АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
№ 22-ц/796/1007/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року задоволено позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (далі - ПрАТ «ПРОСТО-страхування») до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 11302,40 грн. витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу та 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування». Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта суд не врахував, що відповідач пропустила передбачений підпунктом 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк на повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду з поважних причин.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 березня 2013 року о 10 год. 30 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Subaru Forester» д.н.з.НОМЕР_1 по вул.Дорогожицькій в м.Києві, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції для руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» д.н.з.НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Чим порушила вимоги п. 13.1 ПДР.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2013 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 108-109).

Власником автомобіля «Mitsubishi» д.н.з.НОМЕР_2 є ОСОБА_4

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» за умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 січня 2013 року, оформленого полісом №АЕ/0940900 (а. с. 4).

05 березня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про настання страхового випадку.

Відповідно до звіту № 7378/58466 про незалежне автотоварознавче дослідження від 19 березня 2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi» д.н.з.НОМЕР_2, становить 13 562,88 грн.

02 липня 2013 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування в сумі 11302,40 грн. (а. с. 32-37).

05 травня 2014 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування на підставі пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посилаючись на те, що відповідач не повідомила його про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування».

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовував положення норм матеріального права.

Так, відповідно до пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пункті 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до положень пп. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «ПРОСТО-страхування», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 протягом трьох робочих днів не повідомила письмово страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Як убачається з матеріалів копії страхової справи, письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 04 березня 2013 року з участю автомобіля відповідача було прийнято ПрАТ «ПРОСТО-страхуваня» 12 березня 2013 року від ОСОБА_5 (а.с.104). З даним письмовим повідомлення експертом Управління виплат ПрАТ «ПРОСТО-страхування» Каретою О.Є. 12 березня 2013 року від ОСОБА_5 були отримані договір страхування/страховий поліс та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу(а.с.121).

Оскільки 8,9,10 березня 2013 року були неробочими(вихідними) дням, про настання дорожньо-транспортної пригоди страховика було повідомлено з пропуском на один день.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пп. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33, пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика виникає право на регресний позов до страхувальника у разі невиконання ним обов'язку надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, за виключенням випадку, коли водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок. Суд залишив поза увагою надані ОСОБА_2 докази на підтвердження поважності причин пропуску визначеного Законом строку повідомлення страховика.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначила, що на момент дорожньо-транспортної пригоди 04 березня 2013 року вона перебувала на 37-му тижні вагітності, після дорожньо-транспортної пригоди та у зв'язку з гострими болями в спині по 11 березня 2013 року перебувала вдома, у зв'язку з чим не змогла на повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 надала суду копію довідки від 12 липня 2014 року №242/м, відповідно до якої станом на 04 березня 2013 року вона спостерігається по вагітності в жіночій консультації клініки «Ісіда» з діагнозом вагітність 37 тижнів, обтяжений акушерський анамнез (а. с. 48).

За наявності доказів підтвердження поважності причин пропуску відповідачем передбаченого пп. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку на повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду у суду були відсутні підстави для задоволення вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування».

Також колегія суддів відхиляє доводи представника ПрАТ «ПРОСТО-страхування», що письмова заява чоловіка страхувальника ОСОБА_2 про настання страхового випадку не може розцінюватися як належне повідомлення страховика, оскільки до заяви ним не було долучено відповідної довіреності. Дані про час письмового повідомлення страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду були внесені до страхової справи експертом Каретою О.Є. ПрАТ «ПРОСТО-страхування» саме на підставі заяви ОСОБА_5 від 12 березня 2013 року. Необхідність подання заявником будь-яких інших документів на момент прийняття заяви не було обумовлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПрАТ «ПРОСТО-страхування».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді