Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Колодяжної І.М.

при секретарі - Гончарові С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, в якому просили визнати заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла двоюрідна сестра матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

Одразу ж після приватизації своєї квартири ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, остання звернулася до ОСОБА_2 з питанням на кого заповісти вказану квартиру, на що вона відповіла, що на неї ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_5 (на той час прізвища були - ОСОБА_2).

Пізніше, приблизно в період з 2002 року по 2012 рік ОСОБА_4 було складено заповіт на ім'я ОСОБА_1, згідно якого померла заповіла позивачці все своє майно з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося.

У ОСОБА_4 дітей не було, її чоловік ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Позивачі були єдиними її родичами, дуже тісно з нею спілкувалися, всіляко їй допомагали харчами, матеріально, в побуті при житті та до самої її смерті.

Крім того, ОСОБА_4 перебувала на обліку в територіальному центрі, де вона була «закріплена» за працівником територіального центру, відповідачкою по справі, ОСОБА_3.

Позивачі постійно спілкувалися з померлою та неодноразово помічали неадекватну поведінку померлої наприкінці її життя (приблизно за 3-2 роки до смерті), їй щось марилося, вона прокидалася вночі та щось говорила, могла протягом деякого часу дивитися в одну точку, могла ходити вночі та потім про це не пам'ятати. У неї були присутні дивні страхи, агресивність, яких позивачі раніше за нею не помічали. Все це позивачі пов'язували з процесами, які невідворотно проявлялися з наступом її старості, адже померла ОСОБА_4 у віці 97 років.

Позивач ОСОБА_2 в 2014 році, після смерті ОСОБА_4, дізналася в приватній розмові від відповідачки про те, що померла склала заповіт на відповідачку.

Після смерті ОСОБА_4 Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 340/14.

Позивачі вважають, що заповіт, складений ОСОБА_4 на ім»я відповідачки не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що не відповідає внутрішній волі спадкодавця, оскільки вона часто хворіла, була похилого віку та не могла адекватно виражати свою думку.

Крім того, спадкодавець неодноразово зазначала, що все своє майно вона хоче залишити позивачам, на підтвердження чого і склала заповіт на ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала, просила його задовольнити. Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Представник третьої особи Сьомої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 на випадок своєї смерті щодо належного їй майна склала три заповіти:

13 серпня 1993 року ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_9 все своє майно, в тому числі належну їй приватизовану квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 13 серпня 1993 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою.

14 січня 2005 року ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 все своє майно, в тому числі належну їй приватизовану квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 14 січня 2005 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою.

13 листопада 2012 року ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 все своє майно, в тому числі належну їй приватизовану квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 13 листопада 2012 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою.

Посвідчення даного заповіту відбулося згідно ст. 1253 ЦК України, в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в зв»язку з поганим зором заповідача ОСОБА_4

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, кожен окремо, підтвердили, що вони були запрошені до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори для посвідчення вищевказаного заповіту в зв»язку з поганим зором заповідача ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Щодо посилань позивачів про відсутність у ОСОБА_4 в момент складання оспорюваного заповіту вільного волевиявлення та відповідності волевиявлення її внутрішній волі суд ставиться критично, оскільки вони ніякими доказами в судовому засіданні не підтверджені.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона у справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених ЦПК.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного те керуючись ст.ст. 10, 11, 82, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. М. Колодяжна