АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

14 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Панченка М.М.,Саліхова В.В.

при секретарі: Шалапуді Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора,Київське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації права вланості на обєкти нерухомого майна - про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними,-

ВСТАНОВИЛА :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 за довіреністю ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин,що мають значення для справи, незаконність та не обгрунтованість рішення суду,невірну оцінку доказів. Зазначає, що суд не сприяв повному та об'єктивному розгляду справи, не урахував, що ОСОБА_6 не була власником будинку, а тому видані свідоцтва про право на спадщину після її смерті є недійсними.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

ОСОБА_7, яка є представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу відхилити,подала письмові заперечення.

ОСОБА_5,представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення долучені до справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість ухваленого рішення в цій частині колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того,що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_6 не була власником 1/2 частини спірного домоволодіння, а отже відсутні підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину виданих нотаріальною конторою після її смерті недійсними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 12.06.1958 року ОСОБА_9 подарувала своєї матері ОСОБА_6 1/2 частину незакінченого будівництвом домоволодіння по АДРЕСА_1 .

12.04.1973 року ОСОБА_6 склала заповіт яким заповіла своїм онучкам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 1/4 частині вказаного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

24.10.1987 року ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/4 домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частину домоволодіння кожний та зареєстрували своє право власності у БТІ.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про те, що свідоцтва про право на спадщину є недійсними з огляду на те, що ОСОБА_6 не набула права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння за договором дарування й тому воно не могло увійти до складу спадщини, позивачка послалася на рішення Радянського районного суду м. Києва від 01.03.1983 року та Київського міського суду від 31.03.1983 року.

Суд першої інстанції підставно не прийняв зазначені доводи позивачки до уваги, оскільки сприяючи позивачці у витребувані доказів та зробивши відповідні запити, встановив що цивільні справи в яких ці рішення ухвалені в архівах відсутні, а у поданих копіях не зазначено про набранням ними законної сили.

Разом із цим при видачі свідоцтв про право на спадщину відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нотаріусом, на виконання ст.50 Закону УРСР «Про державний нотаріат» в редакції чинній на момент відкриття спадщини, перевірялася належність нерухомого майна спадкодавцю ОСОБА_11 й було встановлено, що 1/2 частина спірного домоволодіння належить їх матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 24.10.1987 року за реєстром №7Н-18312 та зареєстрованого в Київському БТІ 3.03.1992 року за № 35352, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Крім того в матеріалах справи наявний акт прийняття домоволодіння в експлуатацію та рішення виконкому Радянської районної ради народних депутатів м. Києва № 1542 від 09.12.1991 року про затвердження цього акту в якому зазначено ,що 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_11 та ОСОБА_12( а.с.61-63).

Вказане свідчить про усунення на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 обставин зазначених у поданих позивачкою копіях рішень ,закінчення будівництва домоволодіння по АДРЕСА_1 та набуття ОСОБА_11 за життя права власності на частину будинку успадковану відповідачами.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦК України).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2012 в задоволенні позову ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Шевченківської районної у м. Києві ради, треті особи: ОСОБА_13,ОСОБА_14 про визнання права власності на квартиру та визнання права користування земельною ділянкою - відмовлено. Зазначене рішення ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3.07.2012 залишено без змін.

Оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачами її законних прав та інтересів суд першої інстанції обґрунтовано відмовив їй у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційні скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду від 26 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/31545/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 782 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.