Провадження №2/200/793/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

28 вересня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Худицькій Т.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ВОЛЛІС», про зобовязання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «ВОЛЛІС», про зобовязання видати копію наказу про звільнення, зобовязання видати належним чином оформлену трудову книжку серії БТ-ІІ №2032545 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 2 560 грн. В процесі розгляду справи позовні вимоги були збільшені і в остаточній їх редакції позивач просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 11 026 грн. 79 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що згідно наказу ПП «Волліс» №40 від 01.06.2012 року вона прийнята на підприємство на посаду заступника директора з фінансових питань з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Прийняття на роботу здійснювалось у м. Києві, де фактично знаходиться підприємство і де знаходиться фактичне місце роботи позивача, а юридична адреса підприємства є м. Дніпропетровськ, вул.Г.Сталінграду, 1.

23.09.2014 року юристом підприємства позивача було ознайомлено та надано для підписання наказ б/н від 23.09.2014 року про проведення скорочення штату з 24.11.2014 року у звязку з кризовим становищем, а саме - скорочення посади заступника директора з фінансових питань за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Наказ не був підписаний директором підприємства. Також надано для ознайомлення та підписання позивачем персональне попередження про скорочення позивача, як особи, яка займала цю посаду.

Після цього директор ПП «Волліс» постійно наполягала, щоб позивач звільнилась раніше терміну, встановленому чинним законодавством, з погрозами звільнити її за будь-яких умов. Позивач під тиском була вимушена написати заву про скорочення терміну вивільнення, яку було датовано 29.09.2014 року та зазначено, що звільнення позивача проводити 30.09.2014 року, а не 24.11.2014 року, як це передбачено наказом б/н від 23.09.2014 року.

30.09.2014 року позивач ознайомилась та підписала наказ б/н від 29.09.2014 року про звільнення з посади заступника директора на підставі п.1 ч.1 т.40 КЗпП України, який також не був підписаний директором підприємства.

В день звільнення, тобто 30.09.2014 року, позивачеві не було вручено копію наказу про звільнення, належним чином оформленої трудової книжки та довідки про середній заробіток, з посиланням на не готовність кадрових документів.

04.10.2014 року позивач отримала поштою конверт, в якому містився лист ПП «Волліс» вих.№30/09-1 від 30.09.2014 року та довідка про середню заробітну плату. Також в даному листі вказано, що позивач повинна негайно зявитись на підприємство та особисто отримати трудову книжку. Оскільки позивач знаходиться в іншому місті та не має змоги отримати трудову книжку керівництво підприємства пообіцяло передати їй трудову книжку при особистій зустрічі.

23.10.2014 року на адресу позивача відповідач поштою направив пріоритетний лист з описом вкладення, в якому знаходилась трудова книжка. При отриманні даного листа та ознайомленні позивачем з його змістом, позивач побачила зовсім нову трудову книжку, в якій зазначалось лише прізвище, імя та по батькові позивача, не дивлячись на те, що позивач має трудовий стаж з 1994 року. Номер серії отриманої трудової книжки ЯЯ №040729 також не збігався з номером та серією трудової книжки позивача БТ-ІІ №2032545, заповненою на прізвище ОСОБА_2, з датою першого заповнення 02.08.1994 року. Позивач зазначила, що письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою вона не надавала та надіслання відповідачем книжки на адресу позивача є недотримання відповідачем діючого законодавства.

Позивач вважає, що відповідач своїми діями порушив її права, як працівника підприємства, не запропонував їй переведення на іншу посаду, також позивач не надавала згоди на переведення на іншу посаду, як це передбачено ч.2 ст.40 КЗпП України, що унеможливлює звільнення позивача з цих підстав.

З урахуванням викладеного, позивач наполягає на неотриманні саме її трудової книжки, копії наказу про звільнення з вини відповідача, який порушив трудове законодавство України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та просить зобовязати відповідача видати копію наказу про звільнення, зобовязати видати належним чином оформлену трудову книжку серії БТ-ІІ №2032545 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 11 026 грн. 79 коп.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому посилалась на те, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано всі вимоги трудового законодавства. З наказом №52 від 23.09.2014 року щодо особового складу підприємства, відповідно якого ОСОБА_1 підлягає звільненню з 24.11.2014 року, та персональним попередженням про звільнення у звязку зі скороченням штату з посиланням на відповідний наказ та розяснення прав працівника, позивач була ознайомлена та власноручно підписала вказані документи.

29.09.2014 року позивач склала заяву про скорочення терміну попередження про звільнення та просила звільнити її 30.09.2014 року.

29.09.2014 року відповідачем видано наказ №53, згідно якого ОСОБА_1 звільнена із займаної посади 30.09.2014 року. В день звільнення позивач була присутня на роботі та відмовилась від отримання наказу про її звільнення та отримання трудової книжки, яку вона сама власноручно заповнила та віддала на підпис директору підприємства.

Факт неотримання документів засвідчений актом про відмову працівника від 30.09.2014 року. Того ж дня на банківську картку позивача було перераховано всі належні при звільненні позивача суми. Тобто з позивачем було проведено повний розрахунок при звільненні.

01.10.2014 року на її адресу направлено довідку про середній заробіток та листа №30/09-01 від 30.09.2014 року про необхідність особисто отримати трудову книжку. Даний лист позивач отримала 04.10.2014 року відповідно поштового повідомлення. На цей лист позивач 07.10.2014 року надіслала відповідь, в якому зазначала про надіслання трудової книжки поштою, яку відповідач 23.10.2014 року поштою направив на адресу позивача, яка була вказана нею, трудову книжку позивач отримала 30.10.2014 під особистий підпис. Доказ надіслання поштою трудової книжки також відповідач надіслав позивачеві електронною поштою, оскільки спілкування с позивачем відбувалось виключно поштою через небажання позивача спілкуватись іншим засобом. Таким чином, порушень з боку відповідач діючого трудового законодавства при звільненні позивача немає, було дотримано всіх умов звільнення працівника, тому представник відповідача вважає позов безпідставним та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши виконане окреме доручення Васильківського міськрайонного суду Київської області, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу ПП «Волліс» №40 від 01.06.2012 року ОСОБА_1 прийнята на підприємство ПП «Волліс» на посаду заступника директора з фінансових питань з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Фактичне місце роботи позивача було розташоване в офісі, розташованому в м. Київ.

Наказом №52 ПП «Волліс» від 23.09.2014 року щодо особового складу у звязку з кризовими явищами, з 24.11.2014 року скорочувалась посада заступника директора з фінансових питань, відповідно до якого ОСОБА_1 підлягала звільненню 24.11.2014 року. З вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 23.09.2014 року, що підтверджується її особистим підписом (а.с.35). Одночасно ОСОБА_1 було під підпис вручено персональне попередження про звільнення у звязку зі скороченням штату (а.с.36).

29.09.2014 року позивач склала заяву про скорочення терміну попередження про звільнення та просила звільнити її 30.09.2014 року (а.с.37).

29.09.2014 року відповідачем видано наказ №53, згідно якого ОСОБА_1 звільнена із займаної посади 30.09.2014 року(а.с.38).

В день звільнення 30.09.2014 року позивач була присутня на роботі, вказаний факт сторони в судовому засіданні визнали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який працює на підприємстві юристом пояснив, що 30.09.2014 року директор ОСОБА_4 особисто приїхала до Києва для належного оформлення звільнення ОСОБА_1, тобто для видання відповідного наказу та оформленням трудової книжки, яку вона привезла з Дніпропетровську. Позивач, під його контролем власноручно заповнила трудову книжку та надала її керівництву для відповідного оформлення. Після чого позивач сказала, що вона на 1 годину відлучиться, більше вона на роботу не приходила, на телефонні дзвінки не відповідала. В звязку тим, що позивач не звилась до закінченням робочого дня для отримання копії наказу про звільнення та оформленої трудової книжки про це був складений ОСОБА_3. Приблизно через тиждень по електронній пошті прийшла вимога від ОСОБА_1 про направлення трудової книжки поштою, на вказану адресу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка є директором підприємства пояснила, що із ОСОБА_1 на підприємстві склалась конфліктна ситуація, тому за її власною заявою було вирішено скоротити строк попередження про звільнення. Свідок ОСОБА_4 підтвердила факти та обставини, які пояснив свідок ОСОБА_3 щодо заповнення трудової книжки ОСОБА_1 особисто та знаходження її на робочому місті в останній день роботи та складання ОСОБА_3 про відмову працівника від отримання трудової книжки. (а.с.39).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відмови ОСОБА_1 від отримання наказу про її звільнення та отримання трудової книжки, яку вона сама власноручно заповнила та віддала на підпис директору підприємства в день її звільнення.

Крім того, свідок ОСОБА_4 пояснила, що електронною поштою позивачем зі своєї електронної адреси, 07.10.2014 року було направлено скан копію листа, заяви про направлення трудової книжки засобами поштового звязку на вказану в листі адресу, при цьому, ОСОБА_1 надіслала доказ того, що вказані заяви направлені поштовим листом, а саме - опис вкладення до листа та чек про оплату послуг поштового звязку (а.с.46-50). ОСОБА_4 особисто, у другій половині жовтня, відправила на вказану позивачем адресу трудову книжку,

ОСОБА_5 підтверджується описом вкладення та поштовим чеком про сплату за послуги. Факт отримання трудової книжки позивачем підтверджується повідомленням про вручення, де мається особистий підпис ОСОБА_1 про отримання нею трудової книжки 30.10.2014 року (а.с.51).

Твердження позивача, що на її адресу було направлено не ту трудову книжку суд не може взяти до уваги, оскільки позивач, як на доказ цього факту, посилається на ОСОБА_5 складений працівниками поштового відділення в м. Васильків Київської області де вона отримала поштовий лист (а.с.72).

ОСОБА_5 не може бути взятий судом як належний доказ, оскільки він був складений з порушенням чинного законодавства, а саме - не відповідає вимогам п.108 Постанови КМУ №270 від 05.03.2009 року Про затвердження Правил надання послуг поштового звязку, яким передбачено що поштові відправлення з позначкою «З описом» та поштові відправлення, щодо яких складено відповідний акт, розкриваються працівниками поштового звязку у присутності одержувача на його вимогу. У разі коли під час розкриття таких поштових відправлень нестачу, пошкодження, зіпсуття чи зміну вкладення не буде виявлено, видача їх проводиться у встановленому порядку. У разі виявлення нестачі, зміни, повного або часткового пошкодження чи зіпсуття вкладення працівник поштового звязку складає акт у трьох примірниках, який підписується ним, керівником обєкта поштового звязку і одержувачем. Один примірник акту видається одержувачу. Відповідно до п.3.2.6.15. Наказу Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» №211 від 12.05.2006 року «Про затвердження та введення в дію Порядку пересилення поштових відправлень» якщо при розкриттів обєкті поштового звязку листа (бандеролі)з оголошеною цінністю буде виявлено нестачу вкладення, зазначеного в опису, то про це складається акт ф. 51-2 у трьох примірниках, який підписується працівниками звязку та адресатом. Частина вкладення, що залишилася, разом з копією акта видається адресату, а оболонка відправлення та інші примірники акту залишаються в обєкті поштового звязку для проведення перевірки.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що суду не надано доказів складання акту у кількості та формі, визначених чинним законодавством чи проведення будь-якої перевірки на підставі складеного акту та встановлення винних осіб, тому суд дійшов висновку, що вказаний акт не може бути прийнятий як доказ.

Одночасно суд не може взяти до уваги твердження позивача, що відповідач не мав права направляти трудову книжку поштою, оскільки вона направила до відповідача заяву, згідно якої прохала не надсилати поштою трудову книжку, а лише повідомити про час та місце її отримання, про що повідомити поштою. ОСОБА_5 пояснення та обґрунтування позивач заявила суду 19.06.2015 року, та як доказ надала копію вказану заяву та чек про оплату послуг поштового звязку (а.с.115,116). Хоча вказаний чек, як доказ направлення поштою заяви позивача про направлення трудової книжки, суду був наданий відповідачем разом з запереченнями 03.02.2015 року, в яких вказано, що заяви та чек отримано електронною поштою. При цьому позивач та її представник стверджували в судовому засіданні, що будь-яких листів по електронній пошті відповідачу не направляли.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пояснень сторін, опису поштових відправлень наказ про звільнення позивачу не направлявся, вказаний факт представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався, тому у суду є всі підстави задовольнити вимогу про зобовязання відповідача видати позивачу копію наказу №53 від 29.09.2014 року про звільнення.

Інші вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні встановлений факт відсутності вини позивача в затримці видачі трудової книжки в останній день роботи позивача, а тому у відповідача відсутня відповідальність за затримку видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути понесені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,,88,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ВОЛЛІС», про зобовязання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Зобовязати Приватне підприємство «ВОЛЛІС» видати ОСОБА_1 копію наказу №53 від 29.09.2014 року про звільнення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «ВОЛЛІС» судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва