У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 6 травня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед банком та її розміру.

Проте зазначені висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 22 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит на купівлю автомобіля «SKODA Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 16 000 Євро зі сплатою 0,78 % на місяць та з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 травня 2013 року (а. с. 8-9).

На забезпечення належного виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору, 22 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір застави вищезазначеного автомобіля.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору, станом на 1 квітня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 4 728,08 Євро.

25 травня 2009 року ОСОБА_6 передав позивачу автомобіль «SKODA Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1, для його реалізації та зарахування отриманих від продажу грошових коштів для погашення кредитної заборгованості, що підтверджується актом (а. с. 89).

Зі звіту про експертну оцінку транспортного засобу від 25 травня 2009 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля становить 93 500 грн, що еквівалентно 8 787,59 Євро (а. с. 135 - 143).

Відповідно до довідки Львівського МРЕВ, вищезазначений автомобіль 24 червня 2009 року був знятий з обліку для його реалізації, 3 листопада 2009 року транспортний засіб перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу (а. с. 88).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Апеляційним судом встановлено, що 31 серпня 2009 року на погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором було внесено грошові кошти у розмірі 8 074,27 Євро.

Статтею 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що спірний автомобіль було реалізовано за 8 074,27 Євро, що підтверджується меморіальним ордером (а. с. 182), а заборгованість по сплаті тіла кредиту станом на 31 серпня 2009 року (момент зарахування грошових коштів від реалізації автомобіля) становила 10 046,71 Євро (а. с. 4 - 5, 127 - 134). Позивач зазначав, що зобов'язання по сплаті кредиту було виконано частково, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірно продовжував нараховувати відсотки та пеню, відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_12_18/VS090827.html?pravo=1> у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_02_01/Z960254K.html?pravo=1>, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 11 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 212 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> та 214 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> (-статті 224226 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2000/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

На порушення вимог процесуального закону, суди належним чином не перевірили та не спростували доводи позивача про те, що у зв'язку із реалізацією предмета застави зобов'язання за кредитним договором було виконано частково, судами не було враховано вимоги ст. ст. 534, 526 ЦК України та не досліджено умови кредитного договору в частині порядку проведення розрахунків по договору. Крім того, суди не звернули уваги, що заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_6 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором, а також на підтвердження того, що грошових коштів від реалізації транспортного засобу було достатньо для погашення всієї заборгованості.

Враховуючи зазначене, судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 травня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак