Справа № 1326/1119/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/118/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3-

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, з участю третіх осіб: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП "Затишне", про визнання договорів купівлі-продажу, реєстраційних посвідчень недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, з участю третіх осіб: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП "Затишне", про визнання договорів купівлі-продажу, реєстраційних посвідчень недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, судом не з'ясовувалися фактичні обставини справи, не був проведений повний, об'єктивний та неупереджений розгляд представлених матеріалів, а тому таке рішення є незаконним та необгрунтованим. Також, зазначають, що судом чинилися зумисні перешкоди позивачам у можливості захисту їхніх прав і законних інтересів. Так, зокрема, апелянти зазаначають, що жодних підстав вважати строк звернення позивачів до суду пропущеним не було, що доведено належними та допустимими доказами. Крім цього, при винесенні ухвали про відкриття провадження у даній справі від 23.03.2014 року, суддя Франківського районного суду м. Львова Козюренко Р.С., керуючись вимогами закону, визнав за позивачами право на захист порушених інтересів, яке було доведено належним чином всіма учасниками розгляду справи. Апелянти просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю -доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3- ОСОБА_4, щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, превіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд у своєму рішенні керувався положенням ст. 267 ЦК України наслідок спливу позовної давності, не давши належну оцінку зібраним у справі доказам.

Проте погодитися такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів,висновків експертів ( ст.57 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що 27.11.1996 року спірне приміщення (художня майстерня) площею 36,6 кв. м. житлового будинку по АДРЕСА_1 перейшло у власність ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу НОМЕР_1, укладеного між представництвом Фонду Державного майна України та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом Львівського МНО Попович Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 11939.

02.08.2000 року ОСОБА_12 набув право власності на вказане приміщення від первісного набувача ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріально на підставі правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва на власність від 24.03.1997 року, що видане РВ ФДМ України по Львівській області. В подальшому право власності на дане приміщення набув ОСОБА_3 в процесі спадкування після смерті батька ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого П'ятою Львівської державною нотаріальною конторою 23.02.2010 року. Вказані договори є чинними, ніким не скасованими, не визнані недійсними у встановленому законом порядку. Правовстановлюючі документи підтверджують правомірність набуття всіма власниками права власності на спірне підвальне приміщення.

26 січня 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, з участю третіх осіб: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП "Затишне", в якому просять:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.11.1996 року нежитлового приміщення площею 36,6 кв.м. (майстерня художника), що розташоване в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І.;

- визнати недійсним Реєстраційне посвідчення на право приватної власності ОСОБА_10 на приміщення художньої майстерні площею 36, 6 кв. м.;

- визнати недійсним Реєстраційне посвідчення від 14.12.2000 року на об'єкт нерухомого майна за НОМЕР_2, яким Львівське обласне БТІ посвідчує, що приміщення художньої майстерні нежитловою площею 36,6 кв.м. по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_12;

- витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нерухоме майно площею 36,6 кв. м. (майстерня художника) по АДРЕСА_1;

- визнати право комунальної власності на нерухоме майно площею 36,6 кв.м. (майстерня художника) по АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що позивачі не були сторонами договорів і відповідно їх права не порушуються укладенням таких договорів, вони не наділені правом вимоги про визнання вказаних правочинів недійсними, а відсутність делегованих органами місцевого самоврядування повноважень, ставить під сумнів їх право вимоги на повернення сторін договору в попередній стан, визнання права комунальної власності.

Щодо визнання недійсними реєстраційних посвідчень на право власності на приміщення художньої майстерні площею 36, 6 кв. м., слід зазначити, що дані документи були видані відповідними державними органами за наслідком укладених договорів купівлі- продажу і можуть бути визнані недійсними разом з договорами, на підставі яких були видані.

Щодо витребування із незаконного володіння ОСОБА_3 спірного нежитлового приміщення, то така позовна вимога є безпідставною, оскільки позивачами не надано жодних доказів незаконного володіння відповідачем таким приміщенням і в чому полягає незаконність такого володіння. Право власності на підвальне приміщення площею 36, 6 кв.м. по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 набув в порядку спадкування після смерті ОСОБА_12, а отже є добросовісним набувачем майна.

Позивачами не надано суду доказів належності їм підвального приміщення(майстерня художника), чи порушення їх прав як власників приватизованих квартир №4 та №6 в будинку по АДРЕСА_1 на приватизацію вказаного приміщення, а отже в останніх відсутні підстави для вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права комунальної власності на спірне нежитлове приміщення.

За змістом ст. 1 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-Х11 "Про приватизацію державного житлового фонду" в процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно ст. 4 ч. 3 ЖК України нежилі приміщення в жилих будинках, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійними об'єктами, до житлового фонду не входять. У результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцям право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги позивачів про порушення регіональним відділенням Фонду державного майна у Львівській області Законів України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), "Про приватизацію державного житлового фонду", що спірне приміщення було відчужене без проведення оплати за ринковою ціною на момент продажу об'єкта, такі докази суду не надані.

За наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивачів і приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення у справі нового рішення про відмову у позові за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 308 ч. 1 п. 3, 4, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, з участю третіх осіб: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЛКП "Затишне", про визнання договорів купівлі-продажу, реєстраційних посвідчень недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.