СЛОВ?ЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 243/3381/15-ц 2/243/1926/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2015 року м. Слов?янськ
Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої - судді Неженцевої О.В.
при секретарі Зима М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Слов?янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, 3% річних, витрат на правову допомогу та судових витрат,
15 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, 3% річних, витрат на правову допомогу та судових витрат.
Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, 23 квітня 2015 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, за участю його представника ОСОБА_3 Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі /а.с.15/.
Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 09.04.2015 року та ордеру серії ДН № 0004333 від 09.04.2015 року не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує /а.с.42/.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України 17.04.2015 року за місцем реєєстрації відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду на 24.04.2015 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами /а.с.13/. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України 27.04.2015 року та 14.05.2015 року судом на адресу відповідача було спрямовано листи про необхідність явки до судових засіданнь, призначених на 12.05.2015 р. та 28.05.2015 р. відповідно, з роз?ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України. Але відповідач навмисно не з?являвся до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відмітки на повернутих конвертах /а.с.16,23,24,27/.
Відповідно до положення ст. 76 ЦПК України судом була надіслана на адресу житлово-експлуатаційної організації судова повістка відповідачу на 28.05.2015 року. Але вручити судову повістку адресату не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, але відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи працівниками ТОВ «Циділо і К» за допомогою засобів телефонного зв?язку, про що складено відповідний акт /а.с.33/. Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання 15 червня 2015 року відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.41/. Здійснити відповідно до розпорядження КМУ від 21 січня 2015 року №41-р розміщення оголошення про виклик до суду відповідача у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження газеті «Донеччина», не є можливим у зв?язку із перебуванням редакції цієї газети на території, що тимчасово не контролюється Україною у місті Донецьку /а.с.42,43/.
Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем ОСОБА_2 недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне.
Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики, як встановлено статтею 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.
Частиною другою цієї статті передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Оглядом у судовому засіданні представленого позивачем оригіналу розписки не встановлено на них будь - яких записів позикодавця про повернення боргу або його частини. Знаходження письмової розписки у ОСОБА_1 за станом на 15 червня 2015 року свідчить про те, що боргове зобовязання до теперішнього часу не припинено.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс/13, яка відповідно до вимог частини 2 статті 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до положення ст.625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченної суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мало місце укладання договору позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти, однак своєчасно не повернув суму позики, у звязку з чим сума боргу та 3 % річних від простроченої суми боргу на підставі вимог статтей 625, 1049 ЦК України підлягають стягненню з нього у примусовому порядку.
Відповідно до положень статті 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати ОСОБА_8 по оплаті судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача у сумі 748 грн. 04 коп. Відповідно до роз?яснень, викладених у п.49 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК України, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі у сумі 420,00 грн. Окрім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. у повному обсязі, які підтверджені квитанцією від 09 квітня 2015 року та витягом з договору про надання правової допомоги.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 10,11,60,79,88,212-215 Цивільно - процесуального кодексу України, статтями 202,207,218,625,626,1046,1049,1051 Цивільного кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.В. Неженцева