Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7711/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

06 лютого 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондрі Ю.Ю.,

за участю

представника позивача Пихтіної Ю.А.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 04 грудня 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачу надані послуги з центрального опалення в квартиру АДРЕСА_1, за період з 01.04.2004 року по 01.11.2014 року існує заборгованість в розмірі 13402,09 грн.

Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в розмірі 20067,41 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2015 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, просила суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за послуги з теплопостачання та понесені позивачем судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнавала частково, за період з квітня 2012 року по листопад 2014 року, посилаючись на те, що в період з 2004 року по квітень 2012 року в АДРЕСА_1 вона не проживала.

Відповідач ОСОБА_4 щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на відсутність укладеного письмового договору з позивачем. Також вказував, що в період 2004-2014 років постійно не проживав за вказаною адресою у зв'язку з перебуванням в місцях позбавлення волі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали цивільних справ № 552/4190/14-ц, № 2-1762/07, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста Полтави та знаходиться на балансі комунального підприємства Полтавської міської ради, як маневрений фонд.

Також встановлено, що позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.04.2004 року по 01.11.2014 року надавалися послуги з теплопостачання у вигляді опалення за адресою: АДРЕСА_1, але плата за послуги не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 13402,09 грн.

При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам та здійснений відповідно до опалювальної площі.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є користувачами жилого приміщення по АДРЕСА_1 в складі кв. №№ 79, 83, 83а, та в силу норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами послуг з теплопостачання за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов'язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Як встановлено судом, за період з 01.04.2004 року по 01.11.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 13402,09 грн.

За нормами ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Тому суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що в період з 2004 року по квітень 2012 року вона в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 не проживала, а лише займала дане житло, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Зокрема, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2007 року, по справі № 2-1762/07, яке вступило в законну силу, встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_5 та інші, постійно проживають в кв. АДРЕСА_1 з 1981 року.

За нормами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Тому суд вважає доведеною обставину користування відповідачами житловими приміщеннями по АДРЕСА_1 в період з 01.04.2004 року по 01.11.2014 року (межі позовних вимог).

Твердження відповідачів про їх тимчасове в період з 2004 року по квітень 2012 року непроживання в даному житловому приміщення не можуть бути прийняті судом до увагу ще і з тих мотивів, що така відсутність суперечить положенням Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. N 422 з наступними змінами та доповненнями.

Згідно з нормами ст. 132-1, ст. 132-2 ЖК України, нормами зазначеного вище Порядку, жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам виключно за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання.

Посилання відповідачів на ту обставину, що зобов'язання по сплаті заборгованості за отримані послуги з теплопостачання мали б бути покладені також на ОСОБА_6 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_6) та ОСОБА_2, як членів сім'ї, яким надавалася в користування жила площа по АДРЕСА_1, жодним чином не спростовують позовних вимог.

Норми ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України передбачають обов'язок солідарної оплати таких послуг всіма членами сім'ї.

В силу норм ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Твердження відповідача ОСОБА_4 про відсутність укладеного з позивачем письмового договору також є безпідставними.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» також передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений саме обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком відповідачів, як користувачів жилого приміщення та споживачів послуг з теплопостачання, за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Як встановлено судом, хоча письмовий договір між сторонами за весь період з квітня 2004 року по листопад 2014 року укладено не було, але фактично послуги позивачем надавалися, а відповідачами отримувалися та частково оплачувалися.

Тому суд приходить до висновку, що між сторонами по справі фактично склалися правовідносини з надання послуг з теплопостачання, при цьому надання позивачем неналежних послуг жодними доказами в справі не підтверджено.

При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Тому з відповідачів на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума індексу інфляції в розмірі 4922,58 грн., 3% річних в розмірі 1742,74 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 243,60 грн. в рівних частках з кожного.

Керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки смт Волоконівка Бєлгородської області, мешканки АДРЕСА_1, на реєстраційному обліку в АДРЕСА_4, паспорт НОМЕР_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Полтава, мешканця АДРЕСА_1, на реєстраційному обліку в АДРЕСА_4, паспорт НОМЕР_5, ідентифікаційний номер не встановлено) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2004 року по 01.11.2014 року в розмірі 13402 грн. 09 коп., суму індексу інфляції в розмірі 4922 грн. 58 коп., суму трьох відсотків річних в розмірі 1742 грн. 74 коп., а всього 20067 грн. 41 коп. - солідарно.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати з кожного в розмірі по 121 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

06.02.2015