Справа №591/8982/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прокудіна Н. Г.
Номер провадження 22-ц/788/197/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 листопада 2014 року

у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Мікулінцевої Вікторії Миколаївни

про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 листопада 2014 року подання державного виконавця відділу ДВС Сумського міського управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстровану в АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості по виконавчому листу №2-309/2012 від 04 травня 2012 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості по кредиту в розмірі 31290,57 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання про тимчасове обмеження її виїзду за межі України.

Вказує, зокрема, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують її ухилення від виконання рішення суду про стягнення з неї коштів. Суд першої інстанції не врахував, що державним виконавцем до суду не надано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і ту обставину, що боржник має реальну необхідність чи бажання виїхати за кордон і таким чином ухилятися від виконання кредитного зобов'язання.

Державний виконавець підтверджує той факт, що з постановою про відкриття виконавчого провадження обізнана не особисто ОСОБА_3, відносно якої відкрите виконавче провадження, а її мати, при цьому доказів тому, що обізнана саме мати, і що мати передала постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику, в матеріалах справи відсутні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення державного виконавця відділу ДВС Сумського міського управління юстиції Мікулінцевої В.М. та представника стягувача, які заперечують проти скарги та вважають ухвалу суду вірною, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

28 листопада 2014 року державний виконавець відділу ДВС Сумського міського управління юстиції Мікулінцева В.М. звернулася до суду з зазначеним поданням, мотивуючи його тим, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавчий лист №2-309/2012 від 04 травня 2012 року, виданий Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості по кредиту в розмірі 31290,57 грн. Державним виконавцем були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. Боржник добровільно не виконала рішення суду та своїх зобов'язань перед стягувачем.

При здійсненні виконавчих дій, згідно відповідей Державної інспекції сільського господарства та Управління Держземагенства в Сумській області встановлено, що за боржником майно не зареєстроване.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, просила тимчасово обмежити боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань по сплаті заборгованості на користь ТОВ «Кей-Колект» відповідно до виконавчого листа №2-309/2012 від 04 травня 2012, виданого Зарічним районним судом м. Суми.

Задовольняючи подання та обмежуючи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не узгоджується з обставинами справи, та не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2012 року задоволено позов ТОВ «Кей-Колект».

В рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 31 серпня 2007 року в сумі 31014,17 грн., з яких: 27349,38 грн. заборгованість за простроченим кредитом; 2735,22 грн. заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом; 341,02 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 88,55 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом; 500 грн. штраф; та від 31 січня 2008 року в сумі 39905,59 грн., з яких: 32142,80 грн. заборгованість за простроченим кредитом, 6222,40 грн. заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом; 603,81 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 436,58 грн. пеня несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом; 500 грн. штраф, звернуто стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 57,8 кв. м, житловою площею 33,7 кв. м, розташовану за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_5, для задоволення вимог ТОВ «Кей-Колект», шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки в порядку виконавчого провадження з початковою ціною 207200,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кей-Колект» в дольовому порядку 829,20 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по 276,40 грн. з кожної (а.с.4).

Рішення набрало законної сили 2 квітня 2012 року. Виконавчий лист виданий 4 травня 2012 року.

16 квітня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Сумського міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_3 про примусове виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми, яке набрало законної сили 2 квітня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку 31014,17 грн. боргу та 276,40 грн. з кожної (а.с.5).

20 жовтня 2014 року представник ТОВ «Кей-Колект» звернувся до відділу ДВС Сумського міського управління юстиції з заявою, в якій просив направити до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду, посилаючись на наявність у відділі ДВС на виконанні виконавчого листа № 2-309/12 про стягнення з неї на користь товариства заборгованості за кредитним договором (а.с.6).

Згідно повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 15 січня 2014 року ОСОБА_3 15 червня 2011 року документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії Е № (а.с.9).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, які передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом, виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування і може бути обмежена у здійсненні права лише у випадках, встановлених законом.

П. п. 2, 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» передбачають, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, в тому числі, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Положеннями п/п 2 п.2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" № 261/2008 від 24 березня 2008 року, листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року, листа Міністерства юстиції України від 06 червня 2008 року № 25-32/507 «Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, в тому числі зі сплати аліментів, покладені на них рішеннями судів», виданого на виконання Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» також передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі ДВС відсутній виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. Вказану обставину підтвердили в засіданні апеляційного суду і представник стягувача та державний виконавець.

Доводи державного виконавця, з якими помилково погодився суд першої інстанцї, про те, що боржник була повідомлена про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї заборгованості в сумі 31014, 17 гр., є необгрунтованими, оскільки саме таке рішення відносно ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутнє.

За наявності виконавчого листа, виданного на підставі рішення суду від 20 березня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, належну трьом іпотекодавцям, на погашення заборгованості за двома кредитними договорами шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки в порядку виконавчого провадження, ні стягувач, ні державний виконавець не надали суду доказів про те, в чому полягає ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, покладених на неї рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Державний виконавець не надала суду доказів про те, які вона в межах своїх повноважень вживала заходи, передбачені законом по примусовому виконанню вказаного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилання в поданні державного виконавця на відсутність майна у боржника, згідно відомостей, отриманих на її запити, є безпідставними, оскільки межі виконавчого провадження по виконанню рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачають необхідності перевірки у боржника іншого майна.

Державний виконавець не надала доказів тому, що боржник ухиляється від виконання саме того виконавчого документа, що фактично знаходиться на виконанні у відділі ДВС, і відносно якого постанова про відкриття виконавчого провадження суду не надана.

Висновок суду про наявність правових підстав для тимчасового обмеження ОСОБА_3 у виїзді за межі України, всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин справи, зокрема, щодо того, що боржник реально не має наміру виконувати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи, що порядок виконання такого рішення суду регламентований Законами України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку».

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду про ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості на користь стягувача, оскільки таке судове рішення відносно ОСОБА_3 не ухвалювалось.

З огляду на вищезазначене та обставина, що ОСОБА_3 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, в даному випадку не має правового значення при вирішенні питання про задоволення подання державного виконавця та про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Докази про певні дії чи бездіяльність боржника, її поведінку, які б свідчили про свідоме навмисне невиконання своїх обов'язків у виконавчому провадженні в процесі виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, чи перешкоджання його виконанню, в справі відсутні, а тому в задоволенні подання державного виконавця слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 листопада 2014 року в даній справі скасувати.

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -