Дата документу 20.01.2015 Справа № 554/156/15-ц
Провадження № 2/554/385/2015
Єдиний унікальний номер: 554/156/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20.01.2015 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Тімошенко Н.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання та утримання малолітньої дитини,

встановила:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання та утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що у зв'язку із народженням дитини та доглядом за нею, вона не може працювати, а відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини та її утримання не надає, просила позов задовольнити.

У судове засідання сторони не з'явилися, направивши заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримала, відповідач- визнав.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.09.2007 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. На даний час відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах

зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відбите і в національному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно ст.181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст.ст.182, 183 СК України, з урахуванням того, що відповідач не обтяжений аліментними зобов'язаннями, суд визначає аліменти на користь позивача в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Ураховуючи викладене, із зазначених вище підстав суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно.

Виходячи з викладеного, суд задовольняє позов повністю.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципом № 4 Декларації прав дитини дитині, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 79, 80, 84, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суддя

вирішила:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання та утримання малолітньої дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.01.2015 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця на її утримання як дружини, з якою проживає дитина, починаючи з 12.01.2015 року до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн..

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

СуддяН. В. Тімошенко