АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/958/2015 Головуючий у І інстанції - Бобровник О.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної власності подружжя та про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2про визнання майна об'єктом права спільної власності подружжя та про поділ спільного сумісного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 жовтня 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. В період шлюбу за спільні сімейні кошти було придбано 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу від 20.05.2010 року був оформлений на ім'я відповідача, також за відповідачем було зареєстровано право власності. Позивач вважає, що вказана квартира є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності. Також позивач вказала на наявність грошових коштів на депозитних рахунках відповідача, які також вважає об'єктами права спільної сумісної власності. Загальна сума коштів подружжя на депозитних рахунках 405 000 грн. В зв'язку із зазначеним позивач просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину грошових коштів, що зберігаються відповідачем на депозитних рахунках.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину грошових коштів, що зберігаються відповідачем: на депозитному рахунку НОМЕР_1 в ПАТ «Укргазбанк» в сумі 100 000 грн., на особовому рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 25 000 грн., на особовому рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 280 000 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач просила відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб 18 жовтня 2003 року.

Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.. 60 ч.2 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Під час шлюбу було придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20 травня 2010 року, який оформлений на ім'я відповідача.

В пункті 17 вказаного договору зазначено, що дружиною покупця ОСОБА_4 надано згоду на укладення цього договору.

Згідно копії з витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 зареєстрована 26.05.2010 року за відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до ст.. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що квартира набута подружжям за час їхнього шлюбу, за спільною згодою, а тому є спільною сумісною власністю, яка належить їм в рівних частках.

Посилання відповідача на те, що квартира була придбана за його особисті кошти, не можу бути прийняті судом, оскільки відповідач не надав достовірних доказів того, що спірна квартира була придбана за кошти дошлюбні або отримані на підставі договору даруваня.

Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - матері та тітки відповідача- колегія суддів ставить під сумнів, так як вони є близькими родичами апелянта, а тому зацікавлені в результаті розгляду справи. Окрім того, ними зазначено, що кошти вони відповідачу не подарували, а надали в борг, що породжує інші правові наслідки, ніж визнання права особистої власності.

Судом першої інстанції також задоволено вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину грошових вкладів, які на підставі договорів були внесені до банківських установ на ім'я відповідача.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки як вбачається із наданих копій договорів ( а.с.8-13) кошти до банківських установ відповідачем були внесені в період його шлюбу із позивачкою, а тому вони є спільною сумісною власністю сторін по справі і належать їм в рівних частках.

Посилання апелянта на те, що на час постановлення рішення суду кошти були відсутні, так як договори депозиту були укладені на один рік і по закінченню договорів, кошти були забрані ним із банківських установ,а тому не могли бути поділені між сторонами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулася до суду в червні 2013 року, коли дія договорів вкладу ще не закінчилася.

Та обставина, що відповідач сам розпорядився коштами, які належали подружжю на праві спільної сумісної власності, не позбавляє, на думку суду, права позивача на ці кошти .

Так як позивач звернулася до суду з позовними вимогами саме про визнання за нею права власності на 1/2 частину коштів, а не про поділ цих коштів, то у суду не було підстав для відмови у задоволенні цих вимог, так як на момент звернення до суду позивач мала право на половину заощаджень, які зберігалися на рахунках відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :