Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., СитнікО.М.,

за участю представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Приватного підприємства «Лео-тревел», ОСОБА_4, державного реєстратора державної реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гриб ОлесіБогданівни, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, відділ державної реєстрації юридичних та фізичних осіб підприємців реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна, ОСОБА_12, про визнання правочинів недійсними, витребування та поділ спільного майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, Приватного підприємства «Лео-тревел» (далі - ПП «Лео-тревел»), ОСОБА_4, державного реєстратора державної реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гриб О.Б., ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, відділ державної реєстрації юридичних та фізичних осіб підприємців реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., ОСОБА_12, про визнання правочинів недійсними, витребування та поділ спільного майна.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 вказувала на те, що під час проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу нею за згодою відповідача 26 січня 2012 року було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, позивачка зазначала, що під час спільного проживання, 06 березня 2012 року сторонами було придбано автомобіль марки Skoda Octavia Tour1,8І, 2005 року випуску.

При цьому ОСОБА_6 вказувала про те, що 17 липня 2013 року нею видано на ім'я ОСОБА_7 довіреність на розпорядження зазначеним автомобілем, на підставі якої останній, 27 липня 2013 року, діючи від її імені, відчужив спірний транспортний засіб ОСОБА_4

Також позивачка зазначала про те, що посвідченою 29 липня 2013 року довіреністю вона уповноважила ОСОБА_7 представляти її інтереси з питань управління, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 та 02 серпня 2013 року ОСОБА_7 внесено вищевказане нерухоме майно в статутний капітал ПП «Лео-Тревел».

Разом із цим, зауважила, що 06 серпня 2013 року вона скасувала зазначену довіреність про що 08 серпня 2013 року повідомила ОСОБА_7

Поміж іншого вказувала на те, що згідно із договором купівлі-продажу від 16 вересня 2013 року ПП «Лео-Тревел» продало квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4, який в свою чергу передав вказане житло в іпотеку ОСОБА_9 з метою забезпечення виконання договору позики від 17 вересня 2013 року.

Також ОСОБА_6 зазначала, що 08 вересня 2011 року ОСОБА_7 подарував їй телефон марки Vertu модель Constellation F і вона користувалась даним телефоном протягом тривалого часу.

Позивачка, посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу автомобіля є фіктивним, так як його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, вона не уповноважувала ОСОБА_7 на внесення квартири АДРЕСА_1 в статутний капітал підприємства, ОСОБА_7 забрав у неї телефон, який є її особистою приватною власністю, однак до цього часу не повернув, ОСОБА_7 надалі продовжує користуватися автомобілем, уточнивши позовні вимоги, просила визнати договір про передачу ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 в статутний капітал ПП «Лео-Тревел», п. 3 рішення № 1/13 засновників ПП «Лео-Тревел» від 02 серпня 2013 року в частині внесення до статутного капіталу ПП «Лео-Тревел» спірної квартири, акт приймання-передачі вказаного внеску в статутний капітал від 02 серпня 2013 року, п. 6.2 статуту ПП «Лео-Тревел» в частині формування статутного капіталу за рахунок внесення ОСОБА_7 цієї квартири недійсними, визнати свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 09 вересня 2013 року незаконним та скасувати, витребувати спірне нерухоме майно від ОСОБА_4 та передати їй вищевказану квартиру, визнати договір іпотеки від 17 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 недійсним та іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 припиненою, визнати договір купівлі-продажу автомобіля SkodaOctavia Tour1,8І, 2005 року випуску від 27 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 недійсним та здійснити розподіл майна набутого за час спільного проживання, згідно з яким: визнати за нею право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частку автомобіля Skoda Octavia Tour 1,8І, 2005 року випуску та на телефон марки Vertu модель Constellation F, а за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частку вищевказаної квартири та 1/2 частку спірного транспортного засобу, а також зобов'язати останнього повернути їй телефон.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2014 року, у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано договір про передачу ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 в статутний капітал ПП «Лео-Тревел», п. 3 рішення № 1/13 засновників ПП «Лео-Тревел» від 02 серпня 2013 року в частині внесення до статутного капіталу ПП «Лео-Тревел» квартири АДРЕСА_1, акт приймання-передачі внеску в статутний капітал від 02 серпня 2013 року про передачу в статутний капітал ПП «Лео-Тревел» квартири АДРЕСА_1, п. 6.2 статуту ПП «Лео-Тревел» в частині формування статутного капіталу за рахунок внесення ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1, недійсними. Визнано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, індексний номер 91222026 від 09 вересня 2013 року, видане державним реєстратором Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Гриб О.Б., незаконним та скасовано. Витребувано від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, набуту за договором купівлі-продажу від 16 вересня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстрованим за № 3486 та зобов'язано ОСОБА_4 передати ОСОБА_6 вищевказану квартиру. Визнано договір іпотеки від 17 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстрований в реєстрі за № 3492.6, недійсним. Визнано іпотеку на квартиру АДРЕСА_1, що виникла на підставі договору іпотеки від 17 вересня 2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3492, припиненою. Визнано договір купівлі-продажу (довідка-рахунок серії ААВ №313501) автомобіля SkodaOctavia Tour1,8І, 2005 року випуску, шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 від 27 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, недійсним. Розподілено майно набуте за час спільного проживання наступним чином: визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частку автомобіля Skoda OctaviaTour 1,8І, 2005 року випуску, шасі (кузова, рама) НОМЕР_1; визнано за ОСОБА_6 право власності на телефон марки Vertu модель Constellation F серійний номер (ІМЕІ): НОМЕР_2; визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку автомобіля Skoda Octavia Tour1,8І, 2005 року випуску, шасі (кузова, рама) НОМЕР_1. Витребувано від ОСОБА_7 та зобов'язано повернути ОСОБА_6 телефон марки Vertu модель Constellation F серійний номер (ІМЕІ): НОМЕР_2. Стягнуто з ОСОБА_7, ПП «Лео-тревел», ОСОБА_4, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 по 1 317 грн. судового збору з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 надала ОСОБА_7 весь комплекс повноважень, необхідних для здійснення дій з припинення належного їй права власності на квартиру, в тому числі, й внесення в статутний капітал; договір купівлі-продажу вказаного автомобіля було укладено з дотриманням вимог чинного законодавства; спірний телефон було передано ОСОБА_7 позивачці в тимчасове користування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 при відчуженні квартири вийшов за межі наданих йому повноважень та не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності; спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу є фіктивним, оскільки не був спрямований на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків; оскільки телефон подаровано позивачці, то він є її особистою власністю.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на матеріалах справи й відповідають вимогам закону.

Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 249 ЦК України, права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Згідно зі ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 128 ЦК України визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення відповідної дії.

За змістом ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Місцевим судом встановлено, що з березня 2011 року сторони у справі проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

У липні-серпні 2011 року ОСОБА_6 передано ОСОБА_13 кошти у сумі 400 тис. грн, згідно з домовленістю про поділ спільного майна подружжя та утримання їх сина, досягнутою між ними під час розірванні шлюбу.

26 січня 2012 року позивачка отримала від ОСОБА_14 160 800 грн за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_15

Під час спільного проживання, 26 січня 2012 року ОСОБА_6 за згодою ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1 та 06 березня 2012 року сторонами було придбано автомобіль марки SkodaOctavia Tour1,8І, 2005 року випуску, який було зареєстровано на ім'я позивачки.

У березні 2013 року позивачкою було продано свою частку в Приватному підприємстві «Санодент»» за 280 тис. грн, а отримані кошти нею було спрямовано на погашення кредиту.

17 липня 2013 року ОСОБА_6 видала ОСОБА_7 довіреність на розпорядження зазначеним автомобілем.

27 липня 2013 року на підставі зазначеної довіреності відповідач, діючи від імені ОСОБА_6, відчужив вказаний транспортний засіб ОСОБА_4

Крім того, 29 липня 2013 року позивачка уповноважила ОСОБА_7 представляти її інтереси з питань управління, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 та на оформлення (підписання) відповідних правочинів, з правом реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вилучення обтяжень та інших речових прав на вищезазначену квартиру з правом представництва в фінансових установах з питань погашення кредиторської заборгованості та припинення (розірвання) кредитних та іпотечних договорів.

02 серпня 2013 року ОСОБА_7 розпорядився вказаним житловим приміщенням, внісши його у статутний капітал ПП «Лео-Тревел».

ОСОБА_7 передав квартиру як свій особистий внесок до статутного фонду підприємства, набувши у власність 99, 94 % ПП «Лео-Тревел».

06 серпня 2013 року ОСОБА_6 скасувала довіреність на право розпорядження квартирою.

09 вересня 2013 року ПП «Лео-Тревел» зареєструвало право власності на вказану квартиру та згідно з договором купівлі-продажу від 16 вересня 2013 року продало її ОСОБА_4, який 17 вересня 2013 року передав квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку ОСОБА_9 з метою забезпечення виконання договору позики від 17 вересня 2013 року.

Згідно із ст. ст. 335, 337 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин апеляційний суд, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, що видачею довіреності ОСОБА_6 не уповноважувала ОСОБА_7 на внесення спірної квартири в статутний капітал підприємства, а для приєднання до квартири суміжного з нею нежитлового приміщення, що є виходом її представника за межі наданих йому повноважень, при цьому ОСОБА_7 як представник вчинив спірний правочин від імені ОСОБА_6, яку він представляє, у своїх інтересах; іпотекодержатель ПАТ «Фольксбанк» не надав згоди на зміну власника зазначеної квартири, яка є одночасно й предметом іпотеки, а тому спірне житло вибуло з власності позивачки всупереч її волі та підлягає витребуванню на підставі ст. 388 ЦК України; ОСОБА_7 не передавав ОСОБА_4 автомобіль у власність, не сплачував за нього кошти і надалі продовжує користуватися даним транспортним засобом, а тому договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля від 27 липня 2013 року є фіктивним; квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю позивачки та ОСОБА_7, де 1/2 частка є особистою власністю ОСОБА_6, так як придбана за кошти, які належали позивачці особисто та її сину, а інша 1/2 частка є спільною сумісною власністю сторін, тому підлягає поділу між сторонами в рівних частинах, як і автомобіль; ОСОБА_7 було подаровано ОСОБА_6 телефон, отже він є особистою власністю позивачки, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд апеляційної інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік