Провадження № 22-ц/780/1457/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук
Категорія 47 19.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна і визнання майна об'єктом права особистої власності одного з подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна і визнання права власності на квартиру та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила та просила визнати за нею право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позов мотивувала тим, що за час перебування у шлюбі із відповідачем нею за особисті кошти придбано однокімнатну квартиру, що знаходиться за цією адресою номінальною вартістю 395 808 грн. Відповідач перешкоджає їй у вільному доступі до її особистої власності, відмовляється впускати до квартири, не дає ключі. Зазначала, що вказана квартира була придбана за її особисті кошти, отримані від продажу належної їй трикімнатної квартири та особисті заощадження зроблені до шлюбу. Відповідач відмовляється здійснити позасудову реєстрацію права власності на квартиру на користь сина.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, який згодом уточнив та просив в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 гроші в сумі 197 904 грн. в рахунок компенсації частини спільного сумісного майна подружжя, що залишилась у його власності.

Зустрічний позов обґрунтовував тим, що за час шлюбу з позивачкою вони спільно придбали майно, зокрема вказану квартиру. Також зазначав, що у позивача у особистій власності знаходиться двокімнатна квартира у м.Києві, де вона мешкає разом із їх сином. Посилався на те, що спірна квартира є неподільною, він іншого житла не має, а позивач забезпечена житлом, тому згоден сплатити їй грошову компенсацію за половину вартості спірної квартири, а саме 197 904 грн., шляхом внесення коштів на депозитний рахунок суду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2015 року відмовлено в задоволенні первісного та зустрічного позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з»ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у зустрічному позові скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неврахування судом всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 і часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів того, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти та є її особистою приватною власністю.

З такими висновками погоджується і судова колегія, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 набута за час сумісного проживання у шлюбу подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2

ОСОБА_1 відповідно до ст..60 ЦПК України не довела підстав, передбачених ст..57 Сімейного кодексу України для визнання квартири її особистою приватною власністю.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду ОСОБА_2 просив стягнути з нього грошову компенсацію у сумі 197 904 грн., що складає половину вартості спірної квартири згідно договору, яку він вніс на депозитний рахунок суду. Проте згідно товарознавчого звіту, наданого ОСОБА_1, ринкова вартість спірної квартири становить 908 996,15 грн.

Виходячи з того, що сторонами не була досягнути згоди щодо дійсної вартості спірної квартири, а ОСОБА_2 не погодившись із вартістю квартири, визначеною звітом про ринкову оцінку спірної квартири, наданого ОСОБА_1, клопотання про призначення експертизи для з»ясування дійсної вартості на час розгляду справи не заявив, суд вважав, що позов не підлягає задоволенню.

Проте повністю погодитись із такими висновками про відмову в задоволенні зустрічного позову не можна із наступних підстав.

Саттею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст..71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 17 квітня 2010 року зареєстрували шлюб від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 4-6).

17 грудня 2012 року між ТОВ «Консент капітал менеджмент» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-1422/2012, згідно умов якого ОСОБА_2 придбав цінні папери (облігації) загальною кількістю 4256 штук, загальною договірною вартістю 395 808 грн. (а.с. 12-15).

24 травня 2013 року між ТОВ «Омокс» і ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до договору №29/3/11/118/Ж участі у будівництві об'єкту від 17 грудня 2012 року, згідно умов якого замовник зобов'язаний здійснити доплату забудовнику за додаткові квадратні метри об'єкту будівництва, сплативши 27 342 грн., в тому числі ПДВ 4 557 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок забудовника (а.с. 17-18).

20 березня 2014 року на ім'я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м. і проведено державну реєстрацію права власності на квартиру (а.с. 75, 76-77).

Із звіту про оцінку майна, наданого під час розгляду справи ОСОБА_1, встановлено, що вартість спірної квартири станом на 9 грудня 2014 року складає 908 996, 15 гривень. (а.с.110-119).

Оцінивши квартиру в сумі 395 808грн. та заперечуючи щодо визначення її вартості в сумі 908 996, 15 гривень, ОСОБА_2 наданий позивачем доказ на підтвердження дійсної вартості квартири не спростував, правом на заявлення клопотання про проведення товарознавчої експертизи в судовому засіданні не скористався.

Оскільки ОСОБА_1 не погодилась на присудження їй грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно - квартиру, ОСОБА_2 не відповідно до дійсної вартості спірної квартири вніс грошову суму на депозитний рахунок суду, то суд на передбачених законом підставах відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до роз»яснень, наданих в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Приймаючи до уваги, що суд прийшов до обґрунтованого висновку, що спірна квартира відповідно до ст..ст.60, 61 Сімейного кодексу України є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки сторін у праві спільної сумісної власності подружжя на це майно відповідно до ст..70 Сімейного кодексу України є рівними, сторони не вчинили дій, передбачених ст..71 Сімейного кодексу України для присудження одному з подружжя грошової частки замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, з врахуванням роз»яснень, наданих в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", за сторонами необхідно визнати право спільної часткової власності на квартиру.

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення суду в частині зустрічного позову підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення зустрічного позову.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, визнавши, що частка кожного із них у праві спільної часткової власності становить 1/2 частини.

В іншій частині рішення суду колегія суддів вважає законним і обґрунтованим, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати і ухвалити нове рішення:

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна і визнання права власності на квартиру та стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, визнавши, що частка кожного із них у праві спільної часткової власності становить 1/2 частини.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді