У Х В А Л А

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року заступник прокурора Черкаської області звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 шкоди, завданої державі, у розмірі 19 750 000 грн із тих підстав, що ним під час виконання своїх службових обов'язків скоєно злочин, що встановлено вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 18 червня 2012 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 1 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2013 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Державного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») майнову шкоду в розмірі 19 750 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_6 оскаржив їх у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 1 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2013 року змінено в частині правових підстав задоволення позову та зазначено, що правовідносини регулюються нормами КЗпП України.

Позов заступника прокурора Черкаської області було задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» майнову шкоду в розмірі 19 750 000 грн.

Постановою Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року рішення суду касаційної інстанції від 19 березня 2014 року скасовано, справу передано на новий касаційний розгляд.

Звертаючись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, ОСОБА_6 порушував питання про скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 18 червня 2012 року, що набрав законної сили 11 вересня 2012 року, ОСОБА_6 було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України, і встановлено, що внаслідок зловживання своїм службовим становищем ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» зазнало матеріальних збитків на загальну суму 19 750 000 грн.

За частиною 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки винними діями відповідача державі було завдано шкоду, що встановлено вироком суду, на користь держави має бути стягнуто матеріальну шкоду на підставі статті 1166 ЦК України.

Однак із таким висновком суду повністю погодитися не можна, так як він суперечить вимогам закону та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Згідно з частиною 1 статей 1, 6 та 11 ЦК України наявність або відсутність прав та обов'язків сторін, їх обсяг, припинення, зміна або виникнення прав і обов'язків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права та договором.

Правовідносини щодо матеріальної відповідальності працівників визначені главою ІХ КЗпП України, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року (далі - Положення), які регулюють, зокрема, підстави, умови матеріальної відповідальності працівників та її розмір.

Відповідно до норм статті 137 КЗпП України при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, суд враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно.

Також суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (частина 2 статті 137 КЗпП України).

Отже, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити наявність укладеного трудового договору; підставу відповідальності працівника за майнову шкоду; чи спричинена шкода діями працівника; в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин; яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди); за яких обставин заподіяна шкода; чи спричинена шкода з корисних мотивів; чи є підстави для зменшення розміру шкоди залежно від майнового стану працівника.

Відповідно до статті 214 ЦПК України суд має викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника, розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, та розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням норм статті 137 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій встановили лише підстави матеріальної відповідальності працівника, але не визначились і не зробили висновків щодо наявності підстав, передбачених статтею 137 КЗпП України, та застосування до встановлених правовідносин положень цієї статті.

До того ж суди не врахували, що згідно зі статтею 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених нормами статті 130 цього Кодексу.

За таких обставин суди неправильно застосували норми матеріального права, в порушення норм процесуального права не встановили всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відтак судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 листопада 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик