233 № 233/6228/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

при секретарі Теліціній О.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

24 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому зазначив, що йому на праві власності на підставі договору дарування від 28 січня 2005 року належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, шлюб із якою був розірваний на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2011 року. Після розірвання шлюбу відповідачка в належному йому будинку не мешкає, всі належні їй речі вивезла. ОСОБА_2 відмовляється знятися з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, у зв*язку з чим позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому житлом, оформити субсидію. Будь-які домовленості про користування житлом після розірвання шлюбу між ними відсутні. Позивач просить визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим будинком АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, обгрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, зазначивши,

що після розірвання шлюбу в 2011 році його колишня дружина ще деякий час проживала разом із донькою в належному йому будинку, а згодом, коли відносини стали ще більше псуватись, зібрала всі речі та пішла жити до іншого місця. В теперішній час він фактично створив іншу сім*ю, змінив замки на дверях і не бажає, щоб відповідачка проживала і була зареєстрована в належному йому будинку, оскільки листи з банку, які надходять на адресу колишньої дружини створюють йому певні незручності.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову і пояснила, що після розірвання шлюбу, яке мало місце 06 червня 2011 року вони із донькою ще деякий час мешкали в будинку позивача по справі. 07 січня 2012 року на вимогу ОСОБА_1 вона разом із їх спільною дитиною зібравши речі, залишили будинок і стали мешкати в іншому місті - фактично в бараку, який не має належним житлово-побутових умов. Не проживає в будинку АДРЕСА_1 вимушено; в теперішній час навіть не має ключей від будинку, оскільки відповідач змінив замки. До того ж, відповідач створив іншу родину, що унеможливлює її проживання в будинку.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, яке мало місце приблизно 3-4 року тому не мешкає у будинку АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 вимушена була піти з будинку АДРЕСА_1, оскільки відносини із колишеім чоловіком не склались.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу по справі на підставі договору дарування від 28 січня 2005 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 Костянтинівського раойну Донецької області (а.с.7,8).

19 серпня 1995 року сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб (а.с.10), який було розірвано на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2011 року, яке набрало законної сили 16 червня 2011 року (а.с.11).

Як вбачається з довідки Артемівської сільської ради від 21 листопада 2014 року (а.с.14), колишня дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, але фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім*ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім*ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним жилим приміщенням.

Підстави позбавлення члена сім*ї, в тому числі і колишнього, права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності визначені ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім*ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 вселилась та мешкала в будинку, належному ОСОБА_1 як член його сім*ї - дружина та згодом вимушено припинила проживати в ньому через розірвання шлюбу та неприязні стосунки між нею та колишнім чоовіком, який до того ж змінив замки і тим самим унеможливив проживання позивачки в будинку АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не мешкає в зазначеному будинку вимушено, з поважних причин та враховуючи, що відповідачка позбавлена реальної можливості користуватися будинком, оскільки навіть не має ключей від нього, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка не проживає в належному йому будинку без поважних причин понад один рік і не спростовано її доводи та показання свідка ОСОБА_5 про вимушене непроживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1.

Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не доводять неповажності причин непроживання відповідачки в будинку, належному ОСОБА_1

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1, викладені в позовній заяві стосовно того, що відповідачка з власної волі залишила будинок, не виявляеє до нього інтересу, змінила місце проживання, оскільки вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_5 та показаннями самого відповідача, який пояснив, що стосунки між ним та колишньою дружиною були напруженими, а згодом він змінив дверні замки в будинку, фактично створив іншу сім*ю та заперечує проти проживання колишньої дружини в належному йому житлі.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст.9, 64, 156, ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 14 січня 2015 року, повний текст рішення суду виготовлений 17 січня 2015 року.

Суддя