АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2636/15 Головуючий 1 інст. -
Категорія: про стягнення шкоди Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, 3-я особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

10 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, 3 особа - Головне управління Державної казначейської служби України Харківській області про стягнення моральної шкоди, яку з урахуванням доповнень і уточнень він визначив в сумі 3410 грн..

В обґрунтування позову ОСОБА_4 послався на те, що з 16 жовтня 2013 р. на виконанні державних виконавців Московського ВДВС ХМУЮ перебував виконавчий лист, виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 березня 2013 p., про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 400 грн. Під час виконання судового рішення державними виконавцями були допущені порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження", що підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.03.2014 р., якою була визнана неправомірною бездіяльність начальника Московського ВДВС, пов'язана з не направленням стягувачу копії постанов державного виконавця про відкриття та про закінчення виконавчого провадження. Завдана позивачу внаслідок такої бездіяльності відповідача моральна шкода виразилася у фізичному болю і стражданнях, душевних стражданнях, які спричинили негативні зміни в його психічній сфері, фізичних і моральних стражданнях. Вказав, що умисна вина відповідача підтверджується тим, що він передбачав такі наслідки від протиправних дій і бажав та свідомо їх допускав. При цьому позивач також послався на правову позицію, яка викладена у п. 28 Постанови Пленуму ВСС України від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень по цивільним справам». Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди позивач послався на відповідну формулу ОСОБА_6

Представник Московського ВДВС ХМУЮ позов не визнав, та в судовому засіданні пояснив, що 29.10.2013 р. державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2559/11, виданим 02.10.2013 р. Жовтневим районним судом м. Харкова, з метою виявлення боржника, місця його реєстрації направлено запити до адресно-довідкового бюро при УМВСУ в Харківській області, ВДАІ, ДПІ та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, 29.10.2013р. державним виконавцем накладено арешт на майно боржника. 31.01.2014 р. на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від боржника, але через відсутність реквізити перерахування, 03.02.2014 р. ОСОБА_4 заказною кореспонденцією направлено вимогою надати такі реквізити, а також винесена постанова про закінчення виконавче провадження. Після письмової заяви ОСОБА_4 17.04.2014 p., в якій він вказав рахунок для перерахування суми стягнення, 24.04.2014 р. державним виконавцем була стягувачу перерахована сума 400 грн. Представник Московського ВДВС ХМУЮ також зазначив, що у позові не викладено жодних фактів, що підтверджують заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, або інших втрат немайнового характеру, не наведено розрахунок розміру шкоди та якими доказами вона доводиться.

Представник 3 особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про згоду на участь у справі не направили, у зв'язку з чим справа була розглянута без представника 3 - ї особи, що відповідає положенням ст. 36 ч. З ЦПК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено, за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. На обґрунтування скарги вказав, що судом було неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи; зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи; рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. При цьому зазначив, що суд не взяв до уваги преюдиціального значення ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.03.2014 року, якою була встановлена неправомірність бездіяльності Московського ВДВС, що свідчить про доведеність підстав розглянутого позову, оскільки завдання моральної шкоди потеплілому в такому випадку презумується.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова було стягнуто на користь ОСОБА_4 з приватного підприємця ОСОБА_5 матеріальну шкоду 400 грн.

02.10.2013 р. на виконання судового рішення виданий виконавчий лист №2-2559/11. Постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 29.10.2013 р. було відкрито виконавче провадження.

З наявного в матеріалах справи копії виконавчого провадження Московського ВДВС ХМУЮ вбачається, що виконавчий лист перебував на виконанні державних виконавців з 29.10.2013 р. по 03.02.2014 р. Постановою державного виконавця від 03.02.2014 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2559/11, виданого 02.10.2013 р. Жовтневим районним судом м. Харкова закінчено, рішення виконано в повному обсязі, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто.

У грудні 2013 року, під час знаходження вказаного виконавчого листа на примусовому виконанні в Московському ВДВС ХМУЮ, ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльність начальника Московського ВДВС Харківського МУЮ. Під час розгляду справи він 25.03.2014 року дізнався від відповідача, що виконавче провадження було закінчено, а для отримання стягнутих коштів необхідно додатково державному виконавцю банківські реквізити стягувача для перерахування. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.03.2014 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Московського ВДВС ХМУЮ та зобов'язано відповідача направити заявнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження і копію постанови про закриття виконавчого провадження. Цією ухвалою суд визнав, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про направлення сторонам виконавчого провадження зазначених документів.

Відмовляючи у позові суд ОСОБА_4 за недоведеністю, районний суд вказав, що позивач не надав до суду належних доказів на підтвердження факту того, що в результаті не направлення на його адресу копій постанов про відкриття та закриття виконавчого провадження йому була заподіяна моральна шкода, та в чому конкретно вона полягає, а також - про наявність причинного зв'язку між нею та неправомірною бездіяльністю начальника Московського ВДВС ХМУЮ, з урахуванням того, що з оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження вбачається про направлення позивачеві рекомендованою кореспонденцією повідомлення від 03.02.2014р. про надання реквізитів для перерахування коштів, які вже стягнуті. Крім того, при розгляді справи у березні 2014 року ОСОБА_4 знав про виконання рішення суду, за заявленими вимогами належним відповідачем є не Московський ВДВС ХМУЮ, а територіальні органи Державної казначейської служби України, якого суд за змістом ст. 33 ЦПК України самостійно, без відповідної заяви позивача, не міг залучити до розгляду справи.

Однак при цьому районний суд не взяв до уваги, що підставою заявленого позову є завдання моральної шкоди внаслідок порушення законних прав позивача на вчасне отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження і постанови про його закриття, і таке порушення вже було встановлено вищевказаною ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.03.2014 року по справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність начальника Московського ВДВС ХМУЮ. Цією ухвалою суд визнав, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про направлення його сторонам зазначених документів, ці обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиціальне значення по цій справі і тому повторному доведенню не підлягають.

Районний суд не взяв до уваги, що внаслідок порушення законних прав на отримання інформації про початок і закінчення виконавчого провадження, кожна розумна особа хвилюється стосовно вчасного виконання рішння суду про стягнення коштів і можлива його затримка спричиняє певні душевні переживання, що є загальновідомими обставинами і тому в силу ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню. Як вбачається з вказаної ухвали районного суду від 25.03.2015р. ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність керівника Московського ВДВС ХМУЮ, що вимагало від нього додаткових зусиль для з?ясування цих обставин і захисту свого права, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України слід розцінювати, як завдану моральну шкоду, а висновки суду про недоведеність цього факту є помилковими, такими, що не відповідають встановленим обставинам і наведеній нормі права.

Суд правильно послався на правову позицію, яка викладена у п. 28 Постанови Пленуму ВСС України від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно до якої при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону "Про виконавче провадження", а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Однак помилився у застосуванні наведених норм матеріального права при вирішенні цього спору.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем, фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Суд не взяв до уваги, що за змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України та відповідно до наведеної норми ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» завдана позивачу шкода відшкодовується державою в даному випадку Московським ВДВС ХМУЮ України, працівником якого були порушені права позивача на своєчасне отримання постанови про відкриття та закінчення виконавчого провадження, за рахунок державних коштів.

Згідно до п.п. 14, 15 Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, затверджений Наказом МЮ України від 10.04.2012р. № 549/5 (Зареєстровано в МЮ України 10 квітня 2012 року за № 548/20861) Відділ утримується за рахунок Державного бюджету України, він є юридичною особою, має відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Той факт, що відшкодування завданої працівниками Московського ВДВС ХМУЮ шкоди передбачена законом за рахунок державних коштів не змінює обсяг його відповідальності і передбачений ст. 5 Закону «Про державну виконавчу службу» обов?язок держави фінансувати всі видатки, які у зв?язку з цим у нього виникають, тому висновки суду про те, що Московський ВДВС ХМУЮ є неналежним відповідачем - не відповідають вказаним нормам права.

Таким чином, слід визнати доведеним, що позивачу внаслідок затримки в отриманні постанов про відкриття виконавчого провадження та про його закриття було завдано моральної шкоди.

При визначенні розміру справедливого і розумного відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з положень п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 23 ЦК України: враховує характер і наслідки від вказаного правопорушення, яке не обмежило право позивача на своєчасне примусове виконання рішення суду на його користь, а не тривала, в межах законного строку, затримка в перерахуванні стягнутих на депозитний рахунок ВДВС 400 грн. на банківський рахунок стягувача пов?язана з ненаданням стягувачем державному виконавцю необхідних для цього банківських реквізитів. Крім того, як пояснив позивач при апеляційному розгляду справи, він за відсутності об'єктивних перешкод, на свій розсуд не використав передбачене ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» право для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження на предмет наявності постанови про відкриття виконавчого провадження, а натомість звернувся до суду з відповідною скаргою, що об?єктивно вимагало від особи більших зусиль і часу для отримання інформації про перебіг виконавчого провадження. В матеріалах справи також відсутні докази про завдану внаслідок невчасного отримання постанов державного виконавця непоправної або фатальної моральної шкоди, про що зазначено у позові ОСОБА_4

При таких обставинах, виходячи з незначної глибини душевних страждань, відсутності доказів про погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, колегія суддів вважає розумною і справедливою компенсацію заявленої моральної шкоди в сумі 100 грн., більший розмір моральної школи позивачем не доведений.

Таким чином, оскільки висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд порушив вказані норми матеріального і процесуального права, то з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 грн.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити, за його недоведеністю.

Стягнути з Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в дохід держави 243,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: