печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого:судді Кирилюк І.В.,
при секретарі:Онопрієнку С.Ю.,
за участю:
позивача:не з'явився;
представника відповідача:Литвина О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» (далі - відповідач, ПАТ «КБ «Даніель») в якому просить визнати недійсним кредитний договір, укладений 06.10.2008 року між позивачем та відповідачем, як такий, що суперечить Конституції України та Цивільному кодексу України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 06.10.2008 року між ним та ПАТ «КБ «Даніель» було укладено кредитний договір № 18/09-КЗН-Т на основі стандартної форми кредитного договору, запропонованої відповідачем. На час укладення договору позивачем була надана достовірна інформація щодо його фінансово-майнового тану та надані документи про отримання доходу в національній валюті України. Згідно умов кредитного договору кредит було надано в іноземній валюті - доларах США. Разом з тим, чинним законодавством визначено, що зобов'язання повинно бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, проте, валютою виконання грошового зобов'язання є гривня. Іноземна валюта як засіб платежу може використовуватись в Україні лише у порядку та на умовах, встановлених законом, зокрема, на підставі індивідуальної та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Отже, викладені в кредитному договорі положення щодо іноземної валюти договору та валюти виконання зобов'язання за договором порушують права позивача та прямо суперечать нормам Конституції України та цивільного законодавства. Крім того, укладений кредитний договір захищає лише права та інтереси відповідача, що є суттєвим порушенням закону та категорично заборонено законом. Більш того, у зв'язку із фінансовою кризою в державі істотно змінились обставини, що також є підставою для розірвання договору.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про визнання кредитного договору недійсним, та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 29.09.2014 року ПАТ «КБ «Даніель» надало письмові заперечення в яких просило в позові відмовити, оскільки правові підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні, зважаючи на те, що для надання кредиту в валюті чинне законодавство не вимагає ні індивідуальної, ні генеральної ліцензії; умови спірного кредитного договору передбачають відповідальність за порушення зобов'язання за договором як позивача так і відповідача; посилання позивача на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладені договору, є необґрунтованим.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в позові відмовити, оскільки чинним законодавством встановлено презумпцію правочину, кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує права позивача, а індивідуальна та генеральна ліцензія для здійснення кредитних операцій в іноземній валюті з фізичними особами-резидентами не потрібні.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 06.10.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Даніель», правонаступником якого ПАТ «КБ «Даніель», (Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено кредитний договір № 18/09-КЗН-Т, згідно умов якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 56 000,00 дол. США, а Позичальник зобов'язується повернути фактично отриманий кредит у термін до 05.10.2023 року включно, щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 16,99 відсотків річних, одноразово сплатити комісію за управління кредитом у розмірі 1,5%, а також неустойку у розмірах та у випадках, передбачених цим договором.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Так, згідно вказаної статті, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

За правилами ст. 1054 ЦК України, надання кредитів та їх повернення здійснюється виключно на договірних відносинах.

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частина перша ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України - зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93 (далі - Декрет).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3 - 7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій.

В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті.

Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.

Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій.

Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті).

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», на здійснення валютних операцій національним банком видаються відповідні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Тобто, виходячи з зазначених вище норм, чинне законодавство допускає можливість визначення зобов'язань у іноземній валюті, використання іноземної валюти в Україні, але визначає межі та конкретний порядок її використання.

При цьому, відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Отже, індивідуальна ліцензія на проведення операцій по наданню і одержанню резидентами кредитів в іноземній валюті необхідна лише у випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

На даний час законодавством не визначено межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, тому операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

За таких обставин, для надання кредитів в іноземній валюті індивідуальна та генеральна ліцензії не потрібні.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «КБ «Даніель» одержало банківську ліцензію № 210 від Національного банку України на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл № 210-2 від 10.12.2004 року на право здійснювати банківські операції, визначені п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до дозволу. Так, згідно додатку до дозволу ПАТ «КБ «Даніель» має право здійснювати, зокрема, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Твердження позивача, що зміст кредитного договору № 18/09-КЗН-Т від 06.10.2008 року суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки захищає права та інтереси виключно Банку, є необґрунтованими, оскільки, згідно умов кредитного договору, правам та обов'язкам Позичальника кореспондують обов'язки та права Банка. Відтак, умови кредитного договору відповідають Закону України «Про захист прав споживачів» та є справедливими.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Даніель» про визнання кредитного договору недійсним є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, ОСОБА_3 у позовній заяві також зазначає про наявність підстав для розірвання договору, відповідно до ст.. 652 ЦК України, у зв'язку із істотною зміною обставин, якими він керувався при укладенні кредитного договору, а саме, настанням фінансово-економічної кризи та коливанням курсу долара США по відношенню до національної валюти.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

При цьому, суд звертає увагу, що всі чотири умови повинні бути в наявності в своїй сукупності.

Так, при укладенні кредитного договору за яким грошові кошти надаються в іноземній валюті, ризики коливання валютного курсу несуть дві сторони. Право вибору валюти кредиту належить позивачеві. У п. 2.1.6 кредитного договору Позичальник підтвердив, що перед укладенням цього договору був ознайомлений Банком у письмовій формі з інформацією згідно ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», отже у позивача було вільне волевиявлення на укладення кредитного договору та досягнення реальних наслідків, внаслідок чого він підписав кредитний договір № 18/09-КЗН-Т від 06.10.2008 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 не надав.

За таких обставин правові підстави для визнання кредитного договору № 18/09-КЗН-Т від 06.10.2008 року недійсним відсутні, відтак, позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 6, 192, 203, 204, 215, 524, 652, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213 - 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В.Кирилюк