СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18172/14-ц

пр. № 2/759/921/15

28.01.2015 Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання,

В С Т А Н О В И В:

24.10.2014 року НАВС звернулася з позовом про стягнення з ОСОБА_1 вартість навчання у розмірі 20 930,11 грн. та розмір сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.12.2007 року між сторонами укладено договір №Кв-38 про підготовку фахівця, відповідно до умов якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як 3 роки, а у разі відмови - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Після здобуття вищої освіти 17.06.2011 року відповідача направлено для проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві. 20.03.2012 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання). Умови договору про підготовку фахівця відповідачем виконані не були.

В подальшому позивач зменшив позовні вимоги, оскільки було встановлено, що відповідач не проживав у казармі, у зв'язку із чим фактичні витрати на утримання відповідача були менші. На підставі наведеного позивач просив стягнути вартість навчання у розмірі 18 149 грн. 38 коп.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що договір №Кв-38 про підготовку фахівця втратив силу, а також не відповідає типовому договору. Зазначає, що позов підписано неповноважною особою, а розрахунок є невірним, оскільки відповідач не проживав у казармі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС) №655 від 21.07.2007 року, ОСОБА_1 зараховано на навчання на 1 курс КНУВС за спеціальністю «Правознавство» з 01.09.2007 року (а. с. 7 - копія витягу з наказу).

04.12.2007 року між КНУВС (правонаступником якого є позивач) в особі ректора Моісеєва Є.М. з одного боку, ГУ МВС в м. Києві (Замовник) та ОСОБА_1 (Особа) укладено договір №Кв-38 про підготовку фахівця у КНУВС (а. с. 8 - 9). Предметом договору в силу п. 1 є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом «Правознавство».

Виконавець зобов'язується після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати особі документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами (п. 2.1.7 договору). Замовник зобов'язується: призначити особу, яка після завершення навчання прибула за направленням, на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду, про призначення на яку є письмова згода особи (п. 2.2.2 договору). Особа зобов'язується: після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років (п. 2.3.5 договору).

Згідно витягу з наказу НАВС №463 від 17.06.2011 року, ОСОБА_1 видано диплом спеціаліста, присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» (а. с. 10 - витяг з наказу).

Витягом з наказу ГУ МВС України в м. Києві щодо особового складу №378 о/с від 01.07.2011 року (а. с. 20) ОСОБА_1 призначено оперуповноваженим сектора боротьби з груповою злочинністю відділу карного розшуку Святошинського районного управління, без доступу до інформації з грифами секретності «цілком таємно» та «таємно».

20.03.2012 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «ж» (за власним бажанням) п. 64. Вислуга на день звільнення у календарному обчисленні складає 4 роки 6 міс. 20 днів, у пільговому обчисленні - 4 роки 7 міс. 9 днів. Наведена обставина підтверджується витягом з наказу ГУ МВС України в м. Києві щодо особового складу №143 о/с від 20.03.2012 (а. с. 21).

Згідно довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 в НАВС від 26.01.2015 року за період навчання з 01.09.2007 по 17.06.2011 витрати становлять 18 149,38 грн., з яких 11 565,56 грн. - грошове забезпечення (без врахування періоду з 01.09.2007 по 31.08.2008), 1 361,95 грн. - продовольче забезпечення, 639,23 грн. - речове забезпечення, 4 528,64 грн. - оплата комунальних послуг і вартість спожитих енергоносіїв (без врахування періоду з 01.09.2007 по 31.08.2008).

Спір виник з тих підстав, що відповідач за власним бажанням був звільнений з ОВС до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, у зв'язку з чим не виконав умови договору про підготовку фахівця, який був укладений з позивачем, а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати затрати на навчання.

Пунктом 3.2 договору №Кв-38 про підготовку фахівця у КНУВС зазначено, що звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин є підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням (п. 4.1 договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Частиною 2 Указу Президента України від 23.01.1996 №77/96 «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» постановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання.

Пунктом 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 року, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В порушення наведених норм законодавства та положень договору, ОСОБА_1 не виконав умови договору про підготовку фахівця, не відпрацював три роки та звільнився за власним бажанням з органів внутрішніх справ. Відповідачем порушені вимоги ст. ст. 526, 610 ЦК України, п. 2.3.5 договору №Кв-38 про підготовку фахівця у КНУВС, а тому на підставі п. 3.2 договору №Кв-38 ОСОБА_1 зобов'язаний відшкодувати витрати за навчання в розмірі 18 149 грн. 38 коп. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Заперечення відповідача на позовну заяву є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 526, 610 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІН: НОМЕР_1) на користь Національної академії внутрішніх справ (м. Київ, пл. Солом'янська, 1, р/р 0175, код 08751177, МФО 820172 банк ДКСУ м. Київ) вартість навчання у розмірі 18 149 грн. 38 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.02.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ