АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/651/15 Справа № 2/0418/837/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного підприємця ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу розірваним, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що 29 квітня 2008 року між ним та приватним підприємцем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 022904-6, за умовами якого остання зобов'язалася поставити будівельну систему «Velox» вартістю 109528,77 грн. Отримавши повну вартість товару, відповідач у порушення умов, визначених у договорі поставку товару не здійснила, тому ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, просив визнати договір № 022904-6 від 29 квітня 2008 року, укладений ним з приватним підприємцем ОСОБА_2, розірваним з 12 квітня 2009 року та стягнути з останньої на його користь сплачені за товар грошові кошти у сумі 109582,77 грн. і пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у сумі 399977,00 грн., розраховану від суми попередньої сплати та 10000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с. 1-4, 155-156).

Заперечуючи проти заявлених ОСОБА_1 вимог, приватний підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що нею на виконання умов зазначеного договору здійснювалась поставка товару в обумовленій кількості та згідно специфікації, проте, ОСОБА_1 неодноразово переносив час і місце доставки товару, чим спричинив їй збитки, пов'язанні із зберіганням товару, безпідставно не прийнятого останнім, тому вона, з урахуванням уточнень, остаточно просила стягнути з ОСОБА_1 збитки за зазначеним договором у сумі 76702,00 грн. та пеню у сумі 24660,00 грн., а всього 101362,00 грн. та покласти на ОСОБА_1 судові витрати (т.1 а.с. 35-36, 95).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року первісний позов задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу від 29 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_2, розірваним з 12 квітня 2009 року. Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 109528,77 грн. У іншій частині первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т.1 а.с. 193-194).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову (т.1 а.с. 277-279).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 липня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 40-43).

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про зміну судового рішення та задоволення його вимог у повному обсязі (т.1 а.с. 199-202).

Приватний підприємець ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі також посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову у повному обсязі (т.1 а.с. 232-234).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, посилаючись на статті 625, 629, 664, 665, 693 ЦК України, які передбачають, що договір є обов'язковим до виконання, товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець проінформований про це, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання товару або повернення суми попередньої оплати, відповідач не виконав договірні зобов'язання по передачі позивачеві товару, а тому сума попередньої оплати підлягає стягненню з відповідача, без урахування моральної шкоди та неустойки, що не були передбачені договором.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову місцевий суд вказав на те, що невиконання умов договору та додаткових угод до нього було спричинено діями ОСОБА_2, ОСОБА_1 виконав всі умови договору, а тому його вина у завданих їй збитках відсутня.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2008 року між ОСОБА_1 (за текстом договору - Покупець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (за текстом договору - Продавець) укладено договір купівлі-продажу №022904-6, за умовами якого остання зобов'язалась поставити позивачу будівельну систему «Velox» вартістю 109528,77 грн.

Відповідно до пункту 2.2 договору Продавець зобов'язаний передати товар Покупцеві протягом 30 днів з моменту повної оплати товару, але не пізніше 10 червня 2008 року.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що товар поставляється за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 5-8).

Умовами договору №022904-6 від 29 квітня 2008 року передбачено, що розвантажувальні роботи за адресою поставки не включаються до вартості товару (п. 2.7).

На виконання вимог зазначеного договору ОСОБА_1 було сплачено вартість товару, що було встановлено судом та не заперечувалось сторонами.

10 червня 2008 року між сторонами укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу № 022904-6 від 29 квітня 2008 року, за умовами якої (п. п. 1, 2) сторони дійшли згоди про залишення зазначеного товару на відповідальне зберігання на складі приватного підприємця ОСОБА_2 та про відсутність взаємних претензій з питань: немотивованої відмови покупця від товару або несвоєчасного прийому товару, порушення строків поставки товару більше ніж на 5 днів, неповної поставки товару у визначений договором від 29 квітня 2008 року строк, сплати відповідного розміру пені за порушення кожної із зазначених вище умов (т. 1 а.с. 47 зворот).

23 жовтня 2008 року між сторонами укладена додаткова угода № 2 до договору купівлі-продажу від 29 квітня 2008 року, за умовами якої вони дійшли згоди про розірвання договору купівлі-продажу з викупом продавцем будівельної системи «Velox» за 83620,00 грн., вартість якої ОСОБА_2 зобов'язалась виплатити протягом чотирнадцяти днів з моменту укладення додаткової угоди № 2 (а.с. 9).

В подальшому, листом від 14 січня 2009 року, ОСОБА_1 запропонував поставити товар до 30 січня 2009 року на умовах укладеного договору №022904-6 від 29 квітня 2008 року (т.1 а.с. 11).

30 січня 2009 року, здійснювалась поставка товару на адресу: АДРЕСА_1, проте отримувач вантажу від його прийому відмовився, у зв'язку з відсутністю вантажників, про що зазначено в акті виконання робіт, складеному представниками підприємця ОСОБА_2 та перевізника - підприємця ОСОБА_3 (т.1 а.с. 84-85). Особи, які були на місці доставки товару по дорученню ОСОБА_1, акт чи претензію, що товар який було доставлено, є неякісний та не в повному об'ємі, не складали.

В своєму листі від 12 квітня 2009 року ОСОБА_1, у зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за укладеним договором, повідомив про свій намір розірвати укладений договір № 022904-6 від 29 квітня 2008 року (а.с. 12).

У відповідь, листом 22 квітня 2009 року, ОСОБА_2 повідомила його, що вона виконує умови укладеного договору, натомість внаслідок неготовності ОСОБА_1 отримати товар з різних причин, договір не виконується (т.1 а.с. 15).

В наступному листі, 10 червня 2009 року, ОСОБА_1 просив здійснити поставку товару згідно до умов договору №022904-6 від 29 квітня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1, 22 червня 2009 року у період часу з 15:00 по 17:00 годин (т.1 а.с. 13).

Листом від 16 червня 2009 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про готовність здійснити поставку товару проте, у зв'язку з тим, що минула поставка не відбулася з вини ОСОБА_1 (відсутність вантажників) просила забезпечити відвантаження вантажу за його рахунок (т.1 а.с. 16).

25 жовтня 2010 року ОСОБА_2 направила ОСОБА_1 претензію про невиконання ним умов договору №022904-6 від 29 квітня 2008 року та повідомлення про наявність заборгованості, яка складається з неустойки нарахованою у зв'язку із невмотивованою відмовою отримувати товар, оплати транспортних послуг, а також вартості зберігання товару (т.1 а.с. 121, 123).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду, на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як зазначив Верховний суд України у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Ці обставини не були враховані судом першої інстанції.

Умови договору купівлі-продажу товару №022904-6 від 29 квітня 2008 року між сторонами чітко передбачають, порядок взаєморозрахунків, строки поставки, особливі умови, разом із цим, між сторонами існував певний перемовний процес з приводу виконання умов укладеного договору.

Так, було змінено строки його виконання, декілька разів сторони приходили до рішення про розірвання договору, між тим, виходячи із змісту наявних в матеріалах справи доказів, пояснень самих сторін, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились від виконання додаткових угод від 10 червня 2008 року та від 23 жовтня 2008 року та продовжили керуватись умовами первинної редакції договору №022904-6 від 29 квітня 2008 року та його виконувати.

При цьому, сторони змінили адресу поставки товару Так, 30 січня 2009 року ОСОБА_2 здійснювалась поставка товару за узгодженою з ОСОБА_1 адресою: АДРЕСА_1, яка також була зазначена ним, як місце поставки товару, у листі від 10 червня 2009 року.

Вказане підтверджується також тим, що з серпня 2008 року у судах розглядається позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, по АДРЕСА_2 (дана адреса зазначена у договорі купівлі-продажу товару). Як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 травня 2012 року ОСОБА_1 позбавлений можливості розпочати будівництво на належній йому земельній ділянці, оскільки там розташована будівля іншої особи (т.1 а.с. 179-182).

ОСОБА_1 наполягаючи на розірванні договору та стягненні коштів та моральної шкоди посилався, що одним із істотних порушень договору є відмова ОСОБА_2 від поставки товару 22 червня 2009 року, між тим, дані обставини не можуть вважатись такими, так як ОСОБА_2 було направлено ОСОБА_1 листа, в якому вказала, що приймаючи до уваги факт неприйняття ним товару 30 січня 2009 року, наступна поставка повинна здійснюватись за його рахунок.

Своїх заперечень, з приводу запропонованого ОСОБА_2 в листі варіанту поставки, ОСОБА_1 не висловив.

Також, колегія суддів не вбачає порушення підприємцем ОСОБА_2 положень ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, наявність достовірної та повної інформації щодо фактури, якісних показників товару під час укладення договору підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, копіями документів про відповідність товару, які ОСОБА_1 додає до позову (т. 1 а.с. 18-23), а також прес-релізами, інформаційними бюлетенями, специфікацією товару, що знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2-443/11 Кіровського районного суду від 09.11.2009 року за позовом ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення збитків, які були оглянуті апеляційною інстанцією в судовому засіданні (а.с.57-59,109-171) .

З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає наявних істотних порушень умов укладеного договору в розумінні ст. 651 ЦК України з боку ОСОБА_2.

Позивачем також не доведено настання реальних збитків та (або) упущеної вигоди, продавець не відмовляється виконати умови зобов'язання, в його діях відсутня вина, отже, на думку колегії суддів відсутні підстави для застосування крайнього заходу (розірвання договору) та задоволення первісного позову ОСОБА_1

Щодо вимог зустрічного позову, то приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 було проігноровано вимоги ОСОБА_2 про необхідність прийняття товару, лист від 16 червня 2009 року, а також вимоги претензій від 25 жовтня 2010 року та 15 листопада 2010 року, колегія суддів вбачає підстави для застосування неустойки у вигляді пеня, яка передбачена п. 5.2 договору №022904-6 від 29 квітня 2008 року, а саме: у випадку невмотивованої відмови покупця від прийому товару, та/або у випадку несвоєчасної прийомки товару, покупець виплачує продавцю пеню в розмірі 0,2 % від суми договору за кожен день прострочення, а також витрати, які з цим пов'язані.

Відповідно до розрахунку наданого ОСОБА_2 сума пені за період з 01 грудня 2010 року по 01 березня 2012 року складає 9993,95 грн. (456 днів х 109582,77 грн. х 0,02%), яка підлягає стягненню з ОСОБА_1

Щодо іншої частини вимог підприємця ОСОБА_2 про відшкодування витрат на зберігання товару

Відповідно до частин 1-2 ст. 690 ЦК України, якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов'язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов'язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк.

З наданих ОСОБА_2 документів вбачається, що 02 лютого 2009 року вона передала на зберігання придбаний ОСОБА_1 товар після відмови останнього від його отримання 30 січня 2009 року.

Відповідно до копій договорів зберігання товару, товарних чеків та актів виконаних робіт за цими договорами, послуги по зберіганню товару надавались по лютий 2012 року.

Проте, враховуючи положення ч. 2 ст. 690 ЦК України стосовно розпорядження товаром у розумні строки, судова колегія вважає за можливе задовольнити ці позовні вимоги частково, стягнувши на користь підприємця ОСОБА_2 вартість сплачених нею послуг за зберігання товару за період 01 лютого 2009 року по 30 вересня 2009 року, тобто до моменту звернення ОСОБА_1 до суду із позовом, в розмірі 17528,00 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, як таке що ухвалене із порушенням норм матеріального права, із ухваленням по справі нового рішення про відхилення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1, у зв'язку з їх необґрунтованістю, а також про часткове задоволення зустрічного позову підприємця ОСОБА_2

Вирішуючи питання судових витрат та приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не був сплачений судовий збір при зверненні із зустрічним позовом, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275,22 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року - скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до приватного підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів, моральної шкоди та неустойки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємця ОСОБА_2 пеню за договором купівлі-продажу №022904-6 від 29 квітня 2008 року за період з 01 грудня 2010 року по 01 березня 2012 року у розмірі 9993,95 грн. та витрати на зберігання товару за період з 01 лютого 2009 року по 30 вересня 2009 року в розмірі 17528,00 грн., а всього - 27521,95 грн.

Приватному підприємцю ОСОБА_2 у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 275,22 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: