Справа №484/3424/13-ц 19.01.2015 19.01.2015 19.01.2015
Провадження № 22ц/784/168/15 Головуючий 1 інстанції Літвіненко Т.Я.
Категорія 34 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

19 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Лисенка П.П. ,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

з участю:

позивача -ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача - Валевської Н.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, -

у с т а н о в и л а :

26 липня 2013 року ОСОБА_2 пред'явила до публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі ПАТ «Миколаївобленерго») зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

На підставі договору купівлі-продажу від 27 лютого 2007 року вона стала власником житлового будинку АДРЕСА_1.

03.08.2007 року нею було укладено з відповідачем договір без номеру про користування електричною енергією, за умовами якого ПАТ «Миколаївобленерго», як надавач послуг, зобов'язувався у необхідних обсягах з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості постачати до належного їй будинку електричну енергію, а вона, як споживач, оплачувати одержану електричну енергію за діючими тарифами не пізніше 10 числа наступного за місяцем споживання енергії місяцем.

В ньому ж сторони обумовили підстави, порядок та обсяг відповідальності за неналежне виконання зобов'язання.

Договір набув чинності і сторони взяли його до виконання.

Зі свого боку вона, відповідально ставилася до виконання взятих на себе обов'язків, в той час як відповідач свого обов'язку не дотримався, внаслідок чого 25 листопада 2012 року в будинку сталася пожежа, якою він та її особисте майно, що було в ньому, зокрема: меблева стінка, дві шафи, диван, ліжко, два столи, стільці, а також документи та інші речі домашнього вжитку були знищені і стали непридатні до використання.

Ймовірною причиною пожежі, згідно акту, складеного інспектором Первомайського РВ УОІТБ в Миколаївській області було коротке замикання електромережі, а загальна вартість знищеного становить 60 000 гривень.

Вважаючи, що пожежа виникла через нездійснення відповідачем належним чином контролю за станом електромережі та напругою електрики у мережі, що призвело до короткого замикання, та на небажання відповідача добровільно відшкодовувати завдані матеріальні збитки, просила стягнути з ПАТ «Миколаївобленерго» у рахунок їх відшкодування 60 000 гривень за судовим рішенням.

Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь ще й 50 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої пожежею, оскільки будучи людиною похилого віку фактично залишившись без житла.

Представники відповідача позов не визнали, зазначивши, що пожежа виникла через недоліки внутрішньої електропроводки будинку, відповідальність за стан якої лежить на споживачеві.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалась на невідповідність рішення дійсним обставинам справи та вимогам чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без змін, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому судовому рішенні, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач належними та допустимими засобами довів, що загорання будинку і речей, які в ньому знаходилися, сталося не з його вини, а саме з вини позивача, а тому він не повинен відшкодовувати завдані збитки.

Стосовно ж відшкодування моральної шкоди, то як на думку суду 1 інстанції позивачем не доведено, що вона завдана діями відповідача, а тому той і не повинен її відшкодовувати.

Колегія суддів судової палати погоджується з установленими судом 1 інстанції фактами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи вважає вірними, обґрунтованим й законними.

Відповідно до статей 1,3 ЦК України, 1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

В силу статей 10, 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Оскаржене рішення ухвалено у повній відповідності із виписаним.

Так, згідно зі статями 22, 23, 1166 та 1167 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Під збитками слід розуміти:

· 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

· 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Крім того, особа має право і на відшкодування моральної шкоди, завданої їй неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода полягає :

· 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

· 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

· 3) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи;

· 4) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України, коли шкода відшкодовується незалежно від вини.

Як вбачається із ксерокопій акту про пожежу (а.с. - 6); листування з відповідачем, УМВС України в Миколаївській області (а.с. - 7, 10-11, ) договору про користування електричною енергією (а.с. - 20); договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 лютого 2007 року (а.с. - 21-22); висновку судової електротехнічної експертизи № 5411/31 (а.с. - 63-75) вбачається, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1. 03.08.2007 року між нею та відповідачем було укладено договір без номеру про користування електричною енергією, за умовами якого ПАТ «Миколаївобленерго», як надавач послуг, зобов'язувався у необхідних обсягах з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості постачати до належного їй будинку електричну енергію, а вона її оплатити. За п. 6 названого договору межа розподілу відповідальності проходила по ізолятору вводу. 25 листопада 2012 року в будинку сталася пожежа внаслідок якої він та її особисте майно. Загорання сталося внаслідок короткого замикання в будинку, тобто за відсутності вини відповідача.

Іншого належними та допустимими доказами позивач не довела, хоча то є її обов'язком.

За такого і відповідно до названих статей, підстав для покладення на публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» по обов'язку з відшкодування збитків та моральної шкоди немає.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень позивача, про доведеність вини відповідача у заподіяні їй збитків та моральної шкоди, то вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки є голослівними й не ґрунтуються на доказах і, більше того, спростовуються наявними у справі доказами

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді