РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015

Хмельницький міськрайонний суд в складі :

головуючої - судді Порозової І.Ю.

секретаря Гарячої Д.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Рекламний простір» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

16.09.2014року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до директора ПП «Рекламний простір» ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В подальшому позивачем збільшено позовні вимоги в частині поновлення на роботі, на займаній посаді та, на клопотання позивача, відповідача у справі замінено на ПП «Рекламний простір». В обгрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що будучи головним бухгалтером ПП «Рекламний простір», в період з 08.08.2014 року по 19.08.2014 року вона перебувала у відпустці, про яку попередньо було погоджено з відповідачем, але прибувши 20.08.2014 року на роботу виявила, що з офісу зникли усі речі і документи. 28.08.2014 року позивач дізналася про своє звільнення в зв'язку з прогулами. Оскільки причиною неявки на роботу була відпустка з відому директора, позивач вважає звільнення за прогули без поважних причин незаконним.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_3 наполягають на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 відбула на відпочинок не попередивши про це директора, без відповідного наказу про відпустку і в період її відсутності неодноразово виникала необхідність виконання функцій головного бухгалтера. В останні судові засідання представник повторно не з'явилася в зв'язку з перебуванням на лікуванні, про день та час слухання справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача, директор ПП «Рекламний простір» ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення по справі та клопотання про розгляд справи у відсутності представника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01.07.2010 року ОСОБА_1 працювала за сумісництвом головним бухгалтером ПП «Рекламний простір», а з 01.09.2011 року за основним місцем роботи. З 08.08.2014 року по 19.08.2014 року ОСОБА_1 перебувала на відпочинку, на морі, за відсутності наказу про надання відпустки. 15.08.2014 року ОСОБА_1 направлено вимогу про надання пояснень з приводу відсутності на роботі з 08.08.2014р. по 15.08.2014року, яку отримано за підписом Воронова-16.08.2014 року. 18.08.2014 року наказом директора ПП «Рекламний простір» №1-К/2014 ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КзпПУ), учинений 08.08.2014 року та з 11.08.по 15.08.2014 року. 26.08.2014 року ОСОБА_1 направлено копію наказу про звільнення та пропозицію надати трудову книжку для здійснення у ній відповідних записів.

Вказані обставини підтверджуються: оглянутим оригіналом трудової книжки позивача; наказами про прийняття на роботу, наказом про звільненні від 18.08.2014 року; вимогою про надання пояснень від 15.08.2014 року; пояснювальною запискою від 22.08.2014 року; листом від 26.08.2014 року; довідкою про перебування на морському відпочинку; актвми про відсутність працівника на робочому місці від 08.08.2014 року11.08.2014 року, 12.08.2014 року, 13.08.2014 року, 14.08.2014 року, 15.08.2014 року.

Відповідно до ст. 40КзпПУкраїни трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин( п.4).

Звільнення з цієї підстави допускається лише тоді, коли працівник був відсутнім на роботі без поважних причин як протягом усього робочого дня, так і понад три години безперервно або сумарно впродовж робочого дня. Законодавством не встановлено певного переліку причин такої відсутності. Оцінюючи причини відсутності на роботі, слід виходити із наявності чи відсутності в діях працівника вини, оскільки порушення трудової дисципліни (прогул - різновид такого порушення) кваліфікуються як винні дії працівника. Виходячи з цього, прогулом слід вважати: в тому числі, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відпустки або відгулів.

В судовому засіданні є повністю доведеним факт відсутності ОСОБА_1 на роботі з 08.08.2014 року по 15.08.2014 року.

Надання працівникам відпусток оформлюється наказом роботодавця, який видається на підставі графіка відпусток та відповідно заяви працівника у вільній формі або шляхом заповнення типової форми № 3-П, затвердженої наказом Держкомстату України від 5 грудня 2008 р. № 489, відповідно до якого на такому наказі передбачено підпис керівника структурного підрозділу при наданні працівнику відпустки, незалежно від її виду. Відповідно, якщо на підприємстві видання наказу про відпустку провадиться шляхом подачі заяви, то і в заяві працівника про надання відпустки має бути віза (згода) керівника. Необхідність такої візи (згоди), зумовлена виробничими факторами, зокрема необхідністю заміни працівника, якому надається відпустка, іншим працівником, покладення виконання посадових обов'язків на іншого працівника та інші.

Як вбачається з матеріалів справи візи ОСОБА_2 ні на заяві ОСОБА_1 на відпустку ні на представленому нею наказі немає. Крім того, наказ від 07.08.2014 року про відпустку ОСОБА_1 містить печатку підприємства з зазначенням №1, яка фактично виготовлена, як дублікат 12.08.2014 року, про що свідчить оглянутий судом оригінал квитанції від 12.08.2014 року, а відповідно цей наказ не міг бути виготовлений 07.08.2014 року.

Пояснення свідка ОСОБА_5 про обізнанність ОСОБА_2 про відпустку ОСОБА_1 оцінюються судом критично, оскілька вказана особа є родичкою ОСОБА_1, саме в її розпорядженні був дублікат печатки, яким скористалася ОСОБА_1, крім того, як вже зазначалося підтвердженням надання відпустки є відповідний наказ, а не усна розмова, з відомостей про розподіл заробітної плати, не вбачається нарахування відпускних ОСОБА_1.

З огляду на стосунки, які склалися між сторонами, зокрема попереднє розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також досліджені інші обставини справи, суд дійшов висновку про те, що відбуття ОСОБА_1 у відпустку було самовільним, а відтак не може визнаватися поважною причиною прогулів. Відсутність візи директора на багатьох інших наказах, представлених позивачкою та оглянутих судом свідчить про неналежне виконання обов'язків, а не про згоду директора на відпустку позивача. Позивачу в цій частині слід роз'яснити, що докази у справі не можуть грунтуватися на припущеннях. При цьому судом враховано той факт, що фактичний графік роботи ОСОБА_1 не потребував її постійного перебування на підприємстві, проте відповідачем доведено необхідність виконання головним бухгалтером своїх функцій в оспорюваний період, зокрема наказом про звільнення ОСОБА_6, договором найму приміщення від 1.08.2014 року; договором про надання телекомунікаційних послуг та актом прийому-передачі від 13.08.2014 року; договором про надання послуг доступу до телемережі від 14.08.2014 року.

Пояснення ОСОБА_1, впродовж усього розгляду справи, про те, що для виїзду сина ОСОБА_7 за кордон, представник відповідача ОСОБА_2 надавав згоду, а відтак був обізнаний про її відпустку, спростовані шляхом подачі рішення суду про визнання батьківства за іншою особою, та в зв'язку з цим визнано і самою ОСОБА_1 в частині відсутності такої згоди.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що її звільнили заднім числом також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовані нею ж представленим свідком ОСОБА_5, яка підтвердила про обізнанність позивачки про своє звільнення 20.08.2014 року, оскільки вони розмовляли про це, вимоги про зміну дати звільнення позивач не ставить.

232, 233, 235 КЗпПУ, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до приватного підприємства «Рекламний простір» відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя