АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1273/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,5 Смоляр А. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівТрюхана Г. М. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17.09.2011 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_7

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.03.2014 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу, а саме 13.06.2012 року по договору купівлі- продажу ними було придбано, по ? частині кожним, квартиру АДРЕСА_1. Вартість квартири становить 169300 грн.

Вважає, що відповідно до ст. 60 СК України дана квартира є їх спільним майном, яке набуте подружжям за час шлюбу, і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так як в договорі купівлі-продажу вказано, що як він так і відповідачка придбали по 1/2 частині квартири, то він є співвласником її половини і вона являється співвласником його половини квартири.

Просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку, та посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обов'язків, свобод чи інтересів конкретної особи.

Порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача є його суб'єктивною оцінкою фактичних правовідносин і має значення для визначення характеру правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 13.06.2012 року сторонами по даній справі було придбано квартиру АДРЕСА_1, відповідно до якого кожному з них належить по 1/2 частині вказаної квартири. В пункті 11 цього договору вказано, що квартира набувається «Покупцями» у спільну часткову власність подружжя.

Вказаний факт не заперечується відповідачем.

Також, відповідачем не заперечується факт реєстрації права власності за позивачем його ? частини вищезазначеної квартири.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відмовляючи в позові ОСОБА_6, суд виходив з того, що будь-яких об'єктивних доказів з приводу порушення чи не визнання відповідачем прав позивача суду не надано.

З такими висновками погоджується й колегія суддів.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту його реєстрації. Своє право власності на ? частину спірної квартири позивач зареєстрував у встановленому законом порядку 14.06.2012 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність заявлених позовних вимог та про відсутність порушеного права за захистом якого спрямоване звернення до суду.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони грунтуються на неправильному їх трактуванні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304. 307. 308, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 квітня 2015 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :