Справа № 758/9933/14-ц
Провадження №2/761/1149/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.,

при секретарі Лазоришинець К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі) про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014р. ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (Відповідач, Банк, ПАТ «ВіЕйБі) про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (а.с.1-6).

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Сербіної Н.Г. від 27.08.2014р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду (а.с.14).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва, керуючись ст.ст. 109 ч.2., 116 ч. 1 п.2 ЦПК України, справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, направлено до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю (а.с.28,40).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 10.11.2014р. справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу призначена до судового розгляду на 26.01.2015р. (а.с.41).

Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги (а.с.31-36,44-50). З урахуванням доповнень та уточнень до позовних вимог від 07.11.2014р. (а.с.44-50), ОСОБА_1 свої вимоги обгрунтовує тим, що згідно Договору банківського вкладу «Марафон лояльності максимум_доходу» від 16.05.2014р № 793605/2014 (із змінами, внесеними додатковим договором від 14.07.2014р. № 1) Відповідач 16.08.2014р. зобов'язаний був повернути кошти Позивача, які були залучені на депозит, разом з нарахованими відсотками за останній місяць розміщення депозиту в обсязі 52 027,71 грн. та 1 106,77 грн. відповідно. В поверненні суми депозиту за договором банківського вкладу та нарахованих відсотків в день закінчення договору Позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю готівки в касі Відповідача та обмеженнями Відповідача, встановленими останнім на видачу коштів. За період з 16.08.2014р. по 13.10.2014р. Відповідач повернув Позивачу лише кошти в сумі 2,5 тис. грн., а залишок суми банківського вкладу в обсязі 50,6 тис. грн. Позивачу було повернуто лише в період з 14.10.2014р. по 16.10.2014р. Таким чином, Відповідач в порушення норм чинного законодавства з 16.08.2014р. по 16.10.2014р. самовільно та незаконно заволодів грошовими коштами Позивача, розпоряджався ними на власний розсуд, не повертаючи їх та не сплачуючи Позивачу за їх залучення. Не зважаючи на повернення Відповідачем Позивачу коштів з банківського вкладу-депозиту шляхом перерахування на поточний рахунок останнього, Відповідач обмежив право Позивача вільно користуватися та розпоряджатися такими коштами на рахунку. Позивач зазначив, що ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено - у разі коли виконавець не може надати послугу (прострочує виконання) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги, якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість послуги не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (у контексті позову - це залучений банком депозит на умовах повернення з виплатою відповідних відсотків. Так, Позивач вважає, що простроченням Відповідача щодо вчасного повернення залучених депозитних коштів та відповідних відсотків, підпадає під дію санкцій, встановлених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексі інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене, Позивач просив стягнути з Відповідача на свою користь проценти по банківському вкладу за прострочений строк повернення депозиту до дня фактичного повернення коштів - за період з 16.08.2014р. по 16.10.2014р. в сумі 2 270,29 грн., суму відповідно до індексі інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за серпень-жовтень 2014р. - 3 262,29 грн., штраф в сумі 1 594,03 грн., пеню у сумі 1 594,03 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду заяву, в якій просив провести слухання справи без його участі (а.с.56).

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.54-55), про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті позовних вимог не надав, доказів правомірності своїх дій щодо фактичного не повернення Позивачу його коштів на адресу суду не направив.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін суд з урахуванням положень ст.169 ЦПК України вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Враховуючи те, що Позивач не давав згоди на заочний розгляд справи, суд з урахуванням неявки Відповідача приходить до висновку про необхідність розгляду справи в звичайному режимі.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 травня 2014 року між ОСОБА_1 (Вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності максимум_доходу) № 793605/2014 (в національній валюті України) (а.с.7), предметом якого було розміщення Вкладником в Банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Марафон лояльності максимум_доходу» в національній валюті України на строк 3 місяці з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів.

Відповідно до п.1.1., 1.3., 1.5. для обліку вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок НОМЕР_2, код банку 380537. Сума початкового вкладу 11 027,68 грн. зі ставкою процентів в розмірі 27% річних.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що Банк відкриває на ім'я Вкладника картковий рахунок № НОМЕР_3, код банку 380537, на який Банк перераховує нараховані проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад по закінченні строку його дії.

При достроковому закритті вкладу проценти за вкладом, перераховуються/нараховуються за неповний строк розміщення вкладу за процентною ставкою для випадків дострокового закриття у розмірі, що діє на день закриття вкладу за цим видом вкладу у відповідній валюті, за відповідним строком, відповідною сумою початкового вкладу та відповідною періодичністю виплаті процентів, оголошені на Інтернет-сайті Банку - www.vab.ua (п.1.6. Договору).

Згідно п.1.7. Договору дата вимогу вкладником вкладу - 16 серпня 2014 року. Дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення Договору.

14 липня 2014 року між Позивачем та Банком було укладено Додатковий договір № 1 до Договору банківського вкладу «Марафон лояльності максимум_доходу» (в національній валюті України) № 793605/2014 від 16 травня 2014 року, яким сторони погодили слова та цифри «поточний рахунок № НОМЕР_3» ц підпункті 1.2. Договору замінити словами та цифрами «вкладний рахунок за вкладом на вимогу поточний рахунок № НОМЕР_5». Інші умови договору залишились без змін та Сторони підтвердили свої зобов'язання за ними (а.с.8).

На виконання умов Договору № 793605/2014 від 16 травня 2014 року Позивач вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_4 грошові кошти на зальну суму 52 027,01 грн., що підтверджується Випискою з вкладного (депозитного) рахунку п договору банківського вкладу з 16.05.2014р по 18.08.2014р. (а.с.10).

До закінчення строку вкладу, Позивач 11 серпня 2014 року подав до Банку заяву, в якій повідомив, що у зв'язку із закінченням 16 серпня 2014 року договору банківського вкладу № 793605/2014 від 16.05.2014р. просив повернути вклад та нараховані проценти по вкладу готівкою в повному обсязі в день закінчення дії договору банківського вкладу 16.08.2014р., відповідно до п.1.7. договору (а.с.9).

Відповідно до виписки про рух коштів з 16.08.2014р. по 18.08.2014р. загальна сума, яка підлягала поверненню Позивачу становила 53 134,48 грн., з якої 52 027,71 грн. - сума вкладу, 1 106,77 грн. - сума нарахованих відсотків по вкладу (а.с.11).

Разом з тим, в день закінчення вкладу 16.08.2014р. Відповідач не повернув Позивачу належні йому до виплати грошові кошти на загальну суму 53 134,48 грн.

Судом встановлено, що станом на день слухання справи Відповідач в повному обсязі повернув суму вкладу разом з нарахованими відсотками, проте з порушенням строків, визначених договором банківського вкладу, а саме: 29.08.2014р. Відповідач повернув Позивачу 1 000,00 грн. шляхом видачі готівки з каси (а.с.37, 38, 51), 08.09.2014р. - 1 000,00 грн., 09.09.2014р. - 500,00 грн. (а.с.38, 51), 14.10.2014р. - 15 000,00 грн., 15.10.2014р. - 15 000,00 грн., 16.10.2014р. - 20 639,77 грн. (а.с.51).

У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України).

Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Як вбачається з правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13: зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Судом встановлено, що Відповідач всупереч положенням чинного законодавства, в термін повернення Вкладу та нарахованих на нього відсотків не повернув Позивачу в повному обсязі відповідні суми, а здійснював їх виплату частинами.

Таким чином, з урахуванням правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, суд дійшов висновку, що Позивач має право на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, проте у розмірі та на умовах, передбачених Договором банківського вкладу для відповідного типу рахунку.

Пунктом 1.5. Договору банківського вкладу № 793605/2014 від 16.05.2014р. передбачено, 27% річних.

Водночас, судом встановлено, що Відповідач 18.08.2014р. перерахував з депозитного рахунку Позивача № НОМЕР_4 суму вкладу разом з нарахованими відсотками в загальній сумі 53 134,48 грн. на вкладний рахунок за вкладом на вимогу № НОМЕР_5, що підтверджується випискою про рух коштів з 16.08.2014р. по 18.08.2014р. (а.с.11).

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що для вкладного рахунка за вкладом «На вимогу» встановлена процента ставка відмінна від процентної ставки, вказаної в п.п.1.5. Договору банківського вкладу, жодних доказів, які б підтверджували застосування іншої процентної ставки до рахунка «На вимогу», зокрема, договору банківського рахунку або тарифів, затверджених Відповідачем для відповідного типу рахунку в матеріалах справи не міститься. Відповідач своїх заперечень чи пояснень по суті позовних вимог до суду не направив, а тому суд виходить з наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що процентна ставка для рахунка «На вимогу» № НОМЕР_5 становить 27% річних, які відповідно до умов договору та ст.1061 ЦК України нараховуються від дня, наступного за днем перерахування коштів на відповідний рахунок, а в даному випадку - від дати вимоги Вкладником вкладу (16.08.2014р.) до дня, що передує поверненню вкладу вкладникові в повному обсязі (15.10.2014р.). Доказів протилежного в судовому засіданні не здобуто.

Отже, в зв'язку з фактичним повернення суми вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу № 793605/2014 від 16.05.2014р. в сумі 53 134,48 грн. тільки 16.10.2014р., заборгованість Відповідача перед Позивачем по відсоткам, які мають бути сплачені останньому з урахуванням фактичного дня повернення депозиту разом з нарахованими по ньому процентами за період з 16.08.2014р. по 15.10.2014р. з урахуванням повернення грошових коштів Позивачу відповідними частинами та частковим погашенням заборгованості по нарахованим відсоткам в сумі 5,29 грн., в межах позовних вимог заявлених Позивачем становить 2 270,29 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, перевіривши у судовому засіданні правильність розрахунків, наведених позивачем в доповненнях та уточненнях до позовної заяви від 07.11.2014р. з урахуванням строків та сум часткового повернення Відповідачем вкладу та нарахованих процентів, а також порядку нарахування індексу інфляції, який починається з наступного місяця, суд вважає що позов в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції підлягає частковому задоволенню в сумі 1 468,40 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача штрафу та пені, передбачених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за затримку повернення депозитного вкладу та нарахованих по ньому процентів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні (п.20 зазначеної Постанови № 5 від 12.04.1996р.).

Разом з тим, судом установлено, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договором банківського вкладу.

Після укладення цього договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу, водночас, положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені та неустойки (штраф), виниклих між сторонами відносин не регулюють, а тому позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені та штрафу за порушення строків повернення вкладу та нарахованих по ньому процентів задоволенню не підлягають.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у Рішенні №6-29925св09 від 31 березня 2010 року «Про стягнення коштів у зв'язку з розірванням договору банківського вкладу», яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що термін дії договору банківського вкладу «Марафон лояльності максимум_доходу» № 793605/2014 від 16.05.2014р. закінчився 16.08.2014р., а Відповідач виконав свої зобов'язання щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків в повному обсязі тільки 16.10.2014р., суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за користування грошовими коштами відповідно до умов договору в сумі 2 270,29 грн. та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 1 468,40 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України та мінімальної ставки судового збору за майнову вимогу згідно Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 1058, 1060, 1061, 1070 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з урахуванням Постанови Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» , Рішення Верховного Суду України №6-29925св09 від 31 березня 2010 року «Про стягнення коштів у зв'язку з розірванням договору банківського вкладу», та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі) про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відсотки за користування грошовими коштами відповідно до умов договору банківського вкладу «Марафон лояльності максимум_доходу» №793605/2014 від 16.05.2014р. за період з 16.08.2014р. по 16.10.2014р. в сумі 2 270,29 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 1 468,40 грн., а всього 3 738,69грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі) на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: