Справа № 522/2-2811/11-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2015 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Погрібного М.О.

При секретарі Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія «Сі Трайдент» і Міністерства інфраструктури України про стягнення компенсаційних виплат та за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія «Сі Трайдент» і Міністерства інфраструктури України про стягнення компенсаційних виплат, виплат за період непрацездатності, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В

Заступник прокурора Одеської області у червні 2005 року звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовом до Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія «Сі Трайдент» (далі ПАТ СК «Сі Трайдент») і Міністерства інфраструктури України про стягнення компенсаційних виплат у розмірі 80 000 США, у звязку із захворюванням та смертю моряка ОСОБА_2 Позов обгрунтовувся тим, що чоловік ОСОБА_1, ОСОБА_2, з 1997 року по 1999 роки працював на посаді електромеханіка на теплоході «Асканія Нова» та «Оболонь» (після зміни назви «Акмола»), які належали відповідачам, як правонаступникам Міністерства транспорту і звязку України, та були зареєстровані на офшорні Ліберійські компанії. Під час роботи на судні «Асканія Нова» в період з 19 липня 1997 року по 24 квітня 1998 року, сталася аварія, внаслідок чого ОСОБА_2 тривалий час, виконуючи ремонтні роботи, був змушений перебувати у затопленому приміщені машинного відділення та користуватися хімічними препаратами, які мали канцерогенні властивості, що стало причиною його захворювання, а в подальшому і смерті.

Після деякої перерви, 30 вересня 1998 року, ОСОБА_2 знову найнявся на роботу та пішов в закордонний рейс на теплоході «Оболонь», де між ним і власником судна «Сівондерер Навігейшн Інк.» був укладений договір найму. В грудні 1998 року, знаходячись в рейсі, ОСОБА_2 занедужав. У звязку з ненаданням йому належної медичної допомоги з вини власника судна, його хвороба швидко прогресувала і 15 лютого 1999 року він був списаний із судна, коли не міг самостійно пересуватися. Прибувши у м. Одесу, ОСОБА_2 був госпіталізований і лікувався в Одеській басейновій лікарні та у Одеському обласному онкологічному диспансері, де 28 грудня 1999 року помер. Посилаючись на договір найму моряка та колективний договір, що є невідємною частиною контракту індивідуального трудового найму ОСОБА_2, а також на положення ст. ст. 440, 440-1, 455, 456, 461 ЦК України, в редакції 1963 року, ст. ст. 171, 173, 173-1 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці» та «Правила відшкодування власником підприємства, установи й організації або уповноваженим їм органом збитку заподіяного працівникові ушкодженням здоровя повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 23 червня 1994 року за №472, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_1 звернулася до суду із самостійними вимогами до Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія «Сі Трайдент» і Міністерства інфраструктури України, в якій підтримала позовні вимоги заступника прокурора Одеської області, а також просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь компенсаційні виплати, передбачені колективним договором у розмірі 60 000 доларів США, виплати за час непрацездатності за 10 місяців в сумі 8 950 доларів США та моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що власником обох судів т/х «Асканія Нова» та «Оболонь» (після зміни назви «Акмола»), на яких працював її чоловік ОСОБА_2, являлася держава Україна, через своє підприємство Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», яке було перейменоване спочатку в акціонерну судноплавну компанію «Бласко», а потім в Державну судноплавну компанію «Чорноморське морське пароплавство» (надалі ДСК ЧМП).

В 1995-1997 роках, з метою уникнення можливих арештів балансових суден іноземними кредиторами, ДСК ЧМП за згодою Міністерства транспорту України, передала їх в офшорні Ліберійські компанії, в тому числі теплоходи «Асканія Нова» та «Петро Томасевич» (назва якого була змінена на «Оболонь», а потім на «Акмола)), які на 100% належали державі Україна.

На думку позивачки, держава Україна, в особі Міністерства транспорту та звязку України, а в подальшому правонаступник останнього Міністерство інфраструктури України, як фактичний власник судна т/х «Акмола» та приватне акціонерне товариство Судноплавна компанія «Сі Трайдент», як тримач акцій офшорного судновласника, компанії Сівондерер Навігейшн Інк, Ліберія, порушили положення міжнародних конвенцій і повинні нести солідарну відповідальність по сплаті на її користь компенсаційних виплат у звязку із захворюванням і смертю чоловіка ОСОБА_2, передбачених колективним договором у розмірі 60 000 доларів США, виплат за час непрацездатності чоловіка за 10 місяців в сумі 8 950 доларів США та відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

В судовому засіданні, представник прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та представник ОСОБА_1, ОСОБА_5, підтримали позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені вище. На запитання суду, будь-які клопотання про заміну відповідачів чи залучення до участі у справі інших співвідповідачів і третіх осіб, вони в судовому засіданні не заявляли, наполягаючи на своїх позовних вимогах саме до зазначених ними в позовних заявах відповідачам.

Представники відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який також представляв і інтереси відповідача ПАТ СК «Сі Трайдент», а також представник ПАТ СК «Сі Трейдент» ОСОБА_10, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. В обґрунтування своїх заперечень проти позову, вони посилалися на те, що відсутні будь-які правові підстави для стягнення з Міністерства інфраструктури України, яке являється правонаступником Міністерства транспорту і звязку України, та з ПАТ СК «Сі Трайдент» грошових коштів, зазначених позивачами. Моряк ОСОБА_2 ніколи не знаходився в трудових відносинах з Міністерством інфраструктури України та ПАТ «Сі Трайдент». Ні держава України, ні Міністерство інфраструктури України (попередник Міністерство транспорту та звязку України), не були і не являються держателями (власниками) акцій Ліберійської компанії «Сівондерер Навігейшн Інк.», з якою ОСОБА_2 укладав письмовий договір найму.

Крім того, представники зазначили, що причинно-наслідковий звязок між смертю ОСОБА_2 та наслідками його роботи на суднах т/х «Асканія Нова» і «Оболонь» («Акмола») відсутній і жодними доказами, позивачами не доведений. Докази протиправних дій Міністерства інфраструктури та ПАТ «Сі Трайдент», які б свідчили про завдання позивачці ОСОБА_1 моральної шкоди та матеріальної шкоди її чоловікові ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обовязків на вказаних вище суднах, позивачами не надано і їх не може бути взагалі з підстав, зазначених ними вище. хвороба, якою ОСОБА_2 захворів та помер, не відноситься до переліку хвороб, які відносяться до професійних захворювань.

Вислухав сторони, вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі встановлених фактів та досліджених доказів позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 і ОСОБА_2 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 03 травня 1960 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, видане 03 травня 1960 року (том №1, л.с.№57).

30 вересня 1998 року між ОСОБА_2 та власником судна «Оболонь» (в подальшому перейменованому на «Акмала»), - компанією «Сівондерер Навігейшн Інк.» (Ліберія) було укладено договір найму моряка про прийняття на борт судна на посаду електромеханіка (том №1, л.с. №№6, 35, 101).

Згідно п.п. 1-3 зазначеного договору найму моряка, його невідємною частиною, являвся колективний договір за загальними принципами комплектування суден персоналом (договір ТСС), відповідно до якого компанія «Сівондерер Навігейшн Інк» зобовязана була створити моряку ОСОБА_2 належні умови для праці та відпочинку і у разі заподіяння шкоди життю та здоровю компенсувати всі необхідні витрати (том №1, л.с. №№9- 34, 147-171).

Із письмової заяви ОСОБА_1 від 18 січня 2000 року поданої нею на імя директора ДП «УКМАР Україна», проти якого не заперечував представник прокуратури, діючий в інтересах ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5, видно, що її чоловік ОСОБА_2, під час знаходження за договором найму на т/х «Акмала» (колишня назва «Оболонь»), захворів і 15 лютого 1999 року був знятий (списаний) з судна та відправлений додому у м. Одесу (том №1, л.с. №47-48).

Прибувши до м. Одеси, ОСОБА_2, з березня по грудень 1999 року, амбулаторно та стаціонарно проходив лікування в Одеській басейновій лікарні і Одеському обласному онкологічному диспансері (далі ОООД), де 28 грудня 1999 року помер. Причина смерті - рак передміхурової залози із метастазами. Викладене підтверджується епікризами виписками басейнової лікарні, ОООД та Свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 (том №1, л.с. №№8, 111 - 114).

Згідно параграфів 16 та 17 Колективного договору, укладеного 01 липня 1998 року між Профспілкою працівників морського транспорту України та компанією «Сівондерер Навігейшн Інк.», який є невідємною частиною договору найму ОСОБА_2, роботодавець як судновласник зобовязаний за свій рахунок надавати медичне обслуговування моряку, який звільняється у звязку із захворюванням чи травмою, до того часу, поки таке медичне обслуговування буде потрібне, а також взяти на себе витрати, повязані із лікуванням та доглядом, до того часу, поки хвора чи травмована особа не вилікується, або не буде встановлено, що хвороба або непрацездатність має постійний характер.

Коли моряк списується із судна та сходить у будь-якому порту внаслідок хвороби чи травми, йому роботодавець продовжує нараховувати заробітну плату до того часу, поки він не буде репатрійований або не повернеться додому. Після цього він матиме право на допомогу у звязку із хворобою у розмірі еквівалентному його основній заробітній платі і надбавці, яка забезпечує лише прожитковий мінімум, поки він залишиться хворим або травмованим в межах не більше 112 днів. У випадку травми йому мають виплачуватися кошти до видужання або поки не буде встановлено, що непрацездатність має постійний характер. Коли моряк залишає судно, йому авансом виплачується допомога у звязку з хворобою за кількість днів непрацездатності.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що після списання ОСОБА_2 із судна у звязку з захворюванням, на підставі вказаних параграфів колективного договору він мав право на отримання від роботодавця «Сівондерер Навігейшн Інк.», як судновласника, коштів на медичне обслуговування, лікування та догляд і отримання заробітної палати до повернення додому.

Однак, такі вимоги при житті, ОСОБА_2 роботодавцю не висував і 28 грудня 1999 року помер, що в судовому засіданні підтвердили позивачі.

Позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах ОСОБА_1 та її самостійні вимоги, з підстав викладених ними, як в позовних заявах так і в судовому засіданні не можуть бути задоволені, оскільки позивачами жодним чином та жодними допустимими доказами не доведено, що під час знаходження ОСОБА_2, в 1997-1998 році на борту судна «Асканія Нова» сталася аварія і він, як електромеханік, внаслідок усунення її наслідків перебував у таких умовах праці, які нібито стали передумовою виникнення у нього раку передміхурової залози. Позивачі не надали суду жодного допустимого доказу в підтвердження зазначених обставин та причинно-наслідкового звязку між здійсненням ОСОБА_2 ремонтних робіт під час рейсу, його хворобою та смертю.

Посилання позивачів на листи головного лікаря Одеського обласного онкологічного диспансеру від 26 квітня 2000 року та від 31 липня 2007 року про те, що на його думку на швидкий розвиток хвороби ОСОБА_2 могли вплинути обставини несвоєчасного початку лікування, як на обґрунтування причинно-наслідкового звязку шкідливих умов його роботи на судні т/х «Асканія Нова» та смертю, суд прийняти до уваги не може, оскільки думка головного лікаря ОООД є лиш припущенням.

Згідно пункту 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року за №472 (в редакції 1997 року), яка діяла на час хвороби та смерті ОСОБА_2 (далі Правила) та на які посилаються позивачі по даній справі, як на підставу своїх вимог - власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди.

Відповідно до пункту 2 Правил, доказами вини власника можуть бути:

- акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання;

- висновок службових осіб (органів) які здійснюють контроль і нагляд за охороною праці та дотримання законодавства про працю, або профспілкового органу щодо причин ушкодження здоровя;

- медичний висновок про професійне захворювання;

- вирок або рішення суду, постанова прокурора, висновок органів дізнання або попереднього слідства;

- рішення про притягнення винних осіб до адміністративної або дисциплінарної відповідальності;

- рішення органів соціального страхування про відшкодування власником витрат на допомогу працівникові в разі тимчасової непрацездатності у звязку з ушкодженням здоровя;

Відповідно до висновку експерта №25 комісійної судово-медичної експертизи від 22 січня 2015 року, яка була призначена судом за клопотанням позивачів з метою встановлення причинно-наслідкового звязку між здійсненням ОСОБА_2 ремонтних робіт під час рейсу на теплоході «Асканія Нова» з 19 травня 1997 року по 24 квітня 1998 року і виконання ним трудових обовязків на теплоході «Оболонь» (перейменований на «Акмала») 30 вересня 1998 року по 15 лютого 1999 року та його смертю, провести комісійну судово-медичну експертизу не представилося можливим у звязку з ненаданням позивачами, як суду так і експертній установі, необхідних матеріалів, які б підтверджували доводи позивачів, якими вони обґрунтовували свої позовні вимоги і клопотання про необхідність судово-медичного експертного дослідження (том.№3, л.с. №№221-249).

Таким чином, згідно ст. ст. 440, 455-457 ЦК України в редакції 1963 року, ст. 173 КЗпП України та Правил, для покладання відповідальності на субєкта, який спричинив ушкодження здоровю, необхідно, щоб потерпілий довів наявність шкоди та її розмір, протиправність дій субєкта, яка повинна полягати у порушені діючих правових норм, а також причинний звязок між протиправною поведінкою субєкта, що у всіх випадках встановлюється медико-соціальною експертною комісією.

Крім того, посилаючись на те, що Міністерство інфраструктури України та ПАТ СК «Сі Трайдент» являються належними відповідачами по даній справі, і повинні нести матеріальну і моральну відповідальність за пошкодження здоровя та смерть моряка ОСОБА_2, позивачі не надали суду жодних допустимих доказів знаходження ОСОБА_2 при житті в трудових чи договірних відносинах з відповідачами по даній справі під час виконання ОСОБА_2 трудових обовязків на судах «Асканія Нова» та «Акмала» в 1997-1999 роках, а також їх винних дій, які б могли спричинити чи спричинили шкоду ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. ст. 440, ст. 456 ч.1 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час захворювання та смерті ОСОБА_2, шкода заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків передбачених законодавством Союзу РСР. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Роботодавець відшкодовує заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя шкоду за умови, що така шкода є обєктивним наслідком виконання працівником обумовлених трудовим договором обовязків.

Ні Міністерство інфраструктури України (попередник Міністерство транспорту та звязку України), ні ПАТ СК «Сі Трайдент», не знаходилися в трудових відносинах з ОСОБА_2 і будь-яку матеріальну шкоду та ушкодження здоровю повязане з виконанням трудових обовязків, вони йому не завдавали.

Суд не може прийняти до уваги доводи та докази позивачів, на які вони посилаються, як на обґрунтування того, що Міністерство інфраструктури України та ПАТ СК «Сі Трайдент», нібито являються правонаступниками роботодавця судновласника «Сівондерер Навігейшн Інк.» (Ліберія), оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Обставини, на які посилаються позивачі, за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування (договори, контракти, правовстановлюючі документи) і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, 440, 440-1, 455 -457 ЦК України в редакції 1963 року, ст. 173 КЗпП України, «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року за №472 (в редакції 1997 року), суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволені позовних вимог заступника прокурора Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія «Сі Трайдент» і Міністерства інфраструктури України про стягнення компенсаційних виплат та за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія «Сі Трайдент» і Міністерства інфраструктури України про стягнення компенсаційних виплат, виплат за період непрацездатності та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: