У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики, процентів та інфляційних коштів за несвоєчасне виконання зобов'язань за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2014 року та касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 з метою придбання квартири для своєї сім'ї, взяв у неї в борг 320 тис. грн, які зобов'язався повернути після продажу квартири. Їй стало відомо, що квартира у будинку АДРЕСА_1 продана ОСОБА_6, але гроші їй не повернуті. Зазначала, що оскільки на час укладення договору ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_6, гроші бралися у борг в інтересах сім'ї, тому відповідачі несуть перед нею солідарну відповідальність за зобов'язаннями щодо повернення суми боргу, з урахуванням три проценти річних та інфляційного збільшення суми боргу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 320 тис. грн, три проценти річних від простроченої суми за період з 20 травня 2013 року до 4 вересня 2014 року в розмірі 12 387 грн 95 коп., інфляційне збільшення суми позики за вказаний період у розмірі 39 502 грн 22 коп. та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 25 жовтня 2007 року в розмірі 320 тис. грн, три проценти річних від простроченої суми за період з 30 грудня 2013 року до 4 вересня 2014 року в розмірі 6 549 грн 04 коп., інфляційне збільшення суми позики за вказаний період у розмірі 39 502 грн 22 коп. у решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_6 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2014 року виправлено в резолютивній частині рішення апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року описку в частині розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати на оплату судового збору в розмірі 3 732 грн 82 коп. та 454 грн у дохід держави.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані рішення та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_7, просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_6, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що договір позики укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошові кошти не отримувала, розписку не писала, присутньою при передачі коштів не була.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела, що позику надано ОСОБА_5 для створення спільної сумісної власності та використання в інтересах сім'ї і що ОСОБА_6 давала на це згоду і знала про це.

Крім того, доводи касаційної скарги стосуються в основному переоцінки доказів та фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), а порушення норм матеріального чи процесуального права не встановлено.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта