон сусідки перейшла у користування ОСОБА_4, що було необхідно для обслуговування їх квартир. На підставі цієї усної домовленості вона встановила паркан зі сторони земельної ділянки, де знаходяться вікна сусідки, а сусідка не встановила паркан зі своєї сторони.

У 2008 році ОСОБА_4 продала свою квартиру ОСОБА_2, який одразу став робити паркан між земельними ділянками зі сторони земельної ділянки, де знаходяться вікна її квартири. Відповідач встановив огорожу, де була попередня границя земельних ділянок, та не дає можливості їй проходити до квартири для ремонту вікон, фундаменту, даху. З цього питання вона зверталась до Дзержинської міської ради та міліції, але відповідач продовжує перешкоджати зробити ремонт та перенести паркан. Своїми діями відповідач порушив її права землекористувача та не дотримується правил добросусідства. Тому просила в позові виділити їй частку земельної ділянки із спільної сумісної земельної ділянки для обслуговування її квартири АДРЕСА_1 з урахуванням всіх санітарних та архітектурно-будівельних норм та законодавства України.

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа Дзержинська міська рада про виділення окремої частки земельної ділянки з спільної сумісної земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов'язання вчинення певних дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 17.07.2008 року він є власником квартири АДРЕСА_2. На момент придбання квартири попередніми користувачами спільної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок АДРЕСА_1, було встановлено межі земельної ділянки, які в подальшому були відображені в технічному паспорті, виготовленому Дзержинським БТІ станом на 06.08.2008 року. Відповідно до меж, вказаних в технічному паспорті, співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, тобто ним та відповідачем за зустрічним позовом було вирішено встановити паркани.

01.06.2009року відділом Держкомзему у м. Дзержинську Донецької області було сформовано висновок про можливість відведення земельної ділянки йому - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, після чого рішенням Дзержинської міської ради «Про видачу дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації по посвідченню права на земельні ділянки» було вирішено дозволити йому складання технічної документації із землеустрою, що в подальшому ним було здійснено. На місцевості було визначено межа земельної ділянки з нанесенням її на план, а також визначені суміжні землекористувачі, з якими, в свою чергу, було визначено та погоджено межі земельної ділянки, про що було складено відповідний акт. Але в затвердженні технічної документації із землеустрою йому було відмовлено в зв'язку з надходженням на адресу виконавчого органу Дзержинської міської ради клопотання ОСОБА_3 щодо виникнення конфліктної ситуації стосовно меж між земельними ділянками сторін. За замовлення виконання робіт по складанню технічної документації із землеустрою ним було витрачено 1016 грн., які, на його думку, повинні бути стягненні з ОСОБА_3 в якості матеріальної шкоди, оскільки подальша приватизація земельної ділянки через її дії не була виконана.

Крім цього, після відмови ОСОБА_3 від приватизації земельної ділянки відносини між ними почали поступово погіршуватися. На сьогодні не можливо за правилами добросусідства вирішити цілий ряд питань, а саме: хід на горище в багатоквартирному будинку знаходиться зі сторони ОСОБА_3, яка відмовляє йому в наданні доступу на горище будинку для проведення певного виду робіт; зі сторони центральної вулиці ОСОБА_3 було збудовано кам'яні сходи, що перешкоджає проїзду до його земельної ділянки з метою підвозу будівельних матеріалів; у червні 2013 року ОСОБА_3 без погодження з ним було встановлено 2 водяні відводи дощової води, стоки яких направлено в його двір; ОСОБА_3 не приведено у належний стан зливну яму, стіни якої давно обрушилися, яка знаходиться в аварійному стані; ОСОБА_3 збудовано паркан зі східної сторони двору, який значно заважає йому використовувати земельну ділянку за призначенням, оскільки порушує норми інсоляції та не враховує фактор провітрювання території.

У зв»язку із зазначеними обставинами, ОСОБА_2 просив суд визнати межі між спірними земельними ділянками відповідно даних технічного паспорту БТІ та технічної документації, виготовленої відділом Держкомзему у м. Дзержинську; виділити із спільної сумісної земельної ділянки у його користування окрему частку земельної ділянки для її подальшої приватизації та для обслуговування квартири № 2; зобов»язати ОСОБА_3: зруйнувати підхід до ділянки у вигляді кам»яних сходів, надати йому доступ до горища для обслуговування багатоквартирного будинку, перебудувати зливи дощової води, зруйнувати кам»яний паркан зі східної сторони земельної ділянки, провести реконструкцію зливної ями; стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 1016 грн. та на відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн., яку спричинено неправомірними діями ОСОБА_3, яка тривалий час перешкоджає йому як співвласнику домоволодіння повною мірою користуватися земельною ділянкою, на якій розташовано багатоквартирний будинок.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 03 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено ОСОБА_3 у користування 1 (один) метр землі від зовнішньої стіни квартири АДРЕСА_1, що межує з земельною ділянкою, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2, а саме - квартирою АДРЕСА_2, із спільної сумісної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування квартири № 1, 2 з врахуванням всіх санітарних та архітектурно - будівельних норм та законодавства України.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дзержинська міська рада - відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неповне та неправильне з»ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_3 та задовольнити його зустрічні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що сторони є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1: ОСОБА_3 належить квартира № 1, а ОСОБА_2 - квартира № 2, та в їх спільному користуванні знаходиться земельна ділянка, яка виділена для обслуговування цього будинку та господарських будівель.

Суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов ОСОБА_3 та виділяючи їй 1 метр для обслуговування її частини будинку з боку земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2, виходив із того, що між сторонами визначений порядок користування спільною земельною ділянкою шляхом встановлення парканів, які розмежовують території співвласників будинку.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна, оскільки вони не ґрунтуються на наявних матеріалах справи.

Сторони в своїх позовних заявах вказують, що за будинком закріплено певну земельну ділянку, проте жодним документом в матеріалах справи не підтверджується, яка земельна ділянка закріплена за вказаним домоволодінням, в якому розмірі, за яким рішенням компетентного органу.

Так, в договорі купівлі-продажу від 05 травня 2006р., згідно якого ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1, не мається інформації про розмір земельної ділянки, на якому розташовано це домоволодіння ( а.с. 9).

З договору купівлі-продажу від 17 липня 2008р., за яким ОСОБА_2 придбав у власність квартиру № 2 у тому ж домоволодінні, також не вбачається, яка ж за розміром земельна ділянка закріплена за домоволодінням ( а.с. 37).

В обох договорах вказується, що житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на відповідній земельній ділянці, без зазначення її площі та рішень компетентних органів, на підставі яких за домоволодінням її закріплено.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, складеного 27.07.2011р. вбачається, що загальна площа земельної ділянки складає 2 249 кв. м та вона перегороджена парканами сторін ( а.с. 13-14). З пояснень сторін слідує, що земельна ділянка була поділена між колишніми співвласниками домоволодіння та їм дістався усталений порядок користування спільною земельною ділянкою.

Проте будь-якої нотаріальної угоди, рішення компетентного органу або суду, яким такий порядок користування визнано та закріплено, сторонами не надано, та таких відомостей не містять матеріали інвентарної справи. Отже, сама по собі усна угода про порядок користування спільною земельною ділянкою, яка не визнана компетентним органом або судом, не породжує відповідних правовідносин, про які вказують сторони.

В цій цивільній справи сторони вказують, що кожним із співвласників порушуються правила добросусідства щодо іншого, встановлені ними паркани на спільній земельній ділянці перешкоджають належним чином користуватись земельною ділянкою кожному із співвласників будинку, обслуговувати свою частину будинку, яка знаходиться на території іншого співвласника. Але одночасно ОСОБА_2 просить визнати саме такий порядок користування, який зображений в технічному паспорті від 2008р. та визначено відділом Держкомзему при виготовленні технічної документації для приватизації землі, що суд обґрунтовано не задовольнив, та з цим погоджується колегія з огляду на те, що цей порядок зі встановленням парканів саме в такий спосіб і призводить до порушень права користування співвласників будинку спільною земельною ділянкою.

Отже, земельна ділянка фактично залишилась в спільному сумісному користуванні, попри встановлення парканів кожним із співвласників будинку, оскільки не була розділена у відповідності до часток у домоволодінні, експертиза у справі щодо можливих варіантів визначення порядку користування не проводилась, клопотань про таку експертизу сторони не заявляли, тому на теперішній час не можна вирішити вимоги про припинення порушень співвласниками права користування іншого співвласника, оскільки межі земельної ділянки для кожного співвласника не визначені у законний спосіб.

А тому і вимоги ОСОБА_3 фактично про встановлення їй земельного сервітуту були задоволені судом передчасно, оскільки вона вільно може користуватись всією земельною ділянкою у домоволодінні, зокрема, біля вікон своєї частини будинку.

Враховуючи вказані обставини, колегія вважає, що суд обгрунтовано відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, але безпідставно задовольнив позов ОСОБА_3, у зв»язку з чим у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом слід скасувати та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні її позову. В частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 03 листопада 2014 року у цій справі скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3 та відмовити в його задоволенні.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кочеткова І.В.

Судді: Маловічко С.В.

Воробйова І.А.