АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2241/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Колесник О.М.
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 43 571,42 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що ОСОБА_2 повинна відшкодувати шкоду, задану внаслідок ДТП, оскільки її страхова компанія протягом двох років не виконує рішення суду про стягнення такої шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що предметом попереднього рішення, на яке посилається суд, було страхове відшкодування, відповідач ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», позивач - ОСОБА_4, а виплата відшкодування не здійснена по даний час.

Крім того, не відповідає дійсності й посилання суду першої інстанції на те, що «ОСОБА_4 є чоловіком Позивачки», оскільки ОСОБА_4 є сином позивача і не є власником пошкодженого майна (автомобіля) та відповідно і не має права на відшкодування збитків, завданих майну, власником якого є інша особа.

Зазначив, що в оскаржуваному рішенні суд застосовує норми Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини та відносини у сфері добровільного страхування (ст. ст. 626, 631, 979, 988, 990), але страхування цивільно-правової відповідальності є обов'язковим видом страхування і регулюється спеціальним законом - ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апелянт також вказав на те, що Верховний Суд України узагальнив судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, зокрема в розділі: «Спори щодо здійснення страхових виплат третім особам, на користь яких укладено договір страхування» зазначив наступне: - «… При спричиненні шкоди потерпілий має право отримати відшкодування від її заподіювача, а також обирати, до кого цю вимогу пред'являти - до заподіювача чи до страховика».

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його безпідставності та необґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 24.05.2011 року з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої, автомобіль позивача ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень у розмірі 43 721,42 грн., що підтверджується звітом №11/05-AZ61 від 2.11.2011 року про вартість відновлювального ремонту.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2012 року, яке набрало законної сили 24.12.2012 року, стягнуто з ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» на користь ОСОБА_4 43 571 грн. 42 коп. вартості відновлювального ремонту автомобіля за мінусом 500 грн. франшизи разом з 350 грн. вартості звіту та судового збору, а всього 44007 грн. 13 коп. (а.с.25-26).

12.04.2013 року судом було видано виконавчий лист про стягнення з ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» на користь ОСОБА_4 страхового відшкодування в розмірі 43 571 грн. 42 коп. та 435 грн. 71 коп. судових витрат.

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованою відмовою у задоволені позову, оскільки вже є рішення про стягнення з ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» страхового відшкодування, завданого ОСОБА_2 на користь сина позивача ОСОБА_4 за вказаною вище подією ДТП, а тому стягнення страхового відшкодування у даному спорі є подвійною відповідальністю за одне і теж зобов'язання, що в розрізі положень Конституції України є недопустимим.

Крім того, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2012 року є чинним, а питання його неналежного виконання не може слугувати підставою для звернення з позовом до ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1, отримавши право на відшкодування шкоди при альтернативі вибору особи, з якої повинно бути стягнуто відшкодування, здійснила таку вимогу, звернувшись до ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс».

Отже, наявність рішення про задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового), не звільняє його від відповідальності за невиконання ним рішення суду.

Апеляційна інстанція не приймає до уваги доводи представника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 не мав права на пред'явлення вимоги про стягнення страхового відшкодування, оскільки саме ОСОБА_4 під час ДТП правомірно керував транспортним засобом відповідно до ст.. 1.6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як особа, зазначена у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Наразі, позивачка при розгляді справи вказаних обставин не спростовувала, лише посилалася на те, що рішення не виконується, а тому вважає, що винуватець ДТП має сплатити страхове відшкодування їй.

Не заслуговують на увагу колегії суддів твердження про те, що предметом попереднього рішення було страхове відшкодування, відповідач ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», позивач - ОСОБА_4, а виплата відшкодування не здійснена по даний час, оскільки суд стягнув 44007,13 грн. у відшкодування матеріальної шкоди саме за подію ДТП, яка мала місце 24.05.2011 року.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді