Справа № 303/7677/14-ц
Рядок стат. звіту - 4
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Гутій О.В., при секретарі Іванчо Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним правочином, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування від 20.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_3 - удаваним правочином.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 20.03.2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, за умовами якого останньою було передано в його власність вищевказану квартиру.

Позивач вважає даний правочин удаваним і вчиненим для приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог, ОСОБА_1 вказує на те, що в рахунок вищевказаного майна ним було передано, а відповідачем отримано від нього кошти в сумі 205231 грн., що підтверджується розпискою.

Таким чином, виходячи з викладених обставин, норм законодавства України та судової практики (ст.655 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, узагальненням ВСУ «Про практику розгляду судами Цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2009 року), ОСОБА_1 вважає, що є достатньо підстав для визнання договору дарування від 20.03.2012 року удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте від нього надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте від неї надійшла заява, в якій вона просить провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З договору дарування від 20.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_2 було передано безоплатно у власність ОСОБА_1, а останім прийнято як дарунок майно, а саме - квартиру під №5 (п'ять) , що знаходиться в будинку під АДРЕСА_4

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Натомість позивач всупереч вимогам ст.ст. 10,11,59,60 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна з сторін зобов'язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, не довів, що між ним та відповідачем вчинено саме договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, а не договір дарування.

Крім цього, за змістом ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для цього законних підстав.

Однак, враховуючи вищенаведені обставини, законних підстав для задоволення позовних вимог немає, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 235, 655, 717 Цивільного кодексу України, суд,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним правочином відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 223 ЦПК України.

Головуюча підпис О.В.Гутій

З оригіналом вірно: Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 303/7677/14-ц, № 2/303/200/15 в Мукачівському міськрайонному суді.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду О.В.Гутій