Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1890/15 Головуючий у 1 інстанції: Геєнко М.Г.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 18" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2010 року по справі

за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України, Харківського Університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_3, про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням і утриманням у вищому навчальному закладі, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2010 року Військовий прокурор Харківського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України, Харківського Університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_3, про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням і утриманням у вищому навчальному закладі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перевіркою Військової прокуратури Харківського гарнізону встановлено, що відповідач проходив навчання та військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил з 14.07.2003 року по 14.09.2007 року на посаді курсанта. Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з громадянином ОСОБА_3 01.09.2004 року строком до 30.06.2008 року.

14 вересня 2007 року вказаний контракт був достроково розірваний на підставі пункту 59 підпункту "В" "Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних силах України курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів", у зв'язку з відмовою проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчання, та відповідач був виключений із списків особового складу Харківського університету Повітряних Сил наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 13.09.2007 року № 205

Харківським університетом Повітряних Сил були розраховані фактичні витрати, пов'язані з утриманням відповідача в Університеті з дня його зарахування по день виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала 20211 грн. 41 коп.

З "Загальним розрахунком № 350/176/100/24 коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_3" від 13 вересня 2007 року відповідач був ознайомлений, про що свідчить підпис.

При цьому, відповідач письмово відмовився добровільно відшкодувати Університету вказані витрати і на час подання позову не здійснив добровільного відшкодування.

Вважає, що невідшкодування на користь Харківського університету Повітряних Сил відповідачем суми витрат, пов'язаних з його утриманням в Університеті, тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави шляхом створення умов для невиконання видаткової частини Держбюджету.

Під час розгляду справи зменшив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 16671 грн. 20 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_3 у Харківському університеті Повітряних Сил, судові витрати віднести на рахунок відповідача.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду Військовий прокурор Харківського гарнізону подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2010 року апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано, провадження по справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року касаційну скаргу Харківського Університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Донецької області від22 листопада 2010 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою Військового прокурора Харківського гарнізону.

В апеляційній скарзі Військовий прокурор Харківського гарнізону, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, незастосування норм ч.ч. 10,11 ст. 25 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

ОСОБА_5 надіслав заперечення на апеляційну скаргу і просив розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника Міноборони, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п.4 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням курсанта у вищому військовому навчальному закладі, суд виходив з того, що на момент зарахування ОСОБА_3 до Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба нормативні акти, на підставі яких здійсненні нарахування, не діяли.

Проте з висновками суду не можна погодитися,виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XIIдалі - військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Згідно статті 9 зазначеного Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 15 Закону України "Про Збройні Сили України" визначено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до Статуту Харківський університет Повітряних Сил є вищим військовим навчальним закладом Міністерства оборони України, який згідно Закону України "Про Збройні Сили України" входить до складу Збройних Сил України і підпорядкований Міністерству оборони України

Судом встановлено, що наказом начальника Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба №714 від 14 липня 2003 року ОСОБА_3 був зарахований курсантом в учбовий заклад та проходив навчання та військову службу по 13.09.2007 року .

01.09.2004 року між Міністерство оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба та ОСОБА_3 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами військового навчального закладу строком до 30.06.2008 р. (а.с.16).

Міністерство оборони в особі навчального закладу взяло на себе зобов'язання, зокрема, забезпечувати курсантові фінансове та матеріальне забезпечення відповідно до законодавства України.

Відповідно до абз. 4 п.1 контракту ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання проходити військову службу (навчання) у Харківському університеті Повітряних сил протягом дії строку контракту на умовах, установлених законами та іншими нормативного правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби (навчання) та цього контракту та продовжувати подальше проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення навчання.

Під час навчання в Харківському університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба відповідач перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України.

14 вересня 2007 року контракт про проходження військової служби (навчання), був достроково розірваний у зв'язку з відмовою ОСОБА_3 від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчання та відповідач був виключений із списків особового складу університету наказом начальника університету (по стройовій частині) від 13.09.2007 р. № 205 ( а.с. 15).

Наказом начальника університету (по стройовій частині) від 13.09.2007 р. № 205 передбачалось утримати з відповідача суму витрат, пов'язаних з утриманням відповідача в університеті у розмірі 20211,41 грн. за період навчання в університеті згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964. Відповідач відмовився добровільно відшкодувати витрати, посилаючись на скрутне матеріальне положення, що підтверджується його підписом на загальному розрахунку.

Даний наказ відповідачем не оскаржений, а отже на момент розгляду справи в суді є чинним.

Разом з тим, під час розгляду справи 11.05.2012 року розрахунки учбовим закладом були уточненні та суду надано новий розрахунок витрат,пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_3 в Харківському університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, і вони складають16671,20 грн. ( а.с.69,70).

Відповідно до частини 10 статті 25 Закону України від 25.03.1992 року №2232 - XII "Про військовий обов'язок та військову службу" курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "й" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно з пунктами 3 і 4 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 "Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах" (далі - Порядок), відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до пункту 7 Порядку у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно пункту 1 спільного наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за №863/14130 (далі - Порядок розрахунку витрат), порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (далі - міністерства) витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу (далі - ВНЗ), у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) (далі - контракт) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ.

Пункт 2.3 Порядку розрахунку витрат передбачає, що у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.

У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Доводи відповідача про те, що Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 та Порядок розрахунку витрат, на підставі яких вчинено розрахунок відшкодування витрат пов'язаних з утриманням відповідача в університеті, прийняті після укладення контракту і не можуть застосовуватися до даних правовідносин, є неприйнятними.

Обов'язок курсанта відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу передбачено ч. 10 статті 25 Закону України від 25.03.1992 року №2232 - XII "Про військовий обов'язок та військову службу". Вищевказані нормативно-правові акти визначають лише порядок і спосіб застосування Закону України від 25.03.1992 року №2232 - XII "Про військовий обов'язок та військову службу" і на момент розірвання контракту з відповідачем та виключення його із списків особового складу університету були чинні, а отже позивач зобов'язаний був керуватися ними при здійсненні розрахунку відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням відповідача в університеті.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно не виконав покладеного на нього законом обов'язку по відшкодуванню витрат, пов'язаних з його утриманням в Харківському університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, а відтак, позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба 16671 грн.20 коп. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до п.4 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно п. 30 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від сплати державного мита звільняються Генеральна прокуратура України та її органи - за позовами, з якими вони звертаються до суду або господарського суду в інтересах громадян і держави.

Як вбачається з матеріалів справи, позов подано в травні 2010 року, рішення суду першої інстанції оскаржено в жовтні 2010 року,судовий збір не сплачувався.

Станом на день подання позову та апеляційної скарги Військового прокурору Харківського гарнізону діяв Декрет Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.01.1993 року № 7-93, згідно пп. а ч. 1 ст.3 якого ставка судового збору за подання позовних заяв дорівнювала 1 відсотку ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно пп. з ч. 1 ст. 3 вказаного декрету ставка судового збору за подання апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили дорівнює 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви й скарги, а з майнових спорів - ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 250,07 грн (166,71 + 83,36),а саме : сума судового збору за подання вказаного позову - 166,71 грн. (16671,20х1%), за подання апеляційної скарги - 83,36 грн.(166,71х50%).

Крім того, Харківським Університетом повітряних сил ім. Івана Кожедуба при поданні касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2010 року було сплачено судовий збір в розмірі 121,80 грн., що підтверджується оригіналом платіжного доручення №1845 від 20 серпня 2014 року і відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України вказана сума судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Харківського Університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба (а.с. 151).

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Військового прокурора Харківського гарнізону задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, Міністерства оборони України до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба витрати, пов'язані з утриманням позивача під час навчання в Харківському університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба в розмірі 16671 грн.20 коп.,судовий збір в сумі 121 грн.80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави судовий збір в сумі 250,07 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: