АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1152/15 Справа № 185/7676/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

20 січня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона спільно проживала з ОСОБА_3 починаючі 2006 року по 01 квітня 2014 року. 15 вересня 2007 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який на теперішній час не розірвано. За час спільного проживання з відповідачем вони набули майно, а саме квартиру та автомобіль, які вона вважає спільно набутим майном подружжя. 15.03.2007 року вони придбали квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на придбання та облаштування якої її батьки та батьки відповідача давали частину грошей. Зазначена квартира була зареєстрована за відповідачем. На час придбання вищевказаної квартири вони з відповідачем не перебували в шлюбі, але жили разом, вели спільне господарство. Цей факт, на думку позивача, підтверджується тим, що у 2006 році влітку ОСОБА_3 за місцем своєї роботи, а саме шахта Степова, брав путівки на своє і її ім'я у санаторій «Західний Донбас» у м. Алушта АР Крим, інформація про що є у ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля». В подальшому, 17.08.2012 року вони з відповідачем придбали автомобіль марки «Деу Сенс» д.н. НОМЕР_1, який зареєстрували на відповідача. Впродовж липня 2014 року відповідач самовільно розпорядився майном набутим у шлюбі, передавши без реєстрації автомобіль іншій особі. Вточнивши свої позовні вимоги просила суд поділити зазначене майно виділивши їй у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобілю марки «Деу Сенс», д.н. НОМЕР_1. (а.с. а.с. 3-5,69-72 )

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя - відмовлено в повному обсязі (а.с.159-161)

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині розподілу спірної квартири (а.с. 167-169).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2007 року сторони по справі зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області згідно актового запису №59 (а.с.11).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 березня 2007 року, відповідач ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12,13). Квартира зареєстрована в органі державної реєстрації 15.03.2007 року (а.с.14).

17.08.2012 року ОСОБА_4 придбав автомобіль марки «Деу Сенс», д.н. НОМЕР_1 (а.с.15). На час купівлі автомобіля він знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Згідно довідки органу реєстрації транспортних засобів №579 від 03.09.2014 року, зазначений автомобіль 06 серпня 2014 року був знятий з обліку для реєстрації в межах України і в той же день зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 (а.с.28).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження свої позовних вимог, при цьому посилався на ст. 57 ЦПК України де встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Так, відповідно до ст. 60 СК України, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. За змістом приписів ст. 70 СК частки майна дружини та чоловіка є рівними.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була придбана особисто відповідачем ще до вступу у шлюб з позивачкою і відповідно не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не може бути розподілена між сторонами.

Під час шлюбу подружжям було придбано спірний автомобіль, який 06 серпня 2014 року був знятий з обліку для реєстрації в межах України і в той же день зареєстрований на ім`я ОСОБА_5, тобто на теперішній час він на законних підставах є власністю іншої особи, право власності якої не оспорювалося, а тому також не може бути предметом розподілу між сторонами.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивачка не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Посилання позивачки на перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, тобто проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу на час придбання спірної квартири, є безпідставним, оскільки відповідні вимоги в позовній заяві не заявлялися та не були предметом розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо часткового погашення кредитних зобов'язань, забезпечених договором іпотеки від 14.03.2007 року, предметом якого була спірна квартира є безпідставними, оскільки кредитні кошти за кредитним договором від 06.03.2007 року, який було забезпечено вказаним договором іпотеки було, згідно п. 2.1 кредитного договору, надано на споживчі цілі, а не на придбання спірної квартири (а.с.78-80, 81-82).

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізован ого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: