22.01.2015 Єдиний унікальний номер 205/6823/14-ц
Справа №2/205/119/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 30 липня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.1-9).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. На момент смерті батько проживав із дружиною і матір'ю позивачки - ОСОБА_5, яка фактично прийняла спадщину, але померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини, де пред'явила нотаріусу ОСОБА_6 всі документи за переліком, наведеним на інформаційному стенді для громадян у нотаріальній конторі. Після низки перевірок та нотаріальних дій, їй 24.02.2010 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року дане свідоцтво було визнано недійсним, тому у квітні 2014 року вона повторно звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків.

10.07.2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_4, на майно що складається із ? частини квартири АДРЕСА_1. Але у видачі свідоцтва на спадщину після смерті матері ОСОБА_5 нотаріус постановою їй відмовив з підстав пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що в матеріалах спадкової справи відсутня довідка про склад родини спадкодавців від 03.06.2008 року, а є довідка іншого змісту від 19.02.2010 року, із чим позивачка категорично не згодна

Зазначивши, що поважною причиною пропуску нею встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 є вина співробітників нотаріальної контори, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просила суд визначити їй додатковий строк в три місяці після набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері.

Ухвалою від 25 вересня 2014 року суд замінив неналежного відповідача Другу Дніпропетровську державну нотаріальну контору на належного - Дніпропетровську міську раду та за згодою позивача залучив в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Другу Дніпропетровську державну нотаріальну контору. Також за ініціативою суду ухвалою від 25.09.2014 року в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог залучено ОСОБА_7 (а.с.56-58).

12 листопада 2014 року третя особа ОСОБА_7 звернулася до Дніпропетровської міської ради із самостійним позовними вимогами (а.с.154-155).

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що за правом представлення після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, вона є спадкоємицею померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5. У зв'язку із важким протіканням вагітності та пологами, вона не змогла своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою, тому просила суд визначити їй додатковий строк протягом трьох місяців, достатній для подання заяви.

У судовому засіданні позивачка за первісним позовом - ОСОБА_1 в особі свого представника за договором адвоката - ОСОБА_9, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити. Проти задоволення вимог третьої особи ОСОБА_7 заперечувала, в обґрунтування посилаючись на наявність судового рішення між тими самими сторонами та з тих же підстав, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Відповідач - Дніпропетровська міська рада в особі свого представника за довіреністю - Недосвітньої С.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог як ОСОБА_1, так і ОСОБА_7 з підстав необґрунтованості та недоведеності доводів.

Третя особа з самостійними позовними вимогами - ОСОБА_7, заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, свої вимоги підтримала.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Підставою звернення позивача та третьої особи із позовом до суду є захист особистих прав та майнових інтересів, пов'язаних із правом спадкування, у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України.

За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за умови пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що а ні позовні вимоги позивача ОСОБА_1, а ні третьої особи із самостійними позовними вимогами ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу 29.07.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим номером 1748, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 (з.а.с.95).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а його дружина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10, 11, 21).

Їх спадкоємцями за законом є донька померлих ОСОБА_1 позивачка по справі (а.с.13-15) та онука ОСОБА_7 за правом представлення після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.157-159).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи (а.с.71-144), після смерті ОСОБА_4, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 04.06.2008 року звернулася донька померлих ОСОБА_1, позивачка по справі.

Після смерті ОСОБА_5, за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 07.10.2014 року, спадкова справа не заводилася (а.с.67).

Встановлено, що починаючи із 2012 року у провадженні судів на розгляді перебували цивільно-правові спори між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, пов'язані із захистом спадкових прав та інтересів щодо майна спадкодавців.

Зокрема, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_1 24.02.2010 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 (з.а.с.27-29, 81).

Із обставин, встановлених судовим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року, що в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, з'ясовано, що державний нотаріус Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Гунін О.В. не виконав належним чином вимог п.214 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції наказу Міністерства юстиції України № 2152/5 від 16.11.2009 року в редакції, яка діяла на момент видачі свідоцтва. А саме, не перевірив склад належного померлому 20.02.2008 року ОСОБА_4 спадкового майна, внаслідок чого неправомірно видав 24 лютого 2010 року ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на неохоплену заповітом спадкодавця квартиру АДРЕСА_1 (а.с.105).

Встановлені даним судовим рішенням обставини щодо несумлінного виконання співробітниками нотаріальної контори покладених обов'язків при оформленні права на спадщину за заявою ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4жодним чином не взаємопов'язані із порядком нотаріального оформлення спадкової справи за зверненням позивачки з приводу відкритої після смерті матері спадщини. Адже у відповідності до вимог ст.1269, 1270 ЦК України, як спадкоємець, що бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживала спільно із спадкодавцем, позивачка ОСОБА_1 мала подати до нотаріальної контори окрему заяву про прийняття спадщини.

Незважаючи на покладений в силу вимог ст.60 ЦПК України обов'язок, в судовому засіданні ОСОБА_1 жодними письмовими доказами не довела ні обставин свого оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ні встановлених у законному порядку фактів неправомірної бездіяльності чи то дій службовців нотаріальної контори при оформленні від неї заяви після смерті матері, ні будь-яких поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї як спадкоємця на вчинення цих дій.

У зв'язку із чим, суд вважає у повній мірі викладені ОСОБА_1 у позові обставини такими, що не підтверджені належними доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях.

Щодо позовних вимог третьої особи ОСОБА_7 суд виходить із наступного.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.01.2014 року, ОСОБА_7 відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.120-121,122-123).

А рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с.106-107). За обставинами встановленими даним судовим рішенням вбачається, що позивачка вже зверталась до суду із аналогічних підстав, вказавши у якості поважності пропуску строку, своє тривале перебування у декретній відпустці у зв'язку із важкими пологами. Тому у відповідності до ч.2 ст. 223 ЦПК України не може знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих саме підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Таким чином, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, з позиції належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності надані сторонами в обґрунтування доводів та заперечень докази, суд вважає у повному обсязі незаконним вимоги позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_7 щодо поважності причин пропуску ними строку для звернення до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, та як наслідок, позовні вимоги є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст.. 88 ЦПК України, суд враховує, що первісний позов не підлягає задоволенню, а також, зустрічний позов не підлягає задоволенню, від оплати судових витрат ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не звільнені, у зв'язку із чим, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись .4 ст.55, ст.124 Конституції України, статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, ст. ст. 15, 1216, 1220, 1222, 1266, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 88, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради треті особи Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня одержання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула