АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Боярській І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби у м. Києві, про усунення перешкод у користуванні майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської РДА у м. Києві, Дніпровський РВ ДМС у м. Києві, про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_7, який успадкував вказану квартиру від своєї померлої сестри ОСОБА_8 Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2013 року за

ОСОБА_7 було визнано право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, до складу якого входила вказана квартира. 17 грудня 2013 року останнім було зареєстровано право власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, відповідачі, знаючи, що дана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2, чинять перешкоди у користуванні належним їй майном. Зокрема, в липні-серпні 2014 року ОСОБА_4 та новонароджена дитина ОСОБА_4 були зареєстровані у спірній квартирі. Вважаючи такі дії відповідачів неправомірними, просила позбавити їх права користування квартирою АДРЕСА_1 та виселити з неї, а також зняти ОСОБА_4 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 права користування квартирою АДРЕСА_1. Зобов'язано відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського _________________________________________________________

Справа № 755/25608/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1441/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти ОСОБА_4 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном та ухвалити нове, яким усунути їй перешкоди в користуванні квартирою та виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Апелянт посилається на ті обставини, що, незважаючи на те, що судом було позбавлено відповідачів права користування спірною квартирою та знято з реєстраційного обліку, останні створюють перешкоди позивачу у користуванні її майном, а тому підлягають виселенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд незаконно позбавив відповідачів права користування спірною квартирою, оскільки ОСОБА_3 придбала її у ОСОБА_11, яка на момент укладення договору була законним власником зазначеної квартири. Також вказує, що судом в порушення вимог закону знято відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки це питання відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_12 подану ним апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 просив відмовити.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подану нею апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 просила відмовити.

Представник Служби у справах дітей Дніпровської РДА у м. Києві, належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення скарги ОСОБА_2 та задоволення скарги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2011 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_11 з померлою ОСОБА_8 з 2004 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, та за ОСОБА_11, як спадкоємцем четвертої черги, визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 8 серпня 2012 року

ОСОБА_7 надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його сестри ОСОБА_8 (а.с. 10-14).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 2 жовтня 2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2011 року про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання за ОСОБА_11 в порядку спадкування за померлою

ОСОБА_8 права власності на зазначену квартиру скасовано, в позові ОСОБА_11 відмовлено (а.с. 15-17).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 7 травня 2014 року (а.с. 18-26), за ОСОБА_7 було визнано право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 грудня 2013 року (а.с. 27).

Право власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 січня 2014 року, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 28).

Згідно з відомостями довідки форми № 3, виданої ЖРЕО-405 27 серпня 2014 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (а.с. 31).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновків, що відповідачами чиняться перешкоди позивачу у користуванні квартирою, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а відповідачі - позбавленню права користування квартирою АДРЕСА_1 Одночасно, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів із зазначеної квартири з тих підстав, що позивачем не було не надано доказів на підтвердження того, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою, та зі змісту позовної заяви не вбачається посилань на норми ЖК України, які регулюють вказані правовідносини.

Такі висновки суду першої інстанції суперечать один одному та не відповідають фактичним обставинам справи, і колегія суддів з ними погодитися не може, враховуючи наступне.

Згідно зі ст.ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 1 червня 2012 року (а.с. 92-94),

ОСОБА_11 продала, а відповідач ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1. Право власності за останньою зареєстроване 7 липня 2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (а.с. 91).

Статтею 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 317, 319 ЦК України встановлено, що саме власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Водночас судом у порушення наведених норм не надано оцінку тому факту, що рішення суду про надання ОСОБА_7 додаткового строку для прийняття спадщини, про відмову у визнанні права власності за ОСОБА_11 в порядку спадкування, а також про визнання права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_7, на підставі якого і зареєстроване право власності, були ухвалені вже після відчуження квартири ОСОБА_11, як її законним власником, на користь ОСОБА_3

Також судом першої інстанції не враховано ту обставину, що договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 1 червня 2012 року, на теперішній час є дійсним та його дійсність ніким не оспорювалася.

З викладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є законним власником квартири АДРЕСА_1, і володіє та користується нею на підставі закону.

Позивачем ОСОБА_2 під час розгляду справи не доведено протиправності володіння відповідачем зазначеною квартирою.

Вказані обставини мають важливе значення для правильного вирішення спору, на що судом першої інстанції не було звернуто належної уваги, у зв'язку із чим останній дійшов помилкових висновків по суті заявлених позовних вимог.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні квартирою є передчасними, оскільки ОСОБА_3 не позбавлена права власності щодо цього майна. Також ці вимоги не є законними та обґрунтованими в розумінні наведених норм Конституції та цивільного закону, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд задовольнив позовні вимоги про зняття ОСОБА_4 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язав відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві вчинити відповідні дії по зняттю останніх з реєстраційного обліку.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, обов'язок Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві зняти з реєстрації таких осіб на підставі рішення суду про виселення або позбавлення права користування житловим приміщенням встановлений на законодавчому рівні та не потребує додаткового підтвердження у судовому порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про позбавлення права користування квартирою та виселення.

Положеннями статей 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби у м. Києві, про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко