Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/281/15 Головуючий у 1-й інстанції: Єфименко В.І.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, виконкому Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області, третя особа - Великоновосілківська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у Донецькій області про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5, якій на праві спільної сумісної власності з батьком (відповідач ОСОБА_3.) належав будинок АДРЕСА_1, земельна ділянка та грошові внески.

Після смерті матері в будинку залишився проживати її батько - ОСОБА_3, який в шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини на її (позивача) користь. З також ж заявою про відмову від прийняття спадщини звернулася і ОСОБА_6 - мати померлої ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2012 року скасовано рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11.10.2012 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 Цей будинок було набуто ним під час знаходження у зареєстрованому шлюбі з матір'ю позивача - ОСОБА_5

Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та грошові внески, а свідоцтво про право на спадщину стосовно частки у спірному житловому будинку не було видано через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, які знаходяться у відповідача ОСОБА_3, останній відмовляється їх надати.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Так, відповідно до статті 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України).

Отже, вказаними нормами передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК Українимає довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Згідно ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368ЦКспільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з п. 23 вказаної Постанови Пленуму свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батьками позивача є ОСОБА_3 (відповідач) та ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с. 8).

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 23.04.2010р., прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_7, дружини - ОСОБА_4, що видно з копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с. 9).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 (а.с. 10).

Відповідно довідки виконкому Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області від 16.06.2014р., ОСОБА_5 дійсно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 з 1992 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент смерті мала склад сім'ї: чоловік - ОСОБА_3, донька - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_6 (а.с. 11).

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 04.08.2011р. державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_5 є її донька ОСОБА_4, у тому числі з урахуванням 1/5 частки майна від якого відмовився ОСОБА_10, у тому числі з урахуванням 1/5 частки майна від якого відмовився ОСОБА_11, у тому числі з урахуванням 1/5 частки майна від якого відмовилась ОСОБА_6, у тому числі з урахуванням 1/5 частки майна від якого відмовився ОСОБА_3. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 7,06 га, що розташована на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

У червні 2012р. ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку.

ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Великоновосілківської селищної ради № б/н від 28.07.2004р. належить будинок АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 18, 48).

Згідно копії постанови державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.09.2012р., останній, вивчивши документи, надані позивачем, з яких вбачається, що Свідоцтво про право на спадщину на жилий будинок ОСОБА_5 видати не можливо, так як відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Державний нотаріус відмовив ОСОБА_4 у видачі Свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок належний ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Крім іншого, рішенням апеляційного суду Донецької області від 13.12.2012 року встановлено, що спірний будинок належить ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до рішення виконкому Великоновосілківської селищної ради від 28.07.2004р. і який було набуто ним під час знаходження у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У Великоновосілківській нотаріальній конторі зареєстрована спадкова справа за № 57 стосовно померлої ОСОБА_5, на час смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, грошових внесків та спірного будинку АДРЕСА_1. Також встановлено, що ОСОБА_4 у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом стосовно спадкового майна, а саме, земельної ділянки та грошових внесків, при цьому, від відповідних часток на її користь відмовився відповідач (її батько) та ОСОБА_6 (її бабця). Свідоцтво ж про право на спадщину за законом стосовно частки в спірному житловому будинку ОСОБА_4 видано не було у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я померлої (а.с. 12-13).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний будинок був набутий подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час шлюбу, тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У спадкодавця ОСОБА_5 є п'ять спадкоємців першої черги за законом: ОСОБА_4 (позивач), ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_3 Чотири останніх - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_3 відмовилися від належної кожному з них частки у спадщині (1/5 частина) на користь позивача. Тому, за наявності постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 слід визнати право власності на 1/2 частину спірного будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що рішення суду є незаконним, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог. Так, позивач просила суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку, а суд визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину спірного будинку

Судова колегія наголошує, що за положеннями ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Дійсно, ОСОБА_4 протягом часу розгляду справи не уточнювала позовні вимоги. Проте, вказана обставина не призвела до неправильного вирішення цієї справи, визнання за позивачем права власності саме на 1/2 частину спірного будинку відповідає обставинам справи та вищенаведеним нормам матеріального права.

Посилання в апеляційної скарги на те, що справа була розглянута з порушенням вимог ст. 33 ЦПК України не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення, виходячи з наступного. Дійсно, ОСОБА_3 був залучений до участі у справі як співвідповідач ухвалою суду від 27.11.2014р. (а.с. 51), проте, відповідно до ч. 2 ст. 33 ЦПК України після залучення його до участі у справі як співвідповідача клопотання про розгляд справи спочатку не заявляв. Крім іншого, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 брав участь у розгляді справи з вересня 2014р. як заінтересована особа на підставі ухвали суду від 15.09.2014р. (а.с. 39). Залучення ОСОБА_3 як заінтересованої особи у позовному провадженні є порушенням норм процесуального права, оскільки за участю заявника і заінтересованих осіб суд розглядає справи окремого, а не позовного провадження. Разом з тим, вказане порушення не може бути підставою для скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 212 ЦПК України у зв'язку з посиланням у оскаржуваному рішенні на рішення апеляційного суду Донецької області від 13.12.2012 року не знайшли свого підтвердження. Суд першої інстанції з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України правильно зазначив встановлені судом обставини у мотивувальній частині.

Не спростовують висновків суду і посилання в апеляційній скарзі на те, що у свідоцтві про право власності на нерухоме майно власником спірного будинку вказано тільки ОСОБА_3 Таке зазначення не спростовує презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що набутий у період шлюбу будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він був придбаний ним за особисті кошти, але навіть не вказує що це за кошти, тільки посилається на те, що це є його особисті кошти. Перевіривши вказані доводи відповідача ОСОБА_3, колегія суддів прийшла до висновку про їх недоведеність, оскільки обставини, на які посилалася останній, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, що наявність постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у видачі Свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок, унеможливлює визнання права власності на спірне нерухоме майно у судовому порядку не можуть бути прийняті до уваги. Як зазначалося вище, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: