Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1098/15 Головуючий у 1-й інстанції: Горбачов Ю.М.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Осоцького І.І.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 04 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір № ZP1RRX42420070, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 643,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 28 липня 2014 року має заборгованість в сумі 43 946,47 грн., з них: 3276,20 грн. - заборгованість за кредитом; 124,38 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 981,97 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 36 995,04 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 068,88 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором № ZP1RRX42420070 від 04 вересня 2008 року в розмірі 43 946,47 грн. та судовий збір в сумі 439,46 грн.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 382,55 грн., яка складається з наступного: 3 276,20 грн. - заборгованість за кредитом, 124,38 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 981,97 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати, пропорційно до задоволених вимог в сумі 44 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в зазначеній частині змінити та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, розписка про одержання судової повістки). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення пені та штрафу, виходив із того, що сплив строк спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені. З клопотанням про поновлення строку позивач до суду не звертався, чим умисно чи з необережності сприяв збільшенню розміру пені за договором. Також, позивачем не доведені підстави нарахування сум штрафу та не додані необхідні докази до позовної заяви на підтвердження обґрунтованості їх нарахування.

З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами матеріального та процесуального права.

Так, за змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 627 ЦКУкраїни сторони є вільними в укладені, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.09.2008 року ОСОБА_4 підписала заяву позичальника № ZP1RRX42420070 про надання строкового кредиту та отримала кредит у сумі 3 643,81 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 12 місяців з 04.09.2008 року по 04.09.2009 року включно на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) з погашенням кредиту щомісячними платежами по 413,30 грн.

За змістом заяви позичальника, підписуючи її, позивач виразила свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір (а.с. 4).

Станом на 28.07.2014р. у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, кредитна заборгованість складає 43 946,47 грн., з них: 3 276,20 грн. - заборгованість за кредитом; 124,38 грн. - заборгованість по відсоткам; 981,97 грн. - заборгованість по комісії; 36 995,04 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 068,88 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 3).

Обґрунтовуючи позов Банк зазначав, що відповідач періодично сплачує заборгованість за кредитним договором, так, погашення заборгованості по кредиту позичальник здійснювала 09.10.2008р., 18.03.2011р. (а.с. 3).

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Саме Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам („Розстрочка") (Стандарт) передбачений обов'язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використання, неустойку (штраф, пеню), оплачувати комісії, встановлений порядок розрахунків та відповідальність сторін (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), як складової письмового договору від 04.09.2008р., при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Таким чином, сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили підстави нарахування штрафу та його розмір.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неправильності висновку суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення штрафу.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Верховний Суд України 21 листопада 2012 року у справі № 6-101 цс 12 зробив правовий висновок, відповідно до якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач неодноразово сповіщалася судом про день та час розгляду справи, заявляла клопотання, пов'язане з розглядом справи, проте, клопотання про застосування строків позовної давності заявлено не було (а.с. 22, 27, 29, 32).

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування строку позовної давності без заяви сторони про його застосування. Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у зв'язку зі спливом строку позовної давності є помилковими, суперечать ч. 3 ст. 267 ЦК України та правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-101 цс 12.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновку суду першої інстанції про відмову у стягненні пені знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Водночас, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, яка утворилась станом на 28.07.2014р., убачається, що відповідач станом на цю дату має заборгованість по тілу кредиту - 3 276,20 грн. При цьому розмір пені складає 36 995,04 грн. (а.с. 3).

Таким чином, розмір пені більш ніж у одинадцять разів перевищує розмір заборгованості за кредитом (36 995,04 : 3 276,20 = 11,29).

З правової позиції Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс 14 за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, вбачається наступне.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

За встановлених обставин, ураховуючи правову позицію Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс 14, з огляду на те, що нарахована позивачем пеня значно перевищує суму заборгованості за кредитом, враховуючи ступінь виконання своїх зобов'язань боржником, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені до суми, яка відповідає розміру заборгованості за кредитом - 3 276,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що неналежне виконання позичальником зобов'язань за договором від 04.09.2008 року підтверджене доказами та виходячи із встановлених ст. 526 ЦК Українизагальних умов виконання зобов'язання і передбаченого ст. 629 ЦК Українипринципу обов'язковості договору, з ОСОБА_4 на користь банка підлягає стягненню пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 3 276,20 грн. та штрафи відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт): 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 068,88 грн. - штраф (процентна складова).

В частині задоволення іншої частини позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК Українита роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку"апеляційним судом не переглядалось.

За таких обставин колегія судів вважає, що оскаржуване рішення суду на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК Українипідлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. А тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги позивачем понесені витрати по оплаті судового збору - 439,46 грн. та 219,75 грн. (а.с. 13, 48).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 21, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", законом передбачено сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на рішення суду з урахуванням оспорюваної суми (підпункти 8, 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI). При цьому оспорюваною є та сума, зі стягненням якої не погоджується особа, що подає скаргу; ця сума може співпадати з ціною позову (якщо рішення оскаржується в повному обсязі) або не співпадати (якщо рішення оскаржується в певній частині майнових вимог).

У разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, згідно ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, п.п. 2, 8 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" та роз'яснень вищевказаної Постанови Пленуму рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні, необхідно збільшити суму стягнення судового збору до 439,46 грн.

Також, з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 197,82 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк": пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 3 276 (три тисячі двісті сімдесят шість) грн. 20 коп., штраф (фіксована частина) - 500 (п'ятсот) грн., штраф (процентна складова) - 2 068 (дві тисячі шістдесят вісім) грн. 88 коп.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені відмовити.

Заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року по цій справі в частині стягнення судових витрат змінити, збільшити суму стягнення судового збору до 439 (чотириста тридцять дев'ять) грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, в сумі 197 (сто дев'яносто сім) грн. 82 коп.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: