Справа № 687/220/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Чемеровецький районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді - Назарчука Р.В.,

з участю секретаря - Мельник Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чемерівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що 14.10.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № НМІBAN13101453, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 8347,25 доларів США на термін до 11.10.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 зобовязувалась проводити щомісячно сплату на погашення кредиту та відсотків, однак взяті на себе зобовязання не виконувала і кредит належним чином не повертала. Станом на 07.11.2014 року виникла заборгованість в сумі 5394,48 доларів США, що за курсом 14,47 грн. відповідно до службового розпорядженя НБУ від 07.11.2014 року складає 78058 грн.19 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак від неї надійшла письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у запереченні проти позову та доповненні до нього, а саме: невиконання вимог чинного законодавства відносно заставленого майна наданого позивачу. Ч. 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та доведено, що 14.10.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № НМІBAN13101453, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 8347,25 доларів США на термін до 11.10.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За вказані кошти ОСОБА_1 придбала автомобіль марки ВАЗ-210430-20, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Згідно акту прийому-передачі в заклад заставного майна від 05.06.2009 року вбачається, що ОСОБА_1 передала позивачу в заставу вищевказаний автомобіль, однак даний акт не підписаний заставодавцем.

Відповідно до акту вилучення від 17 червня 2009 року автомобіль марки ВАЗ-210430-20, державний номер НОМЕР_1 вилучено у ОСОБА_1 представником банку з метою погашення заборгованості перед позивачем, проте відсутні відомості, що автомобіль доставлений у банк.

Із матеріалів справи вбачається, що даний автомобіль перебував в експлуатації всього лише дев»ять місяців з зафіксованим пробігом у вищевказаному акті - 06805 км.

У наданому на вимогу суду позивачем звіті про експертну оцінку транспортного засобу вказано, що вартість автомобіля марки ВАЗ-210430-20, державний номер НОМЕР_1 станом на 17 липня 2009 року становить 38000 грн.

Однак в наданих суду позивачем документах відсутні відомості, що автомобіль як заставлене майно був вилучений станом на дев»ятий місяць його експлуатації 17.09.2009 року з різницею вартості новопридбаного: 39485 грн. 38000 грн. =1485 грн. А, отже сума заборгованості в розмірі 1008 доларів США, зазначена в акті прийому-передачі в заклад заставного майна від 05.06.2009 року, із-за чого було вилучено автомобіль, не відповідає дійсності.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до способів позасудового звернення стягнення на заставлене рухоме майно належать: передача рухомого майна у власність заставодержателя в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов»язання.

Згідно вищевказаного Закону визначено, що в разі звернення стягнення на заставлене майно в судовому порядку заставодержатель до моменту подання відповідного позову зобов»язаний письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет застави.

Реалізація предмета застави за загальним правилом провадиться шляхом його продажу з публічних торгів у порядку виконавчого провадження, тому в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета застави. Рішення суду може передбачати й інші способи реалізації прав заставодержателя.

Позасудовий порядок звернення стягнення на предмет застави передбачає обов»язок заставодержателя: 1) зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави; 2) надіслати боржнику та іншим особам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, відповідне письмове повідомлення, в якому визначається позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, що має намір застосувати заставодержатель, та міститься вимога до боржника виконати порушене зобов»язання або передати предмет застави заставодержателю протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави.

Заставодержатель може самостійно обирати позасудовий спосіб звернення стягнення на рухоме майно. Однак обраний ним спосіб не повинен порушувати прав та інтересів інших осіб.

Так, заставодержатель може ініціювати отримання заставленого майна у власність, однак боржнику та іншим особам (обтяжувачам) надане право заперечити проти використання такого способу звернення стягнення.

Отже, в даному випадку позивачем не дотримано позасудовий порядок звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Стороною позивача надані документи, які начебто стосуються реалізації заставного майна, однак відсутні будь-які докази щодо реалізації заставного майна згідно чинного законодавства, що дає підстави вважати, що даний автомобіль залишився у розпорядженні та користуванні позивача.

Оцінка даного транспортного засобу проведена спеціалістом КЦ Бізнеса «Авто в кредит» ГО ОСОБА_2 у відсутності відповідача ОСОБА_1.

Наявна в матеріалах цивільної справи довіреність, видана ОСОБА_1 представникам ПАТ КБ «Приватбанк», правильність якої завірена ОСОБА_1 на представлення її інтересів стосовно експлуатації, розпорядження, продажі заставного автомобіля, не може братись до уваги, оскільки у даній довіреності відсутні підписи ОСОБА_1 та уповноважених нею осіб.

У зв»язку з цим суд вважає, що представники банку взагалі не мали повноважень щодо реалізації заставного майна.

Крім того, у разі переходу майна у власність застоводержателя основне зобов»язання вважається повністю виконаним і заставодержатель не вправі пред»явити боржнику інші вимоги у зв»язку із виконанням цього зобов»язання. При цьому всі обтяження рухомого майна, що було предметом застави, з вищим пріоритетом зберігають чинність, а обтяження з нижчим пріоритетом припиняються.

А тому позивач не вправі був 14.10.2011 року укладати додаткову угоду, оскільки зобов»язання зі сторони ОСОБА_1 виконано належним чином.

Враховуючи вищевикладене, у суду наявні усі підстави в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 158, 213-215, 218 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором в сумі 78058 грн.19 коп. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р.В.Назарчук