Справа № 419/1347/15-ц
Провадження № 2/419/384/2015
05 листопада 2015 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Іванововї О.М., при секретарі Краснопольському С.В.,
за участю: відповідача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ПАТ "БАНК ФОРУМ" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 04.08.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 7 572,36 дол. США та 29 985,56 грн. штрафних санкцій, з них: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 1 843,70 дол. США, поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 4 614,00 дол. США, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 1 032,33 дол. США, поточна заборгованість за нарахованими відсотками 82,33 дол. США, пеня 24 985 грн., штраф за невиконання п. 3.3.7 кредитного договору 5000 грн.
Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості у розмірі 7 527,36 дол. США та 29 985,56 грн. штрафних санкцій та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Представник позивача ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач - ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог.
Відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були сповіщені про час та місце судового засідання, надали до суду заперечення проти задоволення позовних вимог.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.
26 червня 2008 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки на забезпечення виконання кредитного договору №0225/08/09-ZNv від 26 червня 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 (а.с.8,9).
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, станом на 04.08.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 7 572,36 дол. США та 29 985,56 грн. штрафних санкцій, з них: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 1 843,70 дол. США, поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 4 614,00 дол. США, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 1 032,33 дол. США, поточна заборгованість за нарахованими відсотками 82,33 дол. США, пеня 24 985 грн., штраф за невиконання п. 3.3.7 кредитного договору 5000 грн. (а.с.26-29).
На підставі вищенаведеного, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості у розмірі 7 527,36 дол. США та 29 985,56 грн. штрафних санкцій та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
З такими доводами позивача суд не може погодитися, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, в зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за цим договором.
Згідно вимог ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
В матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що відповідачі попереджалися, у відповідності до встановлених норм для рекомендованих листів, про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги по погашенню боргу, що є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, домоволодіння, яке розташоване за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Штормове, пров. Сонячний, буд. 21, відповідає, оскільки його площа не перевищує 240 кв. м. (91,2 кв. м.) і місце проживання відповідача зареєстроване за даною адресою.
Інших квартир чи будинків відповідач у власності не має і такі дані в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Окрім того, разом з відповідачем у спірному будинку з моменту свого народження проживають і зареєстровані двоє малолітніх дітей, що підтверджується довідкою від 29.10.2015 року № 399 (а.с.57).
Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Відповідно до приписів ЗУ «Про охорону дитинства», всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоровя та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, включаючи право на житло. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
ЗУ «Про право власності» передбачає, що житлові та майнові права дитини є складовими її права власності.
Основним законом, який регулює охорону дитинства в нашій державі, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991, в якій встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Право дитини на майно, на житло є одним з основним прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе. Конвенція ООН про права дитини (прийнята і відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 21.11.1989 року, набула чинності для України з 27.09.1991 року) не містить окремої статті щодо захисту майнових та житлових прав дітей. Однак принципові позиції відстежуються в таких її положеннях :
- поважання і забезпечення всіх прав дитини без будь - якої дискримінації незалежно від багатьох позицій, у тому числі, і від майнового стану (ст.2);
- забезпечення інтересів дитини, такого захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя (ст.3);
- забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини (ст.6);
- жодна дитина не може бути обєктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на недоторканість житла (ст.16);
- закріплення «за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення» (ст.26);
- визнання права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, для чого держава «в межах своїх можливостей вживає необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права та у випадку необхідності надає матеріальну допомогу і підтримує програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом» (ст.27).
Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».
Право дитини на майно, на житло є одним з основним прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе.
Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.
Правочини, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням, оскільки відповідно до ч. 2,3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Тобто, законодавець забороняє вчиняти правочини щодо житлових приміщень, у яких проживають діти, без дозволу органу опіки та піклування, відсутність якого тягне за собою нікчемність правочину, а вирішальне значення має обставина фактичного проживання дітей у житловому приміщенні на момент укладення договору іпотеки.
За таких обставин передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам ст.12 закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без попередньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам ст.203 ЦК України, та порушує права малолітньої дитини.
Необхідно зважити і на те, що відповіно до положень Земельного кодексу України, у випадку звернення стягнення на земельну ділянку, як на предмет іпотеки, надану для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва - вона може бути відчужена лише громадянину України, а не юридичній особі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача і в задоволенні позову необхідно відмовити.
Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.
ПАТ «Банк Форум» надало до суду копію рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.06.2014 року № 49 «Про початок ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» (а.с.30).
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
На підставі ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 14, 16, 509, 525, 526, 530, 541, 543, 546, 610, 611, 612, 617, 629, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 11, 73, 209, 213-215 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Головуючий: О.М. Іванова