Номер провадження: 22-ц/785/1738/15
Головуючий у першій інстанції Калінюк Р. Б.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Сидоренко І.П.,

суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 серпня 2014року по справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

29 травня 2014р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 жовтня 2007р. у розмірі 27780грн.47коп. та судових витрат, посилаючись на те, що за кредитним договором 01 жовтня 2007р. ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5214грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2008р. з ОСОБА_2 було стягнуто 9235грн.34коп. З вирахуванням суми, стягнутої за наказом, загальна сума заборгованості боржника перед банком станом на 17.04.2014р. склала 27780грн.47коп., що складається з:

- заборгованості по процентам за користування кредитом - 8792грн.31коп.;

- заборгованості по комісії за користування кредитом - 573грн.50коп.;

- пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 25860грн.93коп.;

- штраф (фіксована частина) - 500грн.;

- штраф (процентна складова) - 1299грн.07коп., що позивач просив стягнути на користь Банку.

Справа розглянута в заочному порядку.

Заочним рішення суду від 20 серпня 2014р. позов ПАТ "Приватбанк" задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 27780грн.47коп., яка складається з наступного: 8792грн.31коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 573грн.50коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25850грн.93коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, за відрахуванням суми у розмірі 9235грн.34коп., яка була задоволена судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2008р. з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк", різниця становить 25981грн.40коп.; 500гривень - штраф (фіксована частина), 1299грн.07коп. - штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 277грн.80коп. (а.с.28).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02 грудня 2014р. залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду (а.с.43).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову банку, при цьому апелянт посилається на те, що судом порушено норми матеріального і процесуального права, тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Судом не враховано наявність судового наказу між тими ж сторонами і з тих же підстав, тому за вимогами ч.2 ст.223 ЦПК України банк не мав права знову звертатись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Суд першої інстанції не повідомив його належним чином про слухання справи на 20 серпня 2014р. (а.с.46-49).

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, представника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 309 п.п. 3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання не виконані, тому є підстави для задоволення позову.

Проте повністю погодитися із таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2007р. між сторонами було укладено кредитний договір № ODXRRC09460261, відповідно до якого Банк надав Позичальнику ОСОБА_2 кредит у розмірі 5214грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців з 01 жовтня 2007р. по 01 жовтня 2008р. включно, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки (а.с.5).

На порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував.

23 жовтня 2008р. банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 за кредитним договором № ODXRRC09460261 від 01 жовтня 2007р. заборгованості, яка утворилась станом на 06 жовтня 2008р. у розмірі 9235грн.34коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 4810грн.18коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 2273грн.42коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 573грн.50коп. та пені - 1578гн.24коп. (а.с.50-51).

Судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2008р. було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за вказаним кредитним договором загальною сумою 9235грн.34коп. (а.с.3).

Згідно з постановою заступника начальника відділу ДВС Біляївського РУЮ Одеської області від 07 грудня 2011р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання цього судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у сумі 9296грн.52коп. у зв'язку з його повним виконанням (а.с.38).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Суд першої інстанції в повній мірі не врахував наведених роз'яснень п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", та встановивши, що судовим наказом з відповідача заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковими.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України Банк не заявляв.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 почав здійснювати погашення заборгованості за судовим наказом, після закінчення строку дії кредитного договору.

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення (судовий наказ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 серпня 2014року - скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді: С.О.Погорєлова

Т.В.Цюра