Справа № 495/1551/15-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 березня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

- від скаржника - ОСОБА_1 (довіреність № 5433 від 06.12.2013 року)

- від ВДВС - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області

В С Т А Н О В И В :

06.03.2015 року ОСОБА_2 (далі по тексту - скаржник) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.1-4).

Так, скаржник просив суд:

- визнати дії державного виконавця ВДВС Б-Дністровського МУЮ Одеської області Булгарової Л.В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року неправомірними;

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року.

Такі вимоги скаржника мотивовані тим, що 07.02.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики грошей. 07.02.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_4 є майновим поручителем за ОСОБА_3 по зобов'язанням вищевказаного Договору позики грошей. Того ж дня в Державному реєстрі іпотек було зареєстровану іпотеку, предметом обтяження якої виступило нерухоме майно (домоволодіння, загальною площею 113,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташоване на земельній ділянці, площею 170 кв.м.), яке належить на праві приватної власності Іпотекодавцю (ОСОБА_4.). Також 07.02.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики грошей від 07.02.2012 року, а також виплаті пені, відшкодування збитків в результаті порушення умов Договору позики. Оскільки Іпотечний договір було укладено 07.02.2012 року, а виконавчий лист, на підставі якого було накладено арешт на предмет іпотеки було видано 12.08.2014 року, то право застави виникло до винесення судом рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості. Також заборгованості ОСОБА_3 за Договором позики грошей в декілька разів перевищує вартість предмета застави зазначеної в п.2.2 Іпотечного договору.

В судовому засіданні представник скаржника - ОСОБА_1, уточнила вимоги скарги та просила її задовольнити лише в частині скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року.

Державний виконавець Б-Дністровського ВДВС МУЮ Булгарова Л.В. або інший представник ДВС в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.

В свою чергу, представником Б-Дністровського ВДВС МУЮ Федорчуком С.Г. подано до суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із хворобою представника Відділу (а.с.24).

Між тим, суд вважає, що таке клопотання представника Б-Дністровського ВДВС МУЮ Федорчука С.Г. про перенесення судового засідання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

По-перше, заявником клопотання не додано до нього жодних доказів, які свідчать про те, що він дійсно хворіє та не може бути присутнім у судовому засіданні, як не додано і доказів про неможливість інших представників ДВС чи державного виконавця Булгарової Л.В., дії якої оскаржуються, бути присутніми у судовому засіданні.

По-друге, ч.1 ст.386 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засідання. Даний строк сплинув, а тому скарга повинна бути розглянута.

По-третє, з метою недопущення зловживань зі сторони державного виконавця, дії або рішення якого оскаржуються, суд вважає за можливе за аналогією послатися на ч.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої неявка без поважних причин державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС не перешкоджає розгляду скарги по суті. Адже, хоча про це прямо і не вказано у Цивільному процесуальному кодексі України, обов'язок доказування по даній категорії справ повинен бути покладений на орган, що вчинив дію, бездіяльність чи прийняв відповідне рішення (за аналогією із справами, що виникають з публічних правовідносин, згідно із ч.2 ст.71 КАС України).

Розглянувши скаргу ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника скаржника, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ в порядку передбаченому законом.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно із ч.1 ст.28 та ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про арешт боржника і оголошення заборони на його відчуження, можуть бути оскаржені в десятиденний строк.

В матеріалах справи відсутні та представником ВДВС Б-Дністровського МУЮ не представлено до суду доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_2 постанови державного виконавця ВДВС Б-Дністровського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року.

В свою чергу, матеріали справи свідчать про той факт, що оскаржувану постанову отримано ОСОБА_2 02.03.2015 року після отримання у ВДВС Б-Дністровського МУЮ матеріалів виконавчого провадження, що свідчить про не пропуск ОСОБА_2 строку для подання скарги (а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 31.10.2014 року державним виконавцем ВДВС Б-Дністровського МУЮ Булгаровою Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 45281882 з виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова № 751/4151/14 від 12.08.2014 року виданого ПАТ «Альфа-Банк» на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» винесеного у складі судді Петренко В.С. (одноособово) від 27.02.2014 року по цивільній справі № 276-1/262/14 третейського суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 55 339 грн. 84 коп. та судових витрат у сумі 400 грн. (а.с.5).

Того ж дня, 31.10.2014 року державним виконавцем ВДВС Б-Дністровського МУЮ Булгаровою Л.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 45281882, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_4, у межах суми звернення стягнення: 55 739,84 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику - ОСОБА_4, лише в межах суми боргу (а.с.6).

На підставі вищезазначеної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 05.01.2015 року було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4, що підтверджується копією витягу від 05.01.2015 року № 32040623 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.8).

На думку скаржника - ОСОБА_2, вказана вище постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року серії ВП №45281882 винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» та інших актів законодавства, що порушує права та інтереси заявника на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною скаргою.

Матеріалами справи встановлено, що 07.02.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_7 грошову суму в розмірі 544 000 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 68 000 дол. США, яка, в свою чергу, зобов'язалася повернути грошові кошти в повному обсязі до 07.02.2013 року (а.с.9).

07.02.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 є Майновим поручителем за ОСОБА_3 по зобов'язанням вищевказаного Договору позики грошей (а.с.10-13).

Так, в Державному реєстрі іпотек було зареєстровану іпотеку, предметом обтяження якої виступило нерухоме майно, а саме домоволодіння, загальною площею 113,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Приморська,81а, та розташоване на земельній ділянці, площею 170 кв.м. Предмет іпотеки належить на праві приватної власності Іпотекодавцю (ОСОБА_4.) на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САВ № 620107 від 20.10.2011 року та зареєстрованого за номером 272, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Крім того, 07.02.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики грошей від 07.02.2012 року, а також виплаті пені, відшкодування збитків в результаті порушення умов Договору позики (а.с.14-15).

За твердженням ОСОБА_2, на сьогоднішній день ОСОБА_3 позику ОСОБА_2 не повернула, посилаючись на кризу та скрутне матеріальне становище. З 07.02.2013 року минуло достатньо часу щоб повернути борг ОСОБА_2 На сьогоднішній день борг ОСОБА_3, з урахуванням розміру пені передбаченої п.9 Договором позики грошей, складає 325 000 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 7 725 250 грн. (а.с.16-17), що в свою чергу в декілька разів перевищує вартість предмета іпотеки зазначеної в п.2.2 Іпотечного договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст.1 Закон України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із ч.6 ст.3Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частиною 1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Між тим, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 не подавала жодного виконавчого листа до виконавчої служби і накладення арешту на вищезазначений Предмет іпотеки, у зв'язку з чим винесена ВДВС Б-Дністровського МУЮ постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року порушує права ОСОБА_2 як Іпотекодержателя, оскільки п.8 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 07.02.2012 року передбачено задоволення вимог за Договором позики грошей шляхом продажу предмета іпотеки третій особі.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.3 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Між тим, матеріалами справи встановлено, що Іпотечний договір було укладено 07.02.2012 року, а виконавчий лист, на підставі якого було накладено арешт на предмет іпотеки було видано 12.08.2014 року, тобто право застави виникло до винесення судом рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості. Більш того, заборгованість ОСОБА_3 за Договором позики грошей в декілька разів перевищує вартість предмета застави зазначеної в п.2.2. Іпотечного договору.

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Між тим, як було вищезазначено, в матеріалах справи відсутні та представником ВДВС Б-Дністровського МУЮ не представлено до суду доказів, які б свідчили про повідомлення ОСОБА_2 про винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року.

Згідно із ст.387 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 року, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи скаржника.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність викладених ОСОБА_2 у скарзі вимог про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року, у зв'язку з чим така скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 28, 32, 52, 54, 57, 58, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 3, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 10, 57-60, 209-210, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області - задовольнити.

Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Булгарової Л.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2014 року серії ВП № 45281882 - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя В.В. Мишко