БОРИСПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченка Д.В.

за участю секретаря Пузирна А.І.

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частини житлового будинку особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він був збудований за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тобто належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Посилаючись на ст.. 60, 70, 71 СК України позивач просить суд визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину спірного домоволодіння.

В свою чергу, ОСОБА_3 позов визнав частково. У своєму зустрічному позові, з урахуванням усіх уточнень та доповнень, він просить суд визнати 1/3 частину спірного житлового будинку його особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом, відповідач послався на те, що спірний будинок був дійсно збудований у шлюбі з позивачем, натомість на його будівництво окрім спільних сімейних коштів було витрачено частину власних коштів відповідача в сумі 429250 грн., а тому, він вважає, що 1/3 частина житлового будинку належить йому на праві особистої приватною власності згідно ст. 57 СК України та не підлягає поділу.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується первісний та зустрічний позови, суд вважає первісний позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню, а вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що з 10 лютого 2007 року по 03 грудня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у 2008 році ними був збудований житловий будинок АДРЕСА_1, що визнається сторонами та підтверджується копією рішення Гірської сільської ради від 23.01.2009 року №1175-20-V, копією паспорту на забудову садиби. Право власності на вищевказаний будинок було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.05.2009 року. Спірний будинок збудований на земельній ділянці власником якої є відповідач, що підтверджується відповідним договором дарування від 06 вересня 2008 року.

Допитаний свідок ОСОБА_5 також підтвердила в суді, що у 2008 році сторони побудували житловий будинок АДРЕСА_1, пояснила, що сторони спочатку проживали у батьків деякий час, а потім ОСОБА_3 бабуся віддала земельну ділянку і дозволила на ній побудувати будинок. Вона приїздила декілька разів на земельну ділянку і бачила початок будівництва будинку восени 2007 року, після закінчення якого допомагала вибирати меблі. Також, чула від позивачки про те, що був взятий кредит на будівництво. На підтвердження будівництва будинку до справи долучені також фотокартки.

За змістом ст. 60, 61 СК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вказав Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. При цьому підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю.

Суд погоджується із доводами позивача, що спірний будинок набутий за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тобто належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на те, що 1/3 частина спірного житлового будинку у відповідності до ст.. 57 СК України є його особистою приватною власністю, тому що зазначена обставина не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Судом критично оцінено долучену до справи копію рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2014 року №755/20358/14-ц, тому що зазначеним судовим рішенням лише вирішений спір стосовно стягнення відповідних грошових коштів по виплаті кредиту і дане судове рішення не містить інформації щодо предмету доказування.

Також, відхиляються посилання відповідача на показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3, тому що вказаний свідок лише пояснив про те, що він думав та знав, що у його брата є якісь власні грошові кошти від бізнесу, які він використав на початку будівництва будинку. При цьому, звідки він про це знав, джерело походження таких коштів, суму свідок в судовому засіданні не вказав.

Долучені до справи відповідачем документи, а саме: довідка Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 11.06.2015, відомості Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про доходи та утримані податки, звіти фізичної особи підприємця за відповідний період не підтверджують обставини, на які посилається відповідач, що 1/3 частина спірного житлового будинку будувалась виключно за кошти які належать особисто відповідачу.

Згідно із ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частини житлового будинку особистою приватною власністю слід відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідача.

Керуючись ст. 88, 208, 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3654 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частини житлового будинку особистою приватною власністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Ткаченко