Провадження № 760/3103/1
Справа № 2-2179/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Панченко А.М., Загородньої І.С., Цісельської А.В., Беленок А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Головне управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у лютому 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_5 та просить усунути останню від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина.

Після смерті ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини звернулась відповідач ОСОБА_5, яка, як вважає позивач не може входити до кола спадкоємців у зв`язку із набранням законної сили рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2012 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_5 вже на момент укладення договору довічного утримання розуміла та усвідомлювала, що нею не будуть виконуватись умови договору та вона не буде виконувати обов`язки , що покладаються на неї як на сторону договору.

Спираючись на рішення суду вказане вище, а також на обставини , встановлені вказаним вище рішенням, позивач просив задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, пославшись на те, що підстави позову не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки недійсність договору довічного утримання не є підставою для усунення особи від права на спілкування, а також на те, що позивачем не доведено , що відповідачка ухилялась від надання допомоги своєму батькові та того, що ОСОБА_7 був у безпорадному стані через свій похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. При цьому вказала також і на те, що незважаючи на свій вік ОСОБА_7, за життя добре себе почував, на обліку у лікаря психіатра не перебував, хворів хворобами, притаманними його віку, за меддопомогою звертався рідко. Представник відповідача послалась на рішення суду, яке набрало законної сили, та відповідно до якого встановлено, що весь час ОСОБА_5 із своїм батьком ОСОБА_7 підтримувала відносини, кожен рід приїжджала до нього, останній рік перед смертю постійна мешкала у м.Києві у батька та здійснювала за ним догляд.

Третя особа- Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила у зв`язку із чим судом ухвалено про проведення розгляду справи у відсутність представника управління.

Представник третьої особи - ОСОБА_6 в судовому засіданні просила прийняти законне та обґрунтоване рішення. При цьому послалась на те, що вона за померлим особисто доглядала, прибирала у нього в квартирі та була єдиною особою , якою здійснювався догляд та піклування за ОСОБА_7 Вказала, що відповідачка приїздила до померлого 1-2 рази, один із яких для укладення договору довічного утримання у зв`язку із чим проживала разом з померлим.

Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, представника третьої особи, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд виходить із наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина.

Встановлено, що за життя ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за померлим у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на підставі довідки ЖБК " Концертний" № 152 від 07.04.1992 року.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.1997 року ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зроблено розпорядження відповідно до якого належу йому квартиру , що вказана вище він заповів ОСОБА_4, позивачу по справі, що підтверджується заповітом, посвідченим державним нотаріусом 9-01 Київської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2-820.

В подальшому , ОСОБА_7 з відповідачкою ОСОБА_5-, яка є його донькою,укладений договір довічного утримання , яким було визначено коло обов`язків ОСОБА_5 по догляду за ОСОБА_7 за що останній передав у власність відповідачки вказану вище квартиру.

Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2012 року, яке набрало законної сили за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 договір довічного утримання від 10.06.2011 року визнаний недійсним.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_7 із заявами про прийняття за заповітом звернувся 07.02.2012 року позивач ОСОБА_4.

Також із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась 07.01.2011 року ОСОБА_6.

Крім того, згідно з рішенням Апеляційного суду м.Києва від 11.09.2013 року ОСОБА_5 визначено додатковий строк протягом 2х місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7.

31.10.2013 року ОСОБА_5 подано нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7

Факт родинних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підтверджується рішенням Єсентукського міського суду Ставропольського краю від 21.06.2012 року.

Позивач ОСОБА_4, посилаючись на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2012 року, яким визнано недійсним договір довічного утримання від 10.06.2011 року між померлим та відповідачкою, вважає, що відповідачка повинна бути усунена від права на спадкування після смерті батька, оскільки судом встановлено, що на момент укладання договору довічного утримання остання розуміла та усвідомлювала невиконання умов укладеного договору, у зв`язку із чим ухилилась від його виконання, а факт порушення умов договору довічного утримання свідчить про свідоме невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань.

Проте, суд такі посилання суд до уваги не приймає , виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 " Про судову практику у справах про спадкування" правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Проте, позивачем доказів ,які свідчать про свідоме невиконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання батька не надано, як і не надано доказів перебування його у безпорадному стані, обізнаності відповідача щодо перебування батька у такому стані, можливості надання допомоги батькові, що у сукупності може бути підставами для усунення особи від права на спадкування.

Суд вважає, що рішення суду про визнання договору довічного утримання недійсним не має преюдиційного характеру для даних правовідносин, так як в справі , яка розглядалась судом, надавалась оцінка виконання відповідачкою своїх зобов`язань , як сторони договору, на яку покладені обов`язки внаслідок укладання правочину, а тому до встановлення обставин пов`язаних із виконанням ії особистого обов`язку по догляду за батьком , який врегульовано нормами Сімейного Кодексу, правовідносини , що виникли на підставі укладеного договору, не відносяться.

Обов`язки сторони договору довічного утримання та обов`язки встановлені законом, щодо утримання та догляду батьків не є ідентичними та не випливають одні із одного, регулюються різними нормами права, а тому обставини, встановлені рішенням суду у вказаній вище справі обов`язкового характеру для розгляду даної справи не мають.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає, що позов не є недоведеним, оскільки судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує підстави для усунення спадкоємця від права на спадкування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1241,1224, Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 " Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст.10,60,209,212-215,294 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Головне управління юстиції, ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: