Провадження №2/522/1781/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошей, -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошей, посилаючись на те, що 15.04.2014 року він, позивач, уклав з відповідачкою через її представника ОСОБА_4 договір купівлі-продажу у письмовій формі, за яким відповідачка продала належне їй нежитлове приміщення (номер-апартаменти з кухнею) за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1, приміщення 309, загальною площею 373,5 кв.м., й відповідно до якого він повинен був сплатити в строк до 03.06.2014 року грошову суму у розмірі 1 500 000,00 гривень. Під час підписання договору купівлі-продажу йому, позивачу, були передані ключі від приміщення та оригінали правовстановлюючих документів на нього. На момент підписання договору представник відповідачки просив на декілька тижнів відстрочити укладення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу для завершення процедури оформлення перекладу наявної у нього довіреності від імені ОСОБА_3.

Позивач стверджує, що відповідно до умов договору купівлі-продажу він сплатив 03.06.2014 року відповідачці обумовлену суму за продане приміщення в розмірі 1 500000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. На його, позивача, прохання 04.06.2014 року завершити процедуру купівлі-продажу представник відповідачки почав ухилятися від укладення угоди, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Усудовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 1 500000,00 (один мільйон п'ятсот тисяч) гривень, обгрунтовуючи позовні вимоги положеннями ст.1212 ЦК України, згідно з якими особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Представник відповідачки позов не визнала, пояснила, що ОСОБА_3 є громадянкою США і там проживає, має у власності нерухоме майно - апартаменти з кухнею АДРЕСА_1 з причин виникнення спору із залиттям сусідів, вона, відповідачка, по рекомендації свого сина ОСОБА_5 надала довіреність для урегулювання спірних відносин щодо нежитлового приміщення на ім'я ОСОБА_4, при цьому знайомий її сина ОСОБА_6 завірив її, відповідачку, що згідно чинного законодавства України довіреність повинна надавати можливість відчужувати її майно. Після надання довіреності та смерті її сина ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вона взнала від юридичного відділу ТОВ «Управдом», яке є обслуговуючою організацією будинку, в якому знаходиться її нерухоме майно, що ОСОБА_4 не має наміру врегулювати спірні питання, а має намір продати апартаменти, більш того - шахрайськими діями позбавити її, відповідачку, майна. В подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_1, у якого знаходилися на зберіганні її правовстановлюючі документи на апартаменти, отримав ці документи, але не зміг нотаріально укласти договір купівлі-продажу апартаментів, так як довіреність на його ім'я не була внесена до єдиного реєстру довіреностей.

Представник відповідача зазначила, що відповідачка ніколи не мала наміру продавати своє майно - апартаменти, після смерті сина вона хворіла, була паралізована, не могла відразу відреагувати на шахрайські дії ОСОБА_4 та приїхати до України. Після надання довіреності на ім'я своєї невістки, яка мешкає в м.Одесі, вона дізналася, що на апартаменти накладено арешт ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06.06.2014 року, і тільки після цього їй стало відомо про позов до неї та шахрайську схему щодо її апартаментів, яку здійснив, на її думку, ОСОБА_4 з позивачем ОСОБА_2

Представник відповідачки просить суд відмовити у задоволені позову та скасувати арешт на нежитлове приміщення (номер-апартаменти з кухнею) за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1, приміщення 309, накладений ухвалою суду.

Третя особа - ОСОБА_4 у судовому засіданні позов визнав та просив задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належать нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення №309, загальною площею 373,5 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за номером в реєстрі №322, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним номером: 23628610, номер запису: 3458, в книзі: 96 неж.-75.

21.03.2014 року ОСОБА_3 у державного нотаріуса Джейсон П.Реска, Штат Нью-Йорк, склала на ОСОБА_4 довіреність, переклад якої був засвідчений ІНФОРМАЦІЯ_1 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за номером в реєстрі №5620.

З тексту перекладу довіреності вбачається, що ОСОБА_3 цією довіреністю уповноважила ОСОБА_4 щодо майна - нежитлових приміщень (номер-апартаменти з кухнею), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення №309, зокрема: бути її представником в усіх судах для захисту і представництва її інтересів; виконувати права володіння, використання та передачі у зв'язку з відчуженням (продажем, обміном) майна на користь будь-яких осіб з укладенням та підписанням попередньої, основної та іншої угоди з продажу, обміну на умовах, визначених за своїм розсудом.

15.04.2014 року, тобто вже після оформлення перекладу довіреності з англійської на українську, що спростовує доводи позивача про неможливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу майна без перекладу довіреності, ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 Договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, за умовами якого ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 21.03.2014 року, передав у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність, нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею), розташовані за адресою: АДРЕСА_1, приміщення №309, загальною площею 373,5 кв.м.

Згідно п.4 та п.7 цього Договору купівлі-продажу продаж приміщення здійснено за грошову суму у розмірі 1 500 000,00 гривень, які Покупець зобов'язаний перерахувати на розрахунковий рахунок Продавця в строк до 03.06.2014 року; сторони зобов'язуються нотаріально засвідчити цей Договір протягом одного робочого дня з моменту його підписання, але не раніше здійснення Покупцем платежу, вказаного в п.4 цього Договору.

Згідно ч.1 ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

За приписами ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

З урахуванням вищевикладеного, та положень ст.657 ЦК України, згідно з якими договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, положень ст.220 ЦК України, згідно з якими у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, суд приходить до висновку, що згідно умов довіреності від 21.03.2014 року ОСОБА_4 не мав повноважень від ОСОБА_3 на укладення нікчемного договору на відчуження нерухомого майна, тобто без його нотаріального посвідчення.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як встановлено судом та вбачається з квитанції №5233016 від 03.06.2014 року ОСОБА_2 вніс кошти у розмірі 1 500000,00 гривень на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_1 в ПАТ «Фінбанк» з призначенням платежу: «внесення коштів зг. Договору купівлі-продажу (м.Одеса, вул.АДРЕСА_1, приміщення 309).»

Втім договором купівлі-продажу від 15.04.2014 року, на умови якого посилається позивач, передбачено, що Покупець зобов'язаний перерахувати грошові кошти у розмірі 1 500 000,00 гривень на розрахунковий рахунок Продавця, тобто на розрахунковий рахунок відповідачки ОСОБА_3, а не її повіреного ОСОБА_4

Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів згідно положень ст.ст. 58-59 ЦПК України, які підтверджували б набуття або збереження ОСОБА_3 без достатньої правової підстави майно - грошових коштів у розмірі 1 500 000,00 гривень за рахунок позивача ОСОБА_2

За таких підстав, оцінивши всі зібрані за справою докази у сукупності, суд дійшов висновку, щопозовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.1212 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 154, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задовлені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошей - відмовити.

Скасувати арешт на нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення №309, загальною площею 373,5 кв.м. на ім'я ОСОБА_3, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2014 року .

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя 28.01.2015