Справа №472/944/14-ц 16.03.2015 16.03.2015 16.03.2015
Провадження №22ц-784/10/2015 Головуючий у 1-й інстанції Лузан Л.В.
Категорія 49 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

16 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Серебрякової Т.В.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2014 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про

розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивачка зазначала, що 19 лютого 2004 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Веселинівського РУЮ Миколаївської області.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сімейні стосунки із ОСОБА_2 не склалися у зв'язку з відсутністю порозуміння, постійними сварками, різними поглядами на сімейне життя, а також через те, що відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства і вихованні дітей.

Посилаючись на наведене, позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2014 року позов задоволено.

Постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 19 лютого 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №01.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду, посилаючись на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції всупереч вимог ст. 111 СК України не вжив заходів щодо примирення подружжя, порушивши норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що проголошена в ст. 51 Конституції України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано 19 лютого 2004 року, актовий запис №01 (а.с.34).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4,5).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, жоден з подружжя не бажає зберегти сім'ю, тому подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

За клопотанням ОСОБА_2 ухвалою апеляційного суду від 15 вересня 2014 року відповідачу та позивачці було надано строк для примирення. Однак, відповідач не надав доказів на підтвердження досягнутого примирення із позивачкою. Між тим, позивачка в заявах від 03 лютого 2015 року та 10 лютого 2015 року, які надійшли до апеляційного суду, зазначала що примирення та подальше спільне проживання із відповідачем неможливе внаслідок неправомірної поведінки відповідача. Дана обставина підтверджується наявними у справі копіями висновків Веселинівського РВ УМВС України в Миколаївській області від 26 січня 2015 року, 31 січня 2015 року, згідно яких за заявою ОСОБА_3 проводилася перевірка стосовно неправомірної поведінки відповідача .

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст.ст.112,113 СК України прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем, оскільки подальше спільне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд при ухваленні рішення не врахував всі суттєві обставини у справі, які свідчать про те, що конфлікт в сім'ї є тимчасовим, є безпідставними, оскільки належних доказів про можливість збереження сім'ї він суду на надав.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог цивільного і сімейного законодавства, тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді