Справа № 195/270/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2015 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Тетеревятникова А.П., при секретарі Мартиновій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, складеного ОСОБА_5 11.01.2013 року на користь останньої, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі №74.

Позов обґрунтовано тим, що 12.12.2013 року померла її баба, ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на особисте належне їй майно до складу якої увійшов житловий будинок з господарчими спорудами по вул. Нагірній 15, у м. Кривий Ріг. Належність житлового будинку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 12.07.1994 року державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та договором купівлі-продажу частини будинку від 08.04.1963 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 явилися її батько, ОСОБА_4, який відмовився від прийняття спадщини на її користь, про що подав відповідну заяву до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8.

17.05.2014 року вона подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8.

02.08.2014 року вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, однак нотаріус відмовив у видачі такого документу з тієї причини, що спадкодавець залишила заповіт на користь іншої особи.

Так, 11.01.2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, в якому заповіла все своє майно на користь своєї сусідки ОСОБА_2, що був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за № 54061879.

Вважає, що такий заповіт є недійсним, оскільки на момент його складання спадкодавець не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як тривалий час страждала на психічний розлад, практично перестала свідомо сприймати дійсні події, часто не впізнавала знайомих, їй постійно здавалося, що до будинку проникають крадії, виходила з будинку у невідомому напрямку та не могла повернутися додому, в зв'язку з чим вона клала в кишеню її одягу папірець з адресою місця проживання телефоном родичів. Крім того, бабуся не могла приготувати собі їжу, провести собі гігієнічні процедури, в зв'язку з чим потребувала постійного стороннього нагляду. Оскільки вона працює, то не мала можливості надавати постійний догляд своїй бабі, а тому її батько проживав разом з зі своєю матір'ю, а у разі його відсутності вона просила сусідів навідуватися до неї. У вихідні дні вона постійно приходила до неї, приносила продукти харчування, готувала їй та батькові їжу, прала та прибирала в будинку.

З батьком вона неодноразово возили бабу на прийом до лікаря-психіатра в КЗ "Криворізький психоневрологічний диспансер", де їй надавали рекомендації стосовно лікування та догляду, а також було рекомендовано направити до психоневрологічного інтернату .

В березні 2013 року у ОСОБА_9 сталося загострення психічного захворювання, вона стала поводитися дуже агресивно і вийшла повністю з-під контролю, тому у зв'язку з цим вона була направлена в КЗ "Вищетарасівський психоневрологічний інтернат" ДОР, в якому і знаходилася до своєї смерті. Вона та батько відвідували її в закладі, а після смерті вона за свої кошти провела поховання.

Заповідач ОСОБА_5 станом на 11.01.2013 року не могла розуміти значення своїх дій та у повній мірі усвідомлювати їх, а отже її волевиявлення внаслідок впливу хворобливого стану на сприйняття нею об'єктивної реальності, не було вільним та не відповідало її волі.

Представник позивачки, що діє на підставі договору про надання правової допомоги та здійснення представництва від 02.04.2015 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №381 від 17.08.2012 року, у своїй письмовій заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності та відсутності позивачки в судовому засіданні.

Відповідачка заперечувала проти позову посилаючись, що вона останній час здійснювала особисто догляд за ОСОБА_5

Третя особа, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, у своїй заяві зазначила, що під час посвідчення оспорюваного заповіту вона впевнилася в особі ОСОБА_5, перевірила її паспортні відомості. Заповідачка висловила свої наміри чітко, ясно, у словах не плуталася, а її волевиявлення не підлягало ніяким сумнівам. Усі роз'яснення вислуховувала уважно, зазначила, що розуміє і усвідомлює вірно. Проект заповіту було виготовлено за допомогою технічних засобів нотаріуса, уважно прочитано заповідачкою особисто вголос, про що вказано у заповіті. Потім заповіт було виготовлено на спеціальному бланку нотаріальних документів, підписаний заповідачкою особисто у її присутності, після чого зареєстрований нею в реєстрі нотаріальних дій за №1 від 2013 року.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона доводилася ОСОБА_5 далекою родичкою. За останній час свого життя з ОСОБА_5 вона проживала разом зі своїм чоловіком по вул. Нагорній 15, м. Кривий Ріг з травня 2012 по серпень 2013 роки. Часто відвідували ОСОБА_5 її онука, ОСОБА_4, та син. Вона за час проживання доглядала за нею, так як за станом свого здоров'я не здатна була контролювати свої дії. Догляд вона здійснювала на прохання ОСОБА_4 ОСОБА_5 часто просила у неї ліки, так як скаржилася на головні болі. Були прояви неадекватної поведінки баби, як виклик правоохоронних органів. Особисто вона викликала швидку допомогу за погіршенням стану здоров'я.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_11 пояснив суду, що він працює таксистом у м. Кривий Ріг. ОСОБА_4 часто прохала його неодноразово відвозити свою бабу, ОСОБА_5 в лікарню, був також свідком придбання слухового апарату останній. У 2012 році на прохання ОСОБА_4 вони возили ОСОБА_5 до пансіонату, на той час вона не впізнавала його. Одного разу йому зателефонувала ОСОБА_4 в березні 2012 року і розповіла, що баба зникла, а потім за його допомогою вони знайшли її в міській лікарні. Він також привозив ОСОБА_5 до Вищетарасівського психоневрологічного інтернату.

Допитана у якості свідка ОСОБА_12 пояснила суду, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 вона знала з 1989 року і проживала з нею по сусідству. До 2011 року ОСОБА_5 приходила до нею у гості і з сусідами у тієї були доброзичливі відносини, а після того вона перестала спілкуватися з сусідами, посварилася з усіма, стала вести себе агресивно, вибивала шибки в будинку №13 по вул. Нагорній, звинувачувала Кузнєцових в крадіжці речей та її пенсії, часто викликала міліцію, звинувачувала її про хуліганські дії. В січні місяці 2011 року вона почала себе вести неадекватно, падала на коліна, хлопала в долоні, і такі дії були підозрілі для неї. В кінці 2012 року ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_10 ОСОБА_4 відвідувала свою бабу але не так часто, частіше була в неї дочка ОСОБА_4

Допитана у якості свідка ОСОБА_13 пояснила суду, що знала ОСОБА_5, яка проживала ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2010 року, так як була уповноваженою вулиці. ОСОБА_5 до неї приходила в 2012 році і говорила, що хоче в неї проживати. Стверджувала, що в неї родичі забрали документи, вона голодна, також говорила, що її годує ОСОБА_2, скаржилася, що в неї вдома постійно гомін та заважають її спокою. Потім одного разу говорила, що в неї вдома забирають металобрухт, коли вона прийшла, то зрозуміла, що нічого вдіяти не може. За довідкою про місце проживання до неї приходила ОСОБА_10 Вона телефонувала ОСОБА_4 і запитувала, до яких пір ОСОБА_5 буде ходити не годованою та не одягненою. З січня 2013 року ОСОБА_5 проживала у ОСОБА_2 За час проживання баба була одягненою, охайною. Також ОСОБА_5 їй говорила, що її родичі забрали в неї документи на будинок, чекають її смерті. Про заповіт їй нічого не відомо. Була свідком як викликали ОСОБА_5 швидку допомогу. Після березня 2013 року вона її не бачила. Під час спілкування ОСОБА_5 була адекватною, добре себе вела, впізнавала її, задоволена була, що проживала у ОСОБА_2 Жодного разу не бачила вдома ОСОБА_4

Допитана у якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що знає ОСОБА_2, з нею товаришують. Також знала ОСОБА_5, оскільки та проживала у ОСОБА_2 У 2013 році вона приїхала до ОСОБА_2 у гості і побачила там ОСОБА_5, яка на той час вела себе по товариські, спілкувалася з нею, мала охайний вид. При тому говорила їй, що родичам своїм вона не потрібна. Вона не помічала про вади здоров'я ОСОБА_5 Потім коли ОСОБА_2 повернулася з санаторію, то ОСОБА_5 в неї вдома не було. Сусіди говорили, що відправили бабу до будинку похилого віку. ОСОБА_2 говорила їй, що ОСОБА_5 виявила бажання заповісти на її користь своє майно.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_3. Знала ОСОБА_5 так як проживала з нею по сусідству. ОСОБА_4 вона не знає. ОСОБА_5 проживала одна, ніхто за нею не доглядав. Приблизно у грудні місяці ОСОБА_5 почала проживати у ОСОБА_2 Вона приходила кожен день до ОСОБА_2 спілкувалася там з ОСОБА_5, купувала їй таблетки, при цьому ОСОБА_5 говорила їй, що не потрібна своїм родичам. ОСОБА_2 вона доводиться рідною сестрою.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників провадження, суд дійшов висновку про наступне.

Доведено, що 12.12.2013 року в с. Вищетарасівка Томаківського району Дніпропетровської області померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина.

11.01.2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 зареєстрований в реєстрі №74, яким заповідала все будь-яке рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалось, всі належні їй майнові права, будь-які цінні папери та всі грошові внески з усіма компенсаційними та індексаційними нарахуваннями в будь-яких кредитних банківських установах, товариствах, та все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона за законом буде мати право заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Окрім того, спадкоємцями за законом виявилися її син, ОСОБА_4 та її онука, позивачка по праві ОСОБА_4, факт спорідненості підтверджено відповідними актовими записами про народження.

Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 02.07.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до неї для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами у м. Кривий Ріг по вул. Нагорній 15, що належав її бабі ОСОБА_5, яка померла 12.12.2013 року та на момент смерті була зареєстрована в КЗ "Вищетарасівський психоневрологічний інтернат" Дніпропетровської обласної ради" с. Вищетарасівка Томаківського району Дніпропетровської області. ОСОБА_4 прийняла спадщину у встановлений законом строк 17.05.2014 року та подала заяву відповідно до ст. 1262 ЦК України. Син померлої ОСОБА_4 відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь ОСОБА_4 згідно ст. 1274 ЦК України.

У даному випадку ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що належав ОСОБА_5, так як за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру спадкодавець залишила заповіт на користь відповідачки.

Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_5 належав житловий будинок по вул. Нагорній 15, м. Кривий Ріг, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.07.1994 року та договором купівлі-продажу від 08.04.1963 року.

Витяг з історії хвороби свідчить, що ОСОБА_5 з 06.07.2010 року по 28.07.2010 року перебувала на стаціонарному лікуванні КЗ "Міська лікарня №3" з діагнозом генералізований атеросклероз. ІБС дифузний кардіосклероз.

Виписний епікриз МК У-7666/815 2-ї міської лікарні свідчить, що ОСОБА_5 перебувала на лікуванні з 08.06.2010 року по 17.06.2010 року з діагнозом ІБС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.

До цього, медичні довідки лікувальних закладів вказують на те, що ОСОБА_5 скаржилася на негативний зір.

Довідка КЗ "Вищетарасівський психоневрологічний інтернат" ДОР" підтверджує, що ОСОБА_5 дійсно була зареєстрована та проживала з 31.05.2013 року по 12.12.2013 рік, а виписка з амбулаторної карти даного закладу свідчить, що остання поступила під нагляд з діагнозом: генералізований атеросклероз з переважним ураженям церебральних судин. ДЕП іі ст., синильна деменція. ІБС: дифузний кардиосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Хвороба носила непреривно-рецидивіруючий характер, постійно приймала симптоматичне лікування.

Довідка КЗ "Криворізький психоневрологічний диспансер" ДОР" підтверджує, що ОСОБА_5 9.03.2013 року була оглянута лікарем-психіатром та взята під консультативний нагляд з приводу деменції не уточнено ґенезу з психотичними розладами.

Висновок судово-психіатричного експерта №32 від 06.08.2015 року, КЗ "Дніпропетроська клінічна психіатрична лікарня" ДОР" підтверджує, що ОСОБА_5 в період часу за свого життя, станом на 11.01.2013 року, на час складання та підписання заповіту, проявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції з психотичними розладами. За своїм психічним станом в той період часу вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Отже, доведено, що на час складання оспорюваного заповіту заповідач страждала психічними розладами здоров'я, а тому не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

До показань свідків суд ставиться критично, так як допитані в судовому засіданні особи, схиляли свої показання на сторону кожної зі своїх сторін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. 1257 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_5 11.01.2013 року на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі №74.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд.

Суддя: ОСОБА_16

Повний текст рішення виготовлено 07.10.2015 року.