Справа № 221/3785/2012 Провадження № 22-ц/772/231/2015Головуючий в суді першої інстанції Шидловський О. В.
Категорія 5Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Іванюка М.В.,

за участю секретаря: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Вінницької міської ради про усунення порушень прав власності та встановлення земельних сервітутів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та Вінницької міської ради про усунення перешкод в користування земельною ділянкою,-

встановила:

06.07.2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Вінницької міської ради, про усунення порушень права власності про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку ОСОБА_3 серія ВЖ №398160 від 07.07.2009 в частині, що включає територію проїзду з АДРЕСА_1 до будинку ОСОБА_2, що розташований по АДРЕСА_2, усунення порушення права власності, зобов'язавши відповідачів перенести огорожі та будівлі з метою відновлення меж проїзду по всій його довжині шириною 3,5 м. (а.с. 1-3 т.1). Згодом, 09.12.2013 року уточнила позовні вимоги. Просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй будинковолодінням шляхом встановлення безоплатних, безстрокових земельних сервітутів на право проїзду по земельних ділянках, що належить ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 в розмірі 29 кв.м. та ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 в розмірі 35 кв.м., конфігурація яких встановлена у першому варіанті експертизи від 30.09.2013 року та зобов'язати відповідачів перенести огорожі з метою встановлення даних земельних сервітутів та відновлення меж проїзду по всій його довжині шириною 3,5 м. (а.с. 211-213 т. 1).

11.04.2014 року позивачкою були уточнені позовні вимоги. Просила про усунення порушень прав власності та встановлення земельних сервітутів, шляхом усунення перешкод у здійсненні права власності, встановлення безоплатних, безстрокових земельних сервітутів на право проїзду по земельних ділянках в АДРЕСА_3 в розмірі 35 кв. м., та в м. Вінниці по АДРЕСА_1, буд. 53, в розмірі 29 кв. м., згідно додатку 2 (варіант 1) висновку експертизи №157/-125/159/13-21 від 30.09.2013 року проведеної Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перенести огорожі, з метою встановлення вказаних земельних сервітутів та відновлення меж проїзду по всій його довжині шириною 3, 5 м. (том № 2 а.с. 19-21).

ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (т. 1 а.с. 152-154) шляхом відновлення межі земельної ділянки ОСОБА_3 зі сторони основної АДРЕСА_1 згідно з рішенням міськвиконкому № 900 від 02.11.1972 р.; закриття незаконного проходу зі сторони основної АДРЕСА_1, та передання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 81 м2, яка знаходиться під самовільно захопленим проходом; скасування рішення міськвиконкому № 565 від 09.09.1982 року та рішення № 675 від 28.10.1982 року в частині про утворення проїзду шириною 3,5м з основної АДРЕСА_1; зобов'язання Вінницької міської ради винести рішення про утворення проїзду шириною 3,5 м. з вулиці для самовільно побудованих будинків АДРЕСА_4 за рахунок бувшої земельної ділянки ОСОБА_6, яку незаконно захопив та приватизував ОСОБА_5; зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти пересунути паркан ОСОБА_5 з метою утворення проїзду шириною 3,5 м з вулиці для самовільно побудованих будинків АДРЕСА_4; зобов'язання ОСОБА_5 надати платний проїзд шириною 3,5 м. для ОСОБА_2 по своїй вже приватизованій земельній ділянці.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2014 року, провадження у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Вінницької міської ради в частині скасування рішення міськвиконкому № 565 від 09.09.1982 року та рішення № 675 від 28.10.1982 року в частині утворення проїзду шириною 3,5 кв. м. з основної АДРЕСА_1 - закрито.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року у задоволенні первинного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Вінницької міської ради про усунення порушень прав власності та встановлення земельних сервітутів відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду в частині відмови в задоволенні первісного позову, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

В частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та Вінницької міської ради про усунення перешкод в користування земельною ділянкою рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням виконкому ВМР від 09.09.1982 року №565 закріплено земельну ділянку за ОСОБА_7, який мешкає по АДРЕСА_1, площею 600 кв.м. з земельної ділянки домоволодіння ОСОБА_8 Ухвалено утворити проїзд (ширина 3,5 м) з АДРЕСА_1 до домоволодіння ОСОБА_7 за рахунок земельної ділянки домоволодінь ОСОБА_8(АДРЕСА_3) та ОСОБА_6 (АДРЕСА_1)(т.1 а.с. 60).

Рішенням виконкому ВМР від 28.10.1982 року № 675 закріплено земельну ділянку за ОСОБА_2, яка мешкає по АДРЕСА_1-б, площею 600 кв.м. з земельної ділянки домоволодіння ОСОБА_8, яка мешкає по АДРЕСА_1. Ухвалено утворити проїзд (ширина 3,5 м) з АДРЕСА_1 до домоволодіння ОСОБА_2 за рахунок земельної ділянки домоволодінь ОСОБА_8 (т.1 а.с. 10-11).

Проїзд шириною 3,5 м, що був утворений згідно із вищезазначеними рішеннями ВМР, не був встановлений в натурі.

Згідно свідоцтва про право власності № 659 від 30.05.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому №123 від 10.05.1989 року ОСОБА_2 є власницею будинковолодіння АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 8).

Державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, серії ЯБ №391462, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Вінницької міської ради від 03.06.2005 року № 1246, площею 0,0529 га (т.1 а.с. 9).

Згідно повідомлення КП ВМБТІ від 30.12.2008 року № 2107 згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 14157 рішенням виконкому ВМР № 549 від 29.07.1971 року та рішенням виконкому ВМР № 900 від 02.11.1972 року за будинком АДРЕСА_3 була закріплена земельна ділянка площею 1001 кв.м., лишки 2050 кв.м. (т.1 а.с. 158-159, 160).

Державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, серії НЖ №398160, виданий ОСОБА_3 на підставі рішення Вінницької міської ради від 27.02.2009 року № 2281 площею 0,0920 га (т.1 а.с. 18).

Рішенням Староміської райради від 14.10.1987 року № 278 надано ОСОБА_6 дозвіл на продаж незакінченого будівництвом будинку, що по АДРЕСА_5 ОСОБА_4 (т.1 а.с. 36). Так, згідно договору купівлі-продажу від 30.10.1987 року ОСОБА_4 став власником даного житлового будинку (т.1 а.с. 37-38). Рішенням ВМР від 20.03.1990 р. № 95 закріплено земельну ділянку за будинковолодінням ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 площею 600 кв.м. - в постійне, а 453 кв.м. в тимчасове користування (т.1 а.с. 47).

Рішенням ВМР від 24.12.1992 року № 688 закріплено земельну ділянку за домоволодінням ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 площею 30 кв.м. - в постійне користування (т.1 а.с. 48).

Рішенням ВМР від 22.04.1993 року № 273 закріплено земельну ділянку за домоволодінням ОСОБА_4 по АДРЕСА_5 площею 370 кв.м. - в постійне та 83 кв.м. - в довгострокове, до 15 років, користування (т.1 а.с. 49).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №044688 від 12.11.2009 року, складеного на підставі рішення ВМР від 26.06.2009 р. № 2432, ОСОБА_7 належить на праві власності земельна ділянка площею 646 кв.м. по АДРЕСА_3. Її цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Конфігурація меж та розташування земельних ділянок №№ 53, 53б, 55, 55а станом на 30.09.2013 р. зазначена у додатку 1 до експертизи (т.1 а.с. 170).

Згідно акту встановлення меж домоволодіння ОСОБА_4 по по АДРЕСА_1 від 02.08.1996 року, складеного головним спеціалістом відділу землекористування управління архітектури та містобудування, представника ВООБТІ, дільничного інспектора, власників домоволодінь АДРЕСА_1, в результаті вимірів встановлено, що ширина земельної ділянки домоволодінь по АДРЕСА_5 становить 30,2 м, а по матеріалам квартальної зйомки 30.0 м, що перевищує на 20 см. На відстані від АДРЕСА_6. по межі домоволодінь 49,51 ширина земельної ділянки становить 25,5 м., а по матеріалам квартальної зйомки 24,2м., що перевищує на 1,5 метра. Перевірку межі домоволодіння ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, здійснено по домоволодінню ОСОБА_9 по вул. АДРЕСА_3, по межі домоволодінь 55, 57 на відстані 54,87 м. від АДРЕСА_1, ширина земельної ділянки домоволодіння 55 становить 14,8 м проїзд 2,6м., а ширина земельної ділянки домоволодіння ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 становить 11.8 м, а по матеріалам квартальної зйомки 13,1м., що менше на 1,3 м. (т.1 а.с. 51).

Листом від 01.11.2012 року № 2489 Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області повідомила, що рішення № 675 від 28.10.1982 року в частині виділення проїзду шириною 3,5 м від АДРЕСА_1 за рахунок земель будинковолодіння ОСОБА_8 виконано не було, що призвело до неодноразових заяв та позовів до суду. (т.1 а.с. 104).

Згідно довідки служби кадастрів Департаменту архітектури, містобудування та кадастру, в Департаменті відсутня інформація щодо виконання рішень виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 09.09.1982 року № 565 та від 28.10.1982 року № 675. ОСОБА_4 із тим, на планово-картографічних матеріалах Департаменту до будинковолодінь АДРЕСА_1 визначений проїзд з АДРЕСА_1 (т.2 а.с.3,4).

На звернення ОСОБА_2 щодо відновлення ширини проїзду виконком Староміської райради м. Вінниці 23.02.2009 року повідомив, що згідно із схемою до її будинковолодіння, що по АДРЕСА_2, передбачався проїзд шириною 3,5 м і довжиною понад 85 м. Однак, на момент обстеження і обміру ширини даного проїзду було встановлено, що його ширина згідно схеми, яка додається, становить від 2,4 м до 2,8 м, що не відповідає схемі на ділянку 1982 року (т.1 а.с. 13).

Актом обстеження будинковолодіння по АДРЕСА_2 від 10.02.2009 року, затвердженим головою Староміської районної ради м. Вінниці підтверджено, що на момент обстеження будинковолодіння ОСОБА_2, що по АДРЕСА_2 площа земельної ділянки згідно з кадастровим планом становить 529 кв.м., а ширина проїзду знаходиться в межах 2,4 м до 2,8 м, що не відповідає технічній документації на дане будинковолодіння (т.1 а.с. 14).

Відповідно до висновку експерта від 30.09.2013 року №157/158/159/13-21 на підставі результатів проведеного натурного обстеження, встановлено, що фактична ширина проїзду з АДРЕСА_1 до домоволодінь № 53б та № 55а складає від 2.16м до 3.40м, а загальна довжина проїзду - 84 м. Власник домоволодіння №53 ОСОБА_4 змінив місце розташування гаража, зовнішня стіна якого фактично з'єдналась з огорожею земельної ділянки даного домоволодіння з боку проїзду. Даний гараж повинен бути розташований на відстані 0,5 м. від огорожі домоволодіння з боку проїзду з АДРЕСА_1. В період з 1982 року по 2009 рік відсутні відомості про проведення дій по утворенню (улаштуванню проїзду) з АДРЕСА_1 до домоволодінь № 53б та № 55, шириною 3,5 м. На підставі наявних матеріалів, експерту невідомо, чи складались кадастрові схеми земельних ділянок домоволодінь № 53 та 55, які б відображали відповідні зміни конфігурацій меж даних земельних ділянок у часі. У зв'язку з відсутністю даних про переміщення меж (поворотних точок) земельних ділянок домоволодінь № 53 (ОСОБА_4.) та № 55 (ОСОБА_9) по АДРЕСА_1 в м. Вінниці, які можливо відбувались у періоди часу з 1982 року по 2013 рік і які повинні бути відображені у технічній документації із землеустрою (кадастрових схемах) складених у даний період, де поворотні точки меж земельних ділянок прив'язані до пунктів державної геодезичної мережі та твердих точок на місцевості, встановити чи відбувались зміни меж земельних ділянок домоволодінь № 53 та АДРЕСА_3, з часу винесення рішення ВМР про утворення проїзду з АДРЕСА_1, і які привели (чи могли привести) до звуження проїзду до домоволодіння № 53б, не визнається за можливе. Крім того, на підставах даних, наявних у наданих на експертизу кадастрових схем земельних ділянок домоволодінь №№ 53, 53б, 55, 55а по АДРЕСА_1 в м. Вінниці, а також враховуючи результати проведеного натурального обстеження, встановлено, що між власниками даних домоволодінь склався фактичний порядок користування даними земельними ділянками та проїзду між ними, який закріплений межовими знаками на місцевості (т.1 а.с. 170 ).

Крім того, ширина проїзду в районах садибної забудови з однією смугою руху приймається 3,5 м., з двома - 5,5 м. До житлових і громадських будівель, згідно норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень», слід передбачати проїзди шириною 3.5 м. на відстані не ближче 5м. від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Враховуючи вимоги норм чинних в Україні в галузі будівництва та землевпорядкування, в також враховуючи конфігурацію меж земельних ділянок домоволодінь №№ 53, 53б, 55, розташованих по АДРЕСА_1 в м. Вінниці, які відображені у наданій на експертизу технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, на розгляд суду надані варіанти улаштування (відновлення) проїзду з АДРЕСА_1 в м. Вінниці до домоволодіння №53б за рахунок земельних ділянок домоволодінь № 53 та АДРЕСА_3.

Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про можливість утворення проїзду до її будинковолодіння іншим способом, при цьому судом не було взято до уваги положення ст. 99 ЗК України.

Однак, зазначене твердження спростовується наступним:

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками); земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Ст. 99 ЗК України визначені такі види земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

За змістом ч. 1 ст. 401 ЦК України сервітут може бути встановлений лише для задоволення тих потреб осіб, які не є власниками земельної ділянки чи іншого нерухомого майна, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Отже, обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи у інший спосіб, а обраний вид сервітуту повинен бути найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Аналогічна позиція міститься і в п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року де роз'яснено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний) суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб.

Однак, з матеріалів справи, зокрема висновку експерта від 30.09.2013 року №157/158/159/13-21 вбачається, що улаштування (відновлення) проїзду з АДРЕСА_1 до домоволодіння №53б за рахунок земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_1 м. Вінниці, які відповідно відображені на план-схемах у додатках 2 і 3 до висновку можливе лише за рахунок земельних ділянок домоволодінь № 53 та АДРЕСА_3.

При цьому, улаштування такого проїзду буде здійснене в порушення п. 2.20 Державних будівельних норм 79-92, відповідно до яких відстань від стіни будівлі, що належить ОСОБА_4, та яка побудована за рішенням виконкому і була прийнята в експлуатацію в 1990 році, до межі із проїздом буде менша ніж один метр, а тому є неможливим.

ОСОБА_4 з тим, не виключена можливість організувати під'їзд до ділянки, що належить ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 з іншої сторони, що і було встановлено у рішенні Староміського райнарсуду м. Вінниці від 14 грудня 1994 року.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що земельний сервітут у виді права проїзду на транспортному засобі встановлюється лише за наявності вже існуючого шляху на земельній ділянці, щодо якої вимагається встановлення сервітуту, однак, обґрунтованих доказів існування будь-коли такого шляху, в тому числі і на земельних ділянках відповідачів матеріали справи не містять.

За таких обставин, при наявності можливості задоволення потреб позивачки в інший спосіб, окрім встановлення земельного сервітуту, обраний вид якого - право проїзду по земельним ділянкам без наявності шляху - не відповідає встановленим ст. 99 ЗК України видам земельних сервітутів, апеляційну скаргу слід відхилити.

Посилання скаржника носять формальний характер, гуртуються на припущеннях, та не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: