Справа № 362/7586/13 Головуючий у І інстанції Орда О. О
Провадження № 22-ц/780/422/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 52 17.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Київської обласної ради "Західне бюро технічної інвентаризації" про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, який уточнила під час розгляду справи та просила стягнути з відповідача cередній заробіток за весь час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки, а саме з 22 листопада 2013 року по 25 грудня 2013 року, зобов'язати внести до трудової книжки новий запис про звільнення на 25 грудня 2013 року, стягнути оплату за виконану роботу безпосередньо перед звільненням, 600 грн. збитків, понесених в зв'язку з необхідністю публікації оголошень в засобах масової інформації та 10000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що вона працювала техніком з інвентаризації нерухомого майна у відповідача КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації».

08 листопада 2013 року нею було подано заяву про звільнення за власним бажанням, яке мало б бути 22.11.2013 року, проте в цей день трудова книжка не була видана. 25 листопада 2013 року її було повідомлено, що необхідно з'явитися для отримання трудової книжки за юридичною адресою та місцезнаходженням підприємства в м. Обухів, проте і там трудову книжку їй не було видано, а було повідомлено, що поки нею не буде сплачено 8000 гривень за сертифікат інженера з інвентаризації нерухомого майна, який вона отримала 18 січня 2013 року після проходження навчання, трудову книжку їй не повернуть. Наступного дня їй зателефонувала інженер з якості та запропонувала приїхати у м. Обухів, переписати заяву про звільнення з іншою датою та забрати трудову книжку, проте вона відмовилась оскільки фактична дата звільнення повинна бути 22 листопада 2013 року. Таким чином, мотивуючи тим, що трудова книжка в день звільнення видана не була, відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме за період з 22.11.2013 року по 25.12.2013 року.

Крім того, позивачка посилаючись на те, що з нею не було проведено розрахунків за виконану нею роботу безпосередньо перед звільненням, а саме за проведену нею технічну інвентаризацію та виготовлені технічні паспорти, які на момент звільнення не були видані замовникам, просила стягнути оплату за виконану роботу.

Щодо вимог про стягнення збитків у сумі 600 грн. позивачка послалась на те, що після того, як вона подала заяву про звільнення виявила, що з її робочого місця зникли сертифікат інженера та іменна печатка тому вона подала відповідні оголошення в ЗМІ вартістю 400 грн. для отримання дублікату. Проте 24.02.2014 року відповідачем було повернуто сертифікат в непридатному стані, тому вона знов була вимушена звернутись с оголошеннями в ЗМІ, що він є пошкодженим, що їй коштувало 200 грн.

Додала, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку оцінила в 10000 грн. оскільки їй були спричинені моральні страждання через втрату нормальних життєвих зв'язків та необхідність протягом тривалого часу вживати заходи для відновлення своїх прав. Через відсутність трудової книжки та сертифікату не могла влаштуватись на іншу роботу, її сім'я була позбавлена засобів для існування.

Представник відповідача позов визнала частково, щодо виплати недоотриманої заробітної плати в сумі 99,23 грн. та відшкодування коштів витрачених на оплату оголошень щодо втрати сертифіката та моральної шкоди в розмірі 1500 грн. в зв'язку з участю позивачки в судових засіданнях. В іншій частині позову просила відмовити.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Суд стягнув з Комунального підприємства Київської обласної ради "Західне бюро технічної інвентаризації" на користь позивачки ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату у сумі 99 грн. 23 коп.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Посилається на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки щодо доведеності і обґрунтованості її вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, заперечення представника відповідача проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року №11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 48 КЗпП України передбачено, що порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Наказом № 58 від 29.07.93 р. Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. Пунктами 4.1, 4.2. вказаної Інструкції визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді техніка з 16.04.2007 року згідно наказу №14 від 16.04.2007 року (а.с.34 )

На підставі наказу №49-К від 25.11.2013 року позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням з 25 листопада 2013 (а.с.59).

В день звільнення 25 листопада 2013 року позивачка відмовилася отримати трудову книжку, про що 25.11.2013 року було складено акт про її відмову від ознайомлення з наказом про звільнення та від отримання трудової книжки. (а.с. 60-61)

26 листопада 2013 року відповідач своїм листом № 491 повідомив позивачку про те, що в зв'язку з її звільненням їй необхідно отримати трудову книжку (а.с. 64-65).

Також листом від 03.12.2013 року № 499 "Про розгляд заяви" КП КОР «Західне БТІ» повідомляло ОСОБА_1 про те, що їй необхідно прибути для отримання трудової книжки (а.с. 66-67).

25.12.2013 року позивачка отримала трудову книжку (а.с.88,107).

Розрахунок був проведений відповідачем 26.11.2013 року (а.с.62, 70-71 ).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення cереднього заробітку за весь час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки, зміни дати звільнення в трудовій книжці, суд першої інстанції посилався на те, що у затримці видачі позивачці трудової книжки немає вини відповідача, оскільки вона сама відмовилась вчасно отримати трудову книжку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

З наказу № 49-К "Про звільнення" від 25 листопада 2013 року вбачається, що позивачку ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України з 25 листопада 2013 року (а.с. 59), тобто датою звільнення позивачки є 25 листопада 2013 року.

Матеріалами справи підтверджується факт відмови позивачки 25.11.2013 року ознайомитись з наказом № 49-К від 25.11.2013 року і отримати трудову книжку про що було складено відповідний акт комісією у складі головний бухгалтер КП КОР «Західне БТІ» Слісарчук Т.П., бухгалтер КП КОР «Західне БТІ» Русан В.С., інженер з якості (контролер) КП КОР «Західне БТІ» Шолуденко Т.І., оператор комп. набору КП КОР «Західне БТІ» ОСОБА_5, голова профкому-технік з інвентаризації КП КОР «Західне БТІ» Позніхіренко В.Л, затверджений директором КП КОР «Західне БТІ» Ілюхіним Г.В. (а.с.60).

Відповідач направляв позивачу листи з проханням з'явитись до КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» для отримання трудової книжки у зв'язку зі звільненням.

При цьому розрахункові кошти для зарахування на картковий рахунок позивачки були направлені відповідачем 26.11.2013 року на підставі платіжного доручення від 26.11.2013 року № 1062, разом з тим з матеріалів справи вбачається, що затримка перерахування коштів на платіжну картку позивачки виникла з-за відсутності електронного файлу-відомості розподілу зарплати, тому кошти до моменту зарахування на картковий рахунок обліковувались на транзитному рахунку (а.с.123).

Відповідно до пункту 4 Наказу Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року "Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", власник або уповноваженого ним орган несе відповідальність за затримку трудової книжки тільки тоді, коли ця затримка відбулась з його вини.

Таким чином, невидача в день звільнення трудової книжки, як вбачається з матеріалів справи виникла не з вини відповідача, а відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що в цій частині рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду в цій частині відсутні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої втратою печатки сертифікату інженера з інвентаризації нерухомого майна та його пошкодженням.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка 16.11.2013 року подала оголошення в ЗМІ, вартістю 400 грн. про втрату сертифікату інженера та іменної печатки, оскільки виявила їх зникнення зі свого робочого місця.

Проте, позивачці 24.02.2014 року відповідачем було повернуто знайдений сертифікат, який знаходився непридатному стані, тому вона знов була вимушена звернутись с оголошеннями в ЗМІ, про його пошкодження, на що було витраченого 200 грн. При цьому загальна сума витрат склала 600 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, встановлено, що позивачка у зв'язку із зникненням з підприємства її печатки та сертифікату та в подальшому поверненням позивачці сертифікату у пошкодженому вигляді, понесла матеріальні збитки та випробувала моральні страждання, оскільки була змушена прикладати додаткові зусилля по організації і нормалізації свого життя. Зазначені обставини не заперечуються відповідачем.

Тому на думку колегії суддів, відповідач повинен відшкодувати позивачці матеріальні збитки та моральну шкоду. Проте, розмір моральної шкоди на думку колегії суддів позивачкою завищений. З урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки 2000 грн. моральної шкоди, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги докази на які вона посилалась не заслуговують на увагу, оскільки висновки суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заробітку за весь час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки з 22.11.2013 року по 25.12.2013 року та зобов'язання внести в трудову книжку новий запис звільнення з 25.12.2013 року, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, підстави для його зміни або скасування в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради "Західне бюро технічної інвентаризації" на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 600 грн. та у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради "Західне бюро технічної інвентаризації" на користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :