Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського районного суду від 3 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 11 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKMONN00000028 про надання кредиту, у відповідності до умов якого, останній отримав кредит у сумі 10000,00 гривень зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту 12 серпня 2011 року, шляхом внесення щомісячних платежів на погашення кредиту.

Своїм підписом у заяві-анкеті відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та Банком договір кредиту.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 5 квітня 2014 року утворилася заборгованість в загальній сумі 25476,15 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5124,82 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 1147,53 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 76,07 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 17438, 39 грн. та штрафу в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) і 1189,34 грн. (процентна складова), позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Банку зазначену суму боргу та вирішити питання по судових витратах.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 3 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм процесуального та матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги - факт отримання відповідачем коштів за кредитним договором підтверджується заявою про видачу готівки та розрахунком заборгованості, із якого вбачається, що відповідач отримав грошові кошти та деякий час сплачував заборгованість, але не в повному обсязі, що стало підставою для звернення з позовом до суду. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що 11 серпня 2008 року кредитний договір між Банком та відповідачем був укладений в письмовій формі, оскільки Анкета-Заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит») складають Кредитний договір.

Представник банку Дурдинець Р.Ю. підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, останній про час і місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами кожну обставину, на яку він посилається як на підставу заявлених позовних вимог, тобто не доведено те, що між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, а відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте з таким висновком не можна погодитись, виходячи з наступного.

Встановлено, що 11 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKMONN00000028 про надання кредиту у відповідності до умов якого останній отримав кредит у сумі 10000,00 гривень зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту 12 серпня 2011 року, шляхом внесення щомісячних платежів на погашення кредиту.

Своїм підписом в заяві-анкеті відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та Банком договір кредиту.

Станом на 5 квітня 2014 року утворилася заборгованість в загальній сумі 25476,15 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - в сумі 5124,82 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - в сумі 1147,53 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - в сумі 76,07 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - в сумі 17438, 39 грн. та штрафу - в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) і 1189,34 грн. (процентна складова).

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення Ужгородського міськрайонного суду від 3 листопада 2014 року не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Анкета-заява позичальника, підписана відповідачем, передбачає, що в разі прийняття банком позитивного рішення про надання йому кредиту Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифи банку та анкета-заява позичальника будуть складати кредитний договір між ним та банком, який буде вважатися укладеним не інакше, як при умові погодження усіх істотних умов (а.с. 11).

Банком було прийнято рішення та надано ОСОБА_1 кредит в сумі 10000 грн., що не заперечується ним самим та підтверджується заявою на видачу готівки від 11 серпня 2008 року (а.с. 112), розрахунком заборгованості (а.с. 4 - 7), з якого вбачається, що кошти відповідачем отримано та частково внесено суми на погашення кредитної заборгованості, й наданими в судовому засіданні апеляційного суду службовою запискою № 1-1144 від 11 серпня 2008 року та протоколом ухвалення рішення по кредиту.

Оскільки Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит») та підписаною відповідачем Анкетою-заявою передбачено всі істотні умови кредитних правовідносин, а банком прийнято рішення та видано відповідачу кредитні кошти, Договір кредиту між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 слід вважати укладеним, а відтак у Банку є всі правові підстави вимагати повернення кредитних коштів та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 267 цього ж Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Як вбачається з п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є невід'ємною частиною кредитного договору, «Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки (пеня, штрафи), за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років» (а.с. 110).

Встановлено, що останній платіж по поверненню кредитних коштів відповідачем внесено 25 вересня 2010 року, а кінцевий термін повернення кредитних коштів договором визначено - 12 серпня 2011 року (а.с. 11).

Позов подано у вересні 2013 року із визначенням суми заборгованості станом на 5 квітня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності, Отже підстави для застосування такого за заявою представника ОСОБА_3 в інтересах відповідача ОСОБА_1 (а.с. 43-46) відсутні.

Проаналізувавши в сукупності встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, підтверджені дослідженими доказами, що були надані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень, судова колегія дійшла висновку, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором підлягає задоволенню в частині стягнення суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та в частині стягнення штрафу (фіксована частина та процентна складова).

Разом з тим, керуючись положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, яку позивач просить стягнути з боржника в сумі 17438, 39 грн. та, виходячи із засад розумності й співвідношення із сумою основного боргу, визначити суму пені в розмірі 5000 грн..

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване і необхідно ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов Банку, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № MKMONN00000028 від 11 листопада 2008 року станом на 5 квітня 2013 року в загальній сумі 13037,76 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 5124,82 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі - 1147,53 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі - 76,07 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі - 5000,00 грн. та штрафу в сумі - 500,00 грн. (фіксована частина) і 1189,34 грн. (процентна складова).

Відповідно до ст. 88 ЦПК ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору у розмірі 503 грн. 95 коп..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 3 листопада 2014 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKMONN00000028 від 11 листопада 2008 року станом на 5 квітня 2013 року в загальній сумі 13037,76 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 5124,82 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі - 1147,53 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі - 76,07 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі - 5000,00 грн. та штрафу в сумі - 500,00 грн. (фіксована частина) і 1189,34 грн. (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 503 грн. 95 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: