АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/828/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Дмитренка М. І.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року по справі за позовом Черкаського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до ОСОБА_6, Черкаської райдержадміністрації, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: спеціалізоване комунальне підприємство «Райліс» про визнання розпорядження та державного акту на право власності незаконним, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 97, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, припинено право користування земельною ділянкою загальною площею 23, 6870 га СКП «Райліс» в адміністративних межах Тубільцівської сільської ради; затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок 108 особам для будівництва та обслуговування житлових будинків, за рахунок земель СКП «Райліс»; передано безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків загальною площею 23, 6870 га; зобов'язано власників земельних ділянок провести відшкодування збитків лісогосподарського виробництва; зобов'язано ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» заповнити бланки державних актів на право власності на земельні ділянки.

На підставі розпорядження голови Черкаської РДА № 97 від 07 квітня 2008 року 108 громадян отримали державні акти на право власності на земельну ділянку.

Проте, проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області встановлено, що прийняття розпорядження щодо припинення користування СКП «Райліс» земельною ділянкою, загальною площею 23, 6870 га, та передачі земельних ділянок у власність 108 громадянам, в тому числі і ОСОБА_6, проведено незаконно, оскільки спірна земельна ділянка відносилась до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалась для ведення лісового господарства.

На підставі вищевказаного розпорядження голови Черкаської РДА ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 2045 га серії ЯЖ № 022471 від 10 квітня 2008 року з грубим порушенням чинного законодавства.

За таких обставин, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області від 07 квітня 2008 року № 97 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків» в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою та надання у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0, 2045 га, розташованої в с. Хрещатик Черкаського району Черкаської області; визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію акту на право власності на земельну ділянку, площею 0, 2045 га, серії ЯЖ № 022472 від 10 квітня 2008 року, виданий ОСОБА_6; зобов'язати ОСОБА_6 повернути державі земельну ділянку площею 0, 2045 га, розташовану в с. Хрещатик Черкаського району Черкаської області, вилучену розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області від 07 квітня 2008 року № 97.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області від 07 квітня 2008 № 97 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків» в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою та передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0, 2405 га, що розташована в с. Хрещатик Черкаського району Черкаської області. Визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію державного акту серії ЯЖ № 022472 від 10 квітня 2008 року на право власності на земельну ділянку, площею 0, 2405 га, виданого ОСОБА_6

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з наступних підстав.

Згідно до вимог п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено районним судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року № 97, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що розроблений ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та висновку державної експертизи землевпорядної документації на 07 квітня 2008 року № 1262, припинено право користування земельною ділянкою загальною площею 23, 6870 га СКП «Райліс» в адміністративних межах Тубільцівської сільської ради; затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам відповідно до доданого додатку у кількості 108 осіб, загальною площею 23, 6870 га для будівництва та обслуговування жилих будинків за рахунок земель СКП «Райліс» в адміністративних межах Тубільцівської сільської ради; передано безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків загальною площею 23, 6870га, з них: ділянку площею 22, 2362 га у власність, ділянку площею 0, 4508 га під дороги загального користування за рахунок земель СКП «Райліс» в адміністративних межах Тубільцівської сільської ради; зобов'язано власників земельних ділянок провести відшкодування збитків лісогосподарського виробництва згідно розрахунків СКП «Райліс» в місячний термін після прийняття розпорядження; зобов'язано ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» заповнити бланки державних актів на право власності на земельні ділянки.

На підставі розпорядження голови Черкаської РДА № 97 від 07 квітня 2008 року 108 громадян, в т.ч. ОСОБА_6, отримали державні акти на право власності на земельну ділянку.

Згідно ч. 9 ст. 149 ЗК України, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень КМУ, ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідної місцевої адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст. 118 ЗК України.

Внаслідок прийняття розпорядження Черкаської РДА № 97 від 07 квітня 2008 року було припинено право користування СКП «Райліс» земельною ділянкою державної власності загальною площею 23, 6870 га, що відносилась до лісів 1 групи, в адміністративних межах Тубільцівської сільської ради та передано безоплатно у власність громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків.

Колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано прийшов до висновку, що розпорядження голови Черкаської РДА від 07 квітня 2008 року № 97 прийнято з порушенням вимог ст.ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст.ст. 20, 2, 57, 84, 116; 118, 122, 149 ЗК України, ст.ст. 10, 27, 32, 57 ЛК України, ст.ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки багаторічні насадження та ліси площею понад 1 га має право вилучати лише Кабінет Міністрів України. Повноваження щодо вилучення земельних ділянок у межах населених пунктах та надання їх у власність громадянам районні державні адміністрації мають лише за наявності висновку відповідної районної ради, а також у зв'язку з необгрунтованою зміною цільового призначення земельної ділянки, яка не може передаватись у приватну власність.

Згідно ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд обгрунтовано прийшов до висновку, що відчужена земельна ділянка загальною площею 23, 6870 га відноситься до земель лісогосподарського призначення, оскільки даний факт підтверджений доказами по справі та про це вказано і в оспорюваному розпорядженні РДА (щодо посилання на ст. 32 Лісового кодексу України та встановлення обов'язку власникам земельних ділянок провести відшкодування збитків лісогосподарського виробництва згідно розрахунків СКП «Райліс» в місячний термін після прийняття розпорядження).

Доводи апелянта ОСОБА_6 щодо того, що Черкаською РДА в рамках повноважень прийнято рішення щодо передачі у власність 108 громадянам земельних ділянок, площею по 0,25 га кожна, тобто до 1 га кожному, є безпідставними, оскільки відбулось фактичне вилучення у СКП «Райліс» земельної ділянки площею 23, 6870 га лісогосподарського призначення єдиним масивом. В оспорюваному розпорядженні чітко вказана загальна площа земельної ділянки для відведення громадянам - 23, 6870 га; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки стосувався саме ділянки, загальною площею 23, 6870 га. Тобто Черкаською РДА порушено вмоги ч. 9 ст. 149 ЗК України та п. 5 ст. 27 Лісового кодексу України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що Верховний Суд України в своїй постанові від 18 вересня 2013 року у справі за позовом Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Бердянської міської ради до Особи-1, третя особа державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення зазначив, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року).

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

За обставинами справи «Стретч проти Сполученого Королівства», на рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року на яку посилається апелянт, заявник в 1969 році уклав договір оренди земельної ділянки строком на 22 роки. Відповідно до умов цього договору він за власні кошти побудував на цій земельній ділянці кілька будівель для легкої промисловості, які здав в суборенду. Договір оренди також надавав йому право в подальшому продовжити оренду ще на 21 рік. У 1990 році заявник повідомив місцеву владу про намір продовжити договір оренди, в процесі переговорів він погодився на збільшення орендної плати. Однак, орган місцевої влади повідомив заявника, що продовження договору оренди відбутися не може, оскільки, погодившись з умовою договору про можливість його пролонгації орган місцевої влади перевищив свої повноваження.

Застосовуючи положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції до обставин цієї справи Європейський суд з прав людини вказав на таке. Заявник погодився з умовами договору оренди з огляду на те, що надалі він зможе продовжити термін його дії, і жодна із сторін не знала, що існувала якась юридична перешкода цій умові. У ситуації, яка склалася, заявник мав право, принаймні, очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування можна вважати - в цілях застосування положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції - складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди.

Дії місцевої влади Європейський суд з прав людини розцінив як порушення права заявника на законне очікування виконання певних умов і, таким чином, вони утворювали акт втручання у реалізацію його права власності.

Вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов'язання, взяті ним на себе у зв'язку з експлуатацією побудованих будівель, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат.

За таких обставин цієї справи Європейський суд з прав людини виніс рішення на користь заявника.

Однак, у справі, яка переглядається, обставини справи є істотно відмінними.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Отже, обставини справи «Стретч проти Сполученого Королівства» та справи, яка переглядається, істотно різняться, а тому висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, а висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» не може бути безумовним прецедентом при розгляді справи, яка переглядається.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване ОСОБА_6 рішення суду є законним і обгрунтованим на зібраних по справі доказах, відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи його апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду і не дають підстав для його відміни або зміни.

До того ж, у силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України та враховуючи межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_6, не оскарження рішення суду прокуратурою, рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог колегією суддів не перевіряється.

Крім того, колегія суддів звертає увагу суду на те, що у мотивувальній частині рішення (арк. 2, абз. 12) районним судом помилково вказано прізвище та площа земельної ділянки, переданої ОСОБА_6, що може бути усунено шляхом виправлення описки в рішенні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :