Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2015 р. Справа № 608/2725/14-ц

Номер провадження2/608/862/2014

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л. С.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно договору позики, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищезазначеним позовом, в якому вказав, що 16 квітня 2013 року позичив відповідачці ОСОБА_2 для власних потреб гроші в сумі 10 000 гривень, засвідчивши факт позики розпискою. Відповідачка зобов'язалась повернути йому позичені кошти по мірі можливості щомісяця по 1 000 гривень в кінці місяця.

Своїх зобов'язань за договором позики ОСОБА_2 не виконала, борг не повернула. В зв'язку з такими обставинами позивач в позовній заяві просить стягнути з неї 10 000 гривень основного боргу, 225 гривень процентів від простроченої суми, 3 333 гривень процентів за договором позики, а також 643 гривні судових витрат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов заперечує, посилаючись на те, що грошей в позивача вона не отримувала, а розписка нею була написана внаслідок психологічного тиску зі сторони позивача, а тому просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Так, згідно розписки від 16 квітня 2013 року відповідачка ОСОБА_2 зобов'язувалась віддати ОСОБА_1 10 000 гривень по мірі можливості щомісяця по 1 тисячі в кінці місяця.

Проте, цією розпискою не підтверджується отримання відповідачкою від позивача в борг 10 000 гривень, а тому така розписка не може бути підтвердженням укладення між сторонами саме договору позики та умов такого договору. Зміст такої розписки може свідчити укладення між сторонами іншої угоди, але не договору позики.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту ст. ст. 10, 60 вищезазначеного Кодексу випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 59 вказаного Кодексу визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, з врахуванням вищенаведених вимог правових норм позивач в судовому засіданні не довів відповідними засобами доказування, що між ним та відповідачкою було укладено договір позики грошових коштів, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення боргу за таким договором.

З врахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 207, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,--

В И Р І Ш И В:

Відмовити за безпідставністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно договору позики.

Судові витрати в справі покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. І. Парфенюк