АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/490/2015 Головуючий 1 інст. - Бондар Ю.О.
Справа № 420/1577/13-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вище зазначеним позовом та просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь: 671,09 грн. у якості відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я; 12535,23 грн. у якості відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП; 15000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що 30.06.2013 року о 02-30 год. в с. Піски Новопсковського району сталося ДТП, під час якого відповідач ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_2, внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху допустив зіткнення транспортних засобів і пошкодив його автомобіль марки «SAMAND EL», державний номер НОМЕР_1. В результаті ДТП йому були завдані тілесні ушкодження і він знаходився на лікуванні в Новопсковському РТМО з діагнозом: ОЗЧМТ, струс головного мозку. На лікування він витратив 671,09 грн.

Розмір матеріального збитку, заподіяного пошкодженням його автомобіля складає, з урахуванням ПДВ, 10426,46 грн. З урахуванням відшкодованої страховиком суми просив стягнути з відповідача 2737,74 грн. матеріальних збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу.

Крім того, вказує позивач, він до ДТП таксував, маючи на це відповідний дозвіл, та отримував дохід, а в результаті пошкодження автомобіля та перебування на лікуванні він був позбавлений можливості отримувати доходи. Розмір матеріальних збитків складається з: 2737,74 грн., заподіяних внаслідок пошкодження транспортному засобу та непокритих страховим відшкодуванням; 261,04 грн. витрачених на оплату проїзду до страховика; 9537,19 грн. не отриманого доходу від ліцензованої ним діяльності ФОП - перевезення пасажирів на таксі.

Також ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди, розмір якої обґрунтовує тим, що ДТП наклало негативний характер на його уклад життя, спричинило багато незручностей, він має двох дітей та дружину на своєму утриманні, а дохід отриманий від таксування був єдиним джерелом існування, тривалий час він не міг повноцінно відпочивати та відновити сили. Все це спричинило емоційні переживання та страждання.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 31 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3: 671,09 грн. у якості відшкодування витрат на лікування; 940 грн. у якості відшкодування матеріальних збитків заподіяних внаслідок неотримання доходу за час перебування на лікуванні з 01.07.2013р. по 10.07.2013р.; 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди і 25.94 грн. компенсації судових витрат.

В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача суми 2 737,74 грн., що є різницею між встановленою вартістю матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, з урахуванням ПДВ у сумі 10 426 ,46 грн. та страховим відшкодуванням в сумі 7 688,72 грн.; що суд не врахував положення п.2 ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» в частині того, що сума страхового відшкодування зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість та 1000 грн. франшизи, а відтак це є прямі збитки, відшкодування яких покладається на особу, що заподіяла шкоду, тобто ОСОБА_4

Також на думку апелянта суд безпідставно відмовив у відшкодуванні збитків, заподіяних внаслідок неотримання ним з вини відповідача доходів і після 10.07.2013 року, оскільки він не міг працювати і після виписки з лікарні, так як був пошкоджений автомобіль - засіб для здійснення підприємницької діяльності. Страхове відшкодування він отримав лише 01.11.2013 року і тільки після цього зміг відремонтувати автомобіль та користуватися ним для здійснення підприємницької діяльності.

Судом також невірно зазначено, що ним не було доведений причинний зв'язок між понесеними витратами та ДТП. Якби з вини відповідача не сталося ДТП йому б не довелося їхати у Луганськ у страхову компанію та займати грошові кошти.

При визначенні суми завданої йому моральної шкоди, судом не врахована ступінь його моральних страждань та їх різновиди. Він страждав фізично, так як отримав тілесні ушкодження, а також було пошкоджено майно, яке було єдиним засобом для існування не тільки його, але і його малолітніх дітей, що призвело до порушення нормального укладу його родини.

Відповідач ОСОБА_4 подав апеляційному суду письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в яких просив усі судові витрати покласти на позивача ОСОБА_3, вказуючи, що той з місця ДТП поїхав своїм же автомобілем, на лікуванні в дійсності не перебував, а вільно пересувався, 02.07.2013 року брав кредит в с.м.т.Білокуракіно, 04.07.2013р. там же в банку сплачував єдиний податок, Вважає, що ОСОБА_3 в період між 30.06.2013р. і 01.07.2013р. міг потрапити ще в одне ДТП, але приховав від суду цю обставину.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку, передбаченому ч.2 ст.306 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, сторонами не оспорюється, підтверджується постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.07.2013 року та висновком №37 від 04.03.2014р. судово-медичної експертизи факт скоєння 30.06.2013 року відповідачем ОСОБА_4 сукупності адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та частиною 1 ст.130 КУпАП, внаслідок чого пошкоджено автомобіль позивача ОСОБА_3, а йому самому заподіяно легкі тілесні ушкодження без розладу здоров'я.

Згідно листа з відповіддю директора з продажу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-гарант» (далі по тексту ТДВ СК «Альфа-гарант») на заяву ОСОБА_3, проведеною суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертум-Аве» у відповідності до вимог ст.34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оцінкою пошкоджень застрахованого автомобіля марки «SAMAND EL», державний номер НОМЕР_1, встановлено, що станом на 14.08.2013р. вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного ТЗ з урахуванням ПДВ, становить 10426 грн.46 коп. Так як згідно п.2 ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування зменшується на суму ПДВ, то сума страхового відшкодування за відрахуванням ПДВ складає 8688 грн.72 коп. Крім того, договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/9984992, укладеного між ТДВ «СК «Альфа гарант» та ОСОБА_4, розмір франшизи складає 1000 грн., а відтак розмір страхового відшкодування зменшено на 1000 грн. Отже сума страхового відшкодування становить 7688 грн.72 коп. (а.с.12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд обґрунтовано та у відповідності з вимогами ст. ст. 22,23, 1166, 1167, 1187 , пункту 1 ч.1 ст. 1188, ст.1194 ЦК України виходив з того, що ОСОБА_3 має право на відшкодування збитків, майнової і моральної шкоди, заподіяних йому внаслідок неправомірних дій водія ОСОБА_4, яка не покривається страховим відшкодуванням.

Рішення в частині задоволення позову не оскаржено, а відтак і не переглядається.

Судова колегія погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача вартості проїзду позивачем до страхової компанії у сумі 261 грн.04 коп. і в частині відмови у позові про стягнення 9537,19 грн. у якості відшкодування збитків у вигляді не отриманого доходу та у зв'язку з цим позики грошей, оскільки позивачем не доведено шляхом надання належних та допустимих доказів дійсності саме таких збитків і наявності безпосереднього причинного зв'язку між ДТП і зменшенням його доходів.

Також обґрунтовано суд відмовив у стягненні суми передбачено п.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суми ПДВ, на яку зменшено розмір виплаченого позивачу страхового відшкодування, так як позивачем не надано документального підтвердження факту оплати позивачем ОСОБА_3 проведеного ремонту транспортного засобу пошкодженого під час ДТП.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 1000 грн. у якості відшкодування шкоди, зменшеної страховиком при виплаті страхової суми на розмір франшизи, так як вказана сума, згідно умов договору страхування ТЗ та ст.9 Закону України «Про страхування», є тією сумою збитків, яка не відшкодовується страховиком, а відтак має бути стягнута з ОСОБА_3, як особи, яка заподіяла шкоду.

Крім того, при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд не врахував повно і всебічно обставини справи і визначив розмір компенсації з відшкодування моральної шкоди який є занадто малий і не співмірний з наслідками та глибиною страждань, порушення звичайного укладу життя і ускладнень у позивача, що виникли у зв'язку з пошкодженням належного йому автомобіля.

Вказані обставини є підставою для зміни рішення суду шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з 1000 до 3000 грн.

При цьому колегія суддів виходить з того, що шкода позивачу заподіяна внаслідок грубих порушень відповідачем ОСОБА_3 не одного, а сукупності Правил дорожнього руху, що скоїв це правопорушення у стані алкогольного сп'яніння, що внаслідок цих порушень він пошкодив належний позивачу автомобіль не лише як транспортний засіб, призначений для задоволення звичайних побутових потреб для пересування, а ще й як джерело доходу сім'ї, знаряддя праці, для отримання якого ОСОБА_3 сплатив відповідні кошти за ліцензію.

Крім того, підлягає зміні і рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, оскільки суд не звернув увагу на ту обставину, що позивачем не повністю сплачено судовий збір за подачу до суду позовної заяви, яка містить різні позовні вимоги, за які, згідно вимог п.2 ст.4 та п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», позивач повинен був за кожну окремо сплачувати по 229,40 грн., а всього 458,8 грн.

Так як позивачем, згідно квитанції (а.с.1) сплачено лише 282,06 грн., то оплата недоплаченої різниці у сумі 176,74 грн. має бути покладена на відповідача.

Крім того, у зв'язку зі зміною рішення і збільшенням обсягу позовних вимог, які підлягають задоволенню, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України збільшується з 25,94 грн. до 133 грн. і сума стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування», ст.ст.4,6 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п. 3,4 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 31 жовтня 2014 року змінити.

Задовольнити позов в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі розміру франшизи. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 133 грн. у якості відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 176 грн.74 коп. судового збору в дохід держави.

В іншій частині рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 31 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: