Справа № 357/3121/14 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/334/15 Доповідач у 2 інстанції Лащенко
Категорія 18 04.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів Кулішенка Ю.М., Сушко Ю. М.,

при секретарі Токар Т.Ю., Бевзюк М. М., Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 02 серпня 2010 року між нею та відповідачем був укладений та нотаріально посвідчено договір позики грошових коштів, згідно якого позивач передала відповідачу 176 800 грн. строком до 02 лютого 2011 року.

В подальшому строк виконання зобов'язання про повернення коштів було продовжено до 02 липня 2011 року, про що укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики. В забезпечення виконання вказаних зобов'язань, між позивачем та відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач повернув позивачу лише 34 000 грн., а тому в зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань, за відповідачем рахується борг, який станом на 25.06.2014 р. з урахуванням 3% річних та нарахованої пені становить 208 845 грн.00 коп.

Позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 02.08.2010 року в сумі 208 845 грн. та в рахунок погашення боргу за цим же договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки - квартиру, стягнути з відповідача судові витрати.

У вересні 2014 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, просила суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 258 733 грн. 62 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру відповідача шляхом продажу на прилюдних торгах.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та дослідженим у суді доказам.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела заборгованість ОСОБА_2 за договором позики від 02 серпня 2010 року в розмірі 258 733 грн. 62 коп.. Надані стороною відповідача розписки про повернення позивачу боргу за вказаним договором позики підтверджують залишок заборгованості тільки на суму 15 850 грн., з якої можливо зробити розрахунок відсотків та пені, проте така сума боргу є не співмірна вартості майна, переданого в іпотеку.

З такими висновками суду не можна погодитися, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним по справі доказам.

Відповідно до вимог ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

З матеріалів справи вбачається і сторонами визнається, що 02 серпня 2010 року між сторонами було укладено Договір позики грошових коштів в сумі 176 800 грн., еквівалент суми 22100 доларів США. Сторони встановлювали безпроцентний характер договору, що передбачено п.2 цього договору. Позичальник зобов'язався повернути кошти в строк до 02 лютого 2011 року. Дев'ятим пунктом цього договору передбачено передача позичальником в іпотеку своєї квартири в рахунок забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань. Даний договір посвідчено нотаріально. (а.с.8-9).

Встановлено, що 20 січня 2011 року між сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень до Договору позики від 02 серпня 2010 року, відповідно до якого сума боргу 176 800 грн., що є еквівалентом 22 100 дол. США, повинна бути повернута позикодавцю в строк до 01 липня 2011 року. Договором передбачені строки та розміри платежів. Даний договір є невід'ємною частиною Договору позики від 02 серпня 2010 року та посвідчено приватним нотаріусом (а.с.10).

Встановлено, що 02 серпня 2010 року між сторонами було укладено Договір іпотеки відповідно до якого боржник, відповідач по справі, передав в іпотеку нерухоме майно - власну квартир в рахунок забезпечення виконання своїх зобов'язань за Договором позики від 02 серпня 2010 року.

Відповідно до п. 1.2.Договору іпотеки від 02 серпня 2010 року за домовленістю сторін, заставна вартість предмету іпотеки становить 176 800 грн.

Судом також встановлено, що між сторонами мало місце укладення ще одного Договору позики від 09 грудня 2010 року, відповідно до якого відповідач отримав у борг від позивача кошти в сумі 202 800 грн., що є еквівалентом суми 25 350 доларів США. Зобов'язання позичальника за вказаним договором не були забезпечені. Строки повернення коштів за вказаним договором було визначено - 10 червня 2012 року. Даний договір засвідчено власноручним написом позикодавця, позивача по справі, про виконання договору в повному об'ємі та відсутність будь-яких претензій до відповідача (а.с.57). Також, зі слів сторін, між ними мали місце і інші договори позики, але спір виник з приводу виконання саме договору позики від 02 серпня 2010 року.

До матеріалів справи додані письмові розписки про повернення боргу частинами відповідно до договору позики від 02 серпня 2010 року, а саме: розписка від 02 вересня 2010 року про повернення 6 800 грн. (еквівалент 850 дол. США); розписка від 01 листопада 2010 року про повернення 6 800 грн. (еквівалент 850 дол. США); розписка від 01 грудня 2010 року про повернення 6 800 грн. (еквівалент 850 дол. США); розписка від 03 січня 2011 року про повернення 6 800 грн. (еквівалент 850 дол. США); розписка від 01 лютого 2011 року про повернення 6 800 грн. (еквівалент 850 дол. США); розписка від 01 березня 2011 року про повернення 6 800 грн. (еквівалент 850 дол. США); розписка від 01 жовтня 2011 року (а.с. 37-43). Всього відповідно до вказаних розписок відповідач повернув борг за договором позики від 02 серпня 2010 року в сумі 47 600 грн. Залишок боргу на 01 жовтня 2011 року становить 129 200 грн. 0). У всіх вказаних письмових розписках зазначено, що борг повертається відповідно до договору позики від 02 серпня 2010 року.

Про те, що вказана сума боргу (47600 грн.) була повернута не заперечують і сторони по справі.

До матеріалів справи також додані письмові розписки: від 15 червня, 31 серпня, 13 вересня, 31 жовтня, 05 грудня 2012 року про повернення 40 450 грн., еквівалент 5000 дол. США. Додані також письмові розписки: від 22 лютого, 12 березня, 15 березня, 16 травня, 07 вересня 2013 року про повернення 72 900 грн., еквівалент 9 000 дол. США. (а.с. 44-48). У текстах вказаних письмових розписках за 2012 та 2013 роки, відсутні посилання на повернення коштів відповідно до договору позики від 02 серпня 2010 року, на відміну від розписок за 2010 та 2011 року. Крім того в зазначених розписках зазначається про повернення боргу частинами і вказується про залишок боргу в розмірі 24 000 доларів, тому відсутні підстави вважати їх доказом повернення боргу за договором позики від 02 серпня 2010 року, оскільки всього за договором позики від 02 серпня 2010 року було отримано в борг 176 800 грн., що є еквівалентом 22 100 дол. США.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суду не були надані безспірні докази про повернення боргу позивачу за договором позики від 02 серпня 2010 року в сумі 160 950 грн., що є еквівалентом 19 950 дол. США. Висновки суду першої інстанції про те, що за договором позики від 02 серпня 2010 року не повернуто відповідачем тільки 15 850 грн., суперечать наведеним вище письмовим доказам по справі та їх змісту. Надані докази свідчать про існування боргу за вказаним договором позики в сумі 129 200 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших розмір процентів не встановлено договором або законом.

Позивачем правильно заявлені вимоги про стягнення три проценти річних від простроченої суми (129 200) за 1096 днів прострочення, тому відповідач має повертати крім позики також 11 638 грн. 62 коп.

Підлягає нарахуванню також пеня, яка визначена в договорі позики в розмірі 0, 25 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення, в межах одного року.

Всього ОСОБА_2 заборгував ОСОБА_3 за договором позики від 02 серпня 2010 року та договором про внесення змін та доповнень до договору позики від 20 січня 2011 року, 258 733 грн. 62 коп., з яких заборгованість за позикою 129 200 грн., розмір пені 117 895 грн., три проценти річних від простроченої суми 11 638 грн. 62 коп.

В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики № 3679 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, договір іпотеки від «02» серпня 2010 року за реєстровим № 3680 з урахуванням змін та доповнень, викладених у договорі про внесення змін № 1 від «20» січня 2011 року за реєстровим № 76 до договору іпотеки від «02» серпня 2010 року за реєстровим № 3680 (далі - Договір іпотеки), за умовами якого в іпотеку передано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого Першою Білоцерківською міською нотаріальною конторою 05 жовтня 2004 року за реєстровим № 2-3136, право власності за яким зареєстровано в Білоцерківському міжміському БТІ 16 жовтня 2004 року за реєстраційним номером (РПВН) 7148380, у книзі: 103, номер запису: 12248, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВН № 286846, виданим Білоцерківським міжміським БТІ 16 жовтня 2004 року за № 5084358.

Згідно п. 2.1.1 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань за будь-яким з вищевказаних Основного(-их) договору(-ів), що обумовлюють основне зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

У відповідності до п. 4.1, 4.2 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється, зокрема на підставі рішення суду, у разі порушення будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором.

Пунктом 4.5 Договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку».

За ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За ч. 1 ст. 33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду, яким відмовлено в позові необхідно скасувати і ухвалити відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст..ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 02 серпня 2010 року та договором про внесення змін та доповнень до договору позики від 20 січня 2011 року, в сумі 258 733 грн. 62 коп., з яких заборгованість за позикою 129 200 грн., розмір пені 117 895 грн., три проценти річних від простроченої суми 11 638 грн. 62 коп. - звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 49, 4 кв.м., жилою площею 27, 0 кв.м., яка належить ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 881 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді