Номер провадження 2/754/567/15
РІШЕННЯ

Іменем України

19.01.2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі Базік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 09.10.2008року квартира АДРЕСА_1 належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної (часткової) власності в різних частках. Оскільки згоди щодо розпорядження майном - спірною квартирою, між співвласниками не має, оригінал свідоцтва про права власності відповідачі не віддають, таким чином право власність позивача на розпорядження майном не визнається та оспорюється. Тому, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених обставин зазначених в позові, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 яка діє від себе та від імені сина - ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала, що оригінал свідоцтва про право власності на житло від 09.10.2008року позивачу віддавати не збирається, однак проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної (часткової) власності позивачу ОСОБА_1 - 16/100частин, відповідачам: ОСОБА_2 - 42/100частин та ОСОБА_3 - 42/100частин, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 09.10.2008р. №1592.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися складні неприязні стосунки, оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру знаходиться у відповідача ОСОБА_2 і останній на вимогу позивача не надає правовстановлюючий документ на спірну квартиру.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вказані вище вимоги законодавства та те, що відповідач утримує у себе правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності на житло), не надає його позивачу, який має такі ж права як і відповідачі, і вказаний правовстановлюючий документ безпосередньо стосується як відповідачів так і позивача, суд приходить до висновку, що такими діями відповідачі порушують право позивача, не визнають його право власності на частини спірної квартири. Не надання співвласникам правовстановлюючого документу, який є єдиною підставою та невід'ємним документом для використання власником своїх прав володіння, користування та розпорядження майном, свідчить про порушення зі сторони відповідачів прав власників (в даному випадку позивача), та про невизнання за позивачем права власності на частини спірної квартири.

Так як позивач позбавлений можливості отримати оригінал свідоцтво про право власності на житло, яке засвідчує його право власності, що, відповідно, позбавляє позивача права розпоряджатися своєю власністю, і тому таке право підлягає відновленню в судовому порядку.

За таких обставин, оцінивши належність, допустимість та достатність доказів та встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 16, 58-60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 16/100частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.