Справа № 2/489/98/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, державного виконавця Акопової К.Р.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позивачка вказувала та те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 квітня 2014 року з відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей стягнуто аліменти в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Посилаючись на те, що відповідач не в повному обсязі виконує рішення суду про сплату аліментів на утримання дітей, у зв'язку з чим заборгованість по аліментам станом на 1 жовтня 2014 року складає 4000 грн., просила суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 1220 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Ленінський відділ державної виконавчої служби ММУЮ.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої вимоги.

Відповідач, в своїх запереченнях на позов посилався на те, що заборгованість по аліментам є меншою ніж зазначає позивачка, та незначною, вона виникла внаслідок його важкого матеріального становища, яке обумовлене відсутністю постійної роботи у м.Миколаєві та стабільного щомісячного заробітку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.04.2014 року з відповідача на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 стягнуто аліменти в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 березня 2014 року до досягнення дітьми повноліття.

На підставі рішення суду 22 квітня 2014 року судом було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС від 24.04.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа, а копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

На теперішній час виконавчий лист знаходиться на виконанні в Ленінському відділі ДВС ММУЮ.

Як слідує з наданої до суду довідки державного виконавця від 23.01.2015 року про розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_2 станом на 01.01.2015 року за відповідачем рахується заборгованість по аліментам у розмірі 4612 грн. 90 коп. З якої - 4000 грн. - заборгованість станом на 1 жовтня 2014 року.

Згідно пояснень позивачки в судовому засіданні та державного виконавця у січні 2015 року відповідачем було сплачено 1000 грн. заборгованості за грудень 2014 року. В зв'язку з чим загальний розмір заборгованості зменшився на 1000 грн.

З наданих позивачкою та державним виконавцем до суду довідок про заборгованість відповідача по аліментам слідує, що відповідач взагалі не сплачував аліменти на утримання дітей у червні, липні, серпні і вересні 2014 року.

На час розгляду справи судом заборгованість по аліментам не погашена.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (постанова Верховного Суду України №6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, є передбачені законом підстави для нарахування відповідачеві неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача, який був обізнаний щодо свого обов'язку зі сплати аліментів та не довів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

З урахуванням заявлених вимог (позивачка ставила питання про стягнення неустойки за несплату аліментів за червень, липень, серпень і вересень 2014 року станом на 1 жовтня 2014 року) розмір неустойки становить:

за червень 2014 року - (1000 х 1% х 92) = 920 грн.;

за липень 2014 року -(1000 х 1% х 61)= 610 грн.;

за серпень 2014 року - (1000 х 1% х 30) =300 грн.;

за вересень 2014 року (1000 х 1% х 1) = 10 грн.;

Враховуючи викладене, загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів складає 1840 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка просила стягнути з відповідача пеню в розмірі 1220 грн.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню в межах заявленого позову у розмірі 1220 грн.

Підстав для зменшення розміру неустойки судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1220 (одну тисячу двісті двадцять) грн. неустойки за прострочення сплати аліментів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.А. Спінчевська