Провадження № 2/520/1603/15
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Прохорова П.А.
при секретарі Кудіновій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, -
В жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна, відповідно до останньої редакції вимог у якому просила суд поділити спільне майно подружжя та виділити їй у власність спальний гарнітур у складі ліжка, двох тумб, туалетний столик, пуф, дзеркальну стінку, письмовий стіл, та 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, та визнати її особистою приватною власністю дві кришталеві вази, ковдру кольору «леопард», дитячі саморобки, книги з корекційної педагогіки, зошити та методичні посібники з корекційної педагогіки, дипломний проект.
В обґрунтування таких вимог позивач та представник позивача у письмових поясненнях до позову та уточненнях вказували, що зазначене майно було набуто подружжям у період їх шлюбних відносин, та разом з тим майно, щодо якого позивач порушує питання про визнання його її особистою власністю було подаровано їх третіми особами та набуте до початку шлюбних відносин. Одночасно з тим позивач та представник позивача наголошували на тому, що спільна дитина подружжя проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні та з такого просили суд при вирішенні питання про поділ нерухомого майна подружжя відступити від засад рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності на майно, на користь позивача, визначивши її частку у праві власності на зазначену квартиру на рівні 3/4 частин.
Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ майна подружжя відповідно до останньої редакції вимог у якому позивач просив суд у порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 3-А, корп.. 3, кв. 52; 2/3 частки транспортного засобу KIA CEE`D, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, враховуючи той факт, що дане майно було придбано ним за власні кошти оскільки тільки він заробляв кошти перебуваючи з позивачем у шлюбі (працював моряком), а також просив визнати за ним право власності на рухоме майно: ноутбук Asus K53, Apple iPod Retina 32 GB, визнати його особистою приватною власністю золотий ланцюг та золотий кулон із зображенням ОСОБА_3 Чудотворця.
В обґрунтування своїх вимог відповідач вказував на те, що наведене ним майно було набуто подружжям у період шлюбних відносин за його власні кошти які він заробив на працюючи моряком та з такого підлягає таке майно поділу з відступленням від рівності часток на його користь, та на думку відповідача, позивача за зустрічним позовом, такий поділ є справедливим та відповідає передбаченим законом засадам. Разом з тим зазначив, що майно, про визнання якого особистим він порушує питання, було отримано ним у дарунок від батьків.
В судовому засіданні представники позивача за первинним позовом підтримали заявлені вимоги з наведених у позові та уточненнях до нього підстав, просили суд їх задовольнити.
Представник відповідача наполягав на заявлених відповідачем зустрічних вимогах, просив суд їх задовольнити з наведених у зустрічному позові та уточненнях до нього підстав.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, надали суду пояснення з приводу відомих їм обставин справи.
Виходячи з викладеного суд вказує про наступні фактичні обставини, що були встановлені судом у судовому засіданні, на підставі пояснень його учасників та наданих суду письмових доказів.
Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2011 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД №149745 від 25 червня 2011 року.
Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖД №367734 від 19 вересня 2013 року сторони мають спільну дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1.
В період шлюбних відносин, за поясненнями сторін, ними було нажито певне рухоме та нерухоме майно.
Так, свідок ОСОБА_6 повідомила суд про те, що знайома з позивачем близько десяти років, та з відповідачем з весілля сторін, приблизно раз на 2-3 місяці бувала в гостях у подружжя, вказала, що зі слів позивача всі меблі в квартирі були придбані за кошти подружжя.
Свідок ОСОБА_7 повідомила суд про те, що знайома з сторонами у справі та бувала у гостях у таких осіб раз на 12 місяця, повідомила про те, що зазначені сторонами меблі були придбані в квартиру у період шлюбних відносин подружжя, однак за які кошти їй не відомо.
Свідок ОСОБА_8 надала суду пояснення, з яких вбачається, що з позивачем такий свідок знайома з періоду навчання останніх у інституті, а з відповідачем з весілля сторін, та при цьому зауважила, що в період спільного проживання сторін, до квартири було придбано певні меблі: коричневий стіл, дві шафи, ліжко та дві тумби, принтер. За які кошти та ким було придбано такі речі свідку невідомо.
Таким чином, суд зауважує, що фактично допитані свідки не змогли пояснити джерела придбання вказаного рухомого майна.
Окрім того, суд критично ставиться до пояснень допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 (що є матірю відповідача ОСОБА_2), та ОСОБА_4 (що є матірю позивача ОСОБА_1), оскільки вказані особи є заінтересованими сторонами та надали до суду зовсім протилежні пояснення. Так, свідок ОСОБА_5 пояснила, що частина спірного рухомого майна була придбана нею до укладання шлюбу, а частина рухомого майна була придбана нею у її власну квартиру (яку вона надала подружжю для проживання одразу після укладання шлюбу) за її власні кошти. Свідок ОСОБА_4 пояснила, що частину рухомого майна подружжя придбавало за кошти, що були подаровані ним на весілля, а частину рухомого майна вона особисто придбала та передала в дар подружжю.
Таким чином поясненні вказаних свідків не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки є прямо протирічними, а іншими доказами не підтверджуються та не спростовуються.
Сторони у судовому засіданні додатково надавали усні пояснення щодо придбання ними у період шлюбних відносин майна - спальний гарнітур у складі ліжка, двох тумб, туалетний столик, пуф, дзеркальну стінку, письмовий стіл, шафу-купе 4-х дверну, пилосос, праску, бойлер, пральну машину, міксер, принтер, ноутбук Asus K53, Apple iPod Retina 32 GB, фотоапарат Сannon G9, дві зйомні оптичні лінзи до фотоапарату, мясорубку Mulinex.
Додатково сторони вказували на набуття кожним із них майна у особисту приватну власність, зокрема позивачем, за поясненням сторін, було набуто дві кришталеві вази, ковдру кольору «леопард», дитячі саморобки, книги з корекційної педагогіки, зошити та методичні посібники з корекційної педагогіки, дипломний проект, а відповідачем - золотий ланцюг та золотий кулон із зображенням ОСОБА_3 Чудотворця.
Вказані обставини не підтверджені жодним доказом, їх наявність або відсутність судом не встановлена, джерела їх походження суду не надані.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12.03.2014 року за позивачем, ОСОБА_1, було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: м. Одеса, проспект маршала Жукова, 3-ААДРЕСА_2, що належить останній на підставі свідоцтва про право власності серії та номеру 18950966, від 13.03.2014 року, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки: KIA модель: CEED, д/н: ВН 1278 ЕЕ, з 08.05.2012 року зареєстровано за ОСОБА_1.
Щодо процесуальних аспектів вирішення справи, то суд зазначає наступне.
Згідно з розясненнями наданими у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Таким чином предметом доказування у справі про поділ майна подружжя є безпосередньо:
1)обсяг спільно нажитого подружжям майна;
2)джерело і час його придбання.
Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.
Таким чином суд вказує на наступне з наданих сторонами пояснень обєктивно обґрунтованим вбачається лише факт приналежності подружжю квартири за адресою м. Одеса, проспект маршала Жукова, 3-ААДРЕСА_2, та транспортного засобу - марки: KIA модель: CEED, д/н: ВН 1278 ЕЕ.
Належних доказів щодо наявності у подружжя прав власності на спальний гарнітур у складі ліжка, двох тумб, туалетний столик, пуф, дзеркальну стінку, письмовий стіл, шафу-купе 4-х дверну, пилосос, праску, бойлер, пральну машину, міксер, принтер, ноутбук Asus K53, Apple iPod Retina 32 GB, фотоапарат Сannon G9, дві зйомні оптичні лінзи до фотоапарату, мясорубка Mulinex, дві кришталеві вази, ковдру кольору «леопард», дитячі саморобки, книги з корекційної педагогіки, зошити та методичні посібники з корекційної педагогіки, дипломний проект, золотий ланцюг та золотий кулон із зображенням ОСОБА_3 Чудотворця, суду надано не було, так само як і не доведеним залишились питання повязані з джерелом та часом придбання такого майна.
При цьому суд окремо зауважує, що з наведених вище пояснень свідків встановити ким та за які кошти було придбано зазначене рухоме майно встановити не вбачається можливим, а пояснення свідків ОСОБА_4, мати позивача, та ОСОБА_5, мати відповідача, які надали до суду пояснення щодо того, хто, та за які кошти придбав спірне рухоме майно, з огляду на те, що такі пояснення за своїм змістом є взаємовиключними, суд, зважаючи на родинні звязки свідків з сторонами у справі оцінює критично, та до уваги не приймає.
На підставі викладеного суд доходить висновку про можливість поділу майна подружжя лише в частині вимог щодо наявного рухомого та нерухомого майна, яке доведено в судових засіданнях: квартири за адресою АДРЕСА_1, та транспортного засобу - марки: KIA модель: CEED, д/н: ВН 1278 ЕЕ.
Так, відносини з приводу поділу майна подружжя врегульовані Цивільним та Сімейним законодавством.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі та відповідно до розяснень п. 24 Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК).
Ст. ст.70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Разом з тим за текстом заяви про збільшення позовних вимог позивач просить суд відступити від презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності на користь позивача, та поділити спірну квартиру, визнавши за позивачем 3/4 її частини з огляду на те, що аліменти, які сплачує позивач є недостатніми для утримання позивачем спільної дитини ОСОБА_2
Однак така вимога задоволенню не підлягає виходячи з розяснень, наданих у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).
Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені нею обставини.
Проте будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували, що розмір аліментів, які одержує позивач, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та лікування, суду не надано.
Натомість до матеріалів справи долучено копію Ухвали Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2015 року, зі змісту якої вбачається, що Київським районним судом м. Одеси було розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якій суд, врахувавши всі істотні обставини для визначення розміру аліментів (ст. 182 СК України), ухвалив рішення та стягнув з відповідача на користь позивача, на утриманні їх спільної дитини, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх його доходів, але не менше 30% відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини. Після розгляду Апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги ОСОБА_1 вказане рішення Київського районного суду м. Одеси набрало законної сили (з 18.05.2015 року),
Відомостей щодо невиконання відповідачем такого рішення суду (прострочення сплати аліментів), суду не надано.
При цьому позивач питання відповідно до ст. 192 СК України про збільшення розміру аліментів не порушувала.
Тому суд вважає, що підстави для відступлення від рівності часток при розподілі спільного майна подружжя відсутні, оскільки данні факти позивачем в судовому засіданні не доведено, натомість суд розяснює право позивача відповідно до ст. 192 СК України звернутися з вимогою до суду про збільшення розміру аліментів на утримання дітей.
Та разом з тим, враховуючи неможливість визначення вартості майна подружжя, що підлягає поділу через відсутність належних її доказів, суд зазначає, що й можливості дійти обєктивного висновку про відступлення від засад рівності часток співвласників можливим не вбачається, атому таке клопотання позивача задоволенню не підлягає.
Аналогічним вбачається і висновок суду стосовно зустрічних позовних вимог відповідача стосовно збільшення частки рухомого та нерухомого майна до 2/3 часток враховуючи той факт, що відповідач один працював у період шлюбу і за власні кошти придбав спірну квартиру та автомобіль такі вимоги в частині збільшення частки майна не вбачаються обґрунтованими, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1, та транспортний засіб - марки: KIA модель: CEED, д/н: ВН 1278 ЕЕ були придбані в період перебування сторін у шлюбі, та враховуючи вищевикладені правові позиції задоволенню не підлягають.
За підсумком наведеної оцінки доказів та зазначених висновків суду щодо частин позовних вимог та обставин, на які сторони посилалися як на підстави своїх вимог та заперечень, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовів, в частині поділу квартири № 52 по вул. Маршала Жукова, 3-А, корпус 3, в м. Одесі та поділу автомобіля KIA CEE`D, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 ідеальну частку такого майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-61, 208, 209, 213-215, ЦПК України, ст.ст. 60, 65, 69, 70, 71, 182 СК України, ст.ст. 325, 368, 365 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити частково.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя задовольнити частково.
Визнати квартиру № 52 по вул. Маршала Жукова, 3-А, корпус 3, в м. Одесі спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати автомобіль KIA CEE`D, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири № 52 по вул. Маршала Жукова, 3-А, корпус 3, в м. Одесі, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири № 52 по вул. Маршала Жукова, 3-А, корпус 3, в м. Одесі, як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля KIA CEE`D, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Прохоров П. А.