№ 274/1649/15-ц
провадження № 2/0274/992/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17.06.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., за участю позивачки ОСОБА_1, представника третьої особи Паламарчука Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: служба у справах дітей Бердичівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою),-
Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання ОСОБА_4 та малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивує тим, що вона та її син ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 Крім неї та сина за вказаною адресою також зареєстрована відповідачка з дітьми. Фактично відповідачка ніколи за вказаною адресою не проживала. Дані обставини підтверджуються актами МК ВЖРЕП № 7. 29.01.2015 року рішенням Коростенського міськрайонного суду було розірвано шлюб між відповідачкою та її сином ОСОБА_3. На даний час відповідачка з дітьми проживає за адресоюАДРЕСА_2 Витрати на утримання даної квартири відповідачка не несе, не є членом їхньої сім"ї. Добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає. Вона з сином не має можливості розпоряджатися квартирою на власний розсуд.
У відкритому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.
В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про день розгляду справи повідомлені належним чином. Заяви про розгляд справи в їх відсутності суду не надали.
В судовому засіданні представник третьої особи - служби у справах дітей Бердичівської міської ради Паламарчук Ю.Ю. заперечив проти задоволення позовних вимог в частині визнання дітей такими, що втратили право на користування квартирою.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1998 року квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3(а.с.21).
Відповідно до довідки МК ВЖРЕП № 7 м. Бердичева від 06.04.2015 року, відповідачі зареєстровані у квартирі, яка на праві власності належить позивачам(а.с.20).
29.01.2015 року рішенням Коростенського міськрайонного суду було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3(а.с.11).
Також даним рішенням суду неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишено з ОСОБА_4.
Відповідачка з дітьми проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з червня місяція 2014 року, що підтверджується копією довідки Васьковицької сільської ради № 576 від 28.08.2014 року(а.с.10).
Згідно актів МК ВЖРЕП № 7 м. Бердичева ОСОБА_4 та малолітні діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають з 2010 року(а.с.17-19).
Також даний факт відсутності ОСОБА_4, та її дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8.
Дані свідки в судовому засіданні зазначили, що вони вже тривалий час проживають в одному будину поряд з позивачами. Постійно спілкуються з позивачкою. І приблизно з середини 2010 року вони не бачили відповідачку та її дітей в квартирі АДРЕСА_1
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 цього ж Кодексу, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
У відповідності до частини другої ст. 405 Цивільного Кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні відповідачка не надала доказів щодо поважних причин відсутності її та дітей в спірній квартирі, а також про наявність домовленості між нею та власниками даної квартири, хоча судом така можливість їй була надана.
А тому суд вважає, що оскільки відповідачі без поважних причин були відсутні більше одного року, то вони втратили право на користування вищезазначеним житлом, яке належить позивачам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Сплату судового збору, суд вважає, слід покласти на позивачів.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд,-
Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: О.В. Замега