АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/926/2015 Головуючий в І інстанції: Булах Є.М.
Категорія: 30 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Стародубця М.П.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10.09.2012 року з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на його користь стягнуто 80000 грн. та видано виконавчий лист, який знаходився на виконанні відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні з 09.10.2012 року.

У ході здійснення заходів примусового виконання, з вини державного виконавця, який лише 15.04.2013 року виніс постанову про накладення арешту на майно боржника, боржник ОСОБА_4 12.04.2013 року відчужила належну їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 липня 2014 року встановлена протиправність дій та бездіяльність державного виконавця Трембача М.В. та стягнуто за рахунок держави моральне відшкодування у розмірі 3000 грн.

31.10.2014 року старшим державним виконавцем відділу держаної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні винесено постанову про повернення виконавчого документа, у зв'язку з відсутністю у боржників майна, на яке може бути накладено стягнення.

Враховуючи, що бездіяльність державного виконавця унеможливила фактичне виконання рішення суду від 10.09.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь 80 000 грн. позивач просив суд стягнути за рахунок державного бюджету України в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на його користь 80000 грн. та судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному об'ємі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Зокрема, суд не прийняв до уваги той факт, що у зв'язку з бездіяльністю старшого державного виконавця Трембача М.В. усі передбачені законом заходи для виконання судового рішення та захисту його прав, як стягувача вичерпано, зазначені обставини призвели не лише до порушення терміну виконання судового рішення, а й унеможливили виконання рішення суду взагалі, оскільки у боржників відсутнє будь - яке інше майно, внаслідок чого йому завдано матеріальні збитки.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10.09.2012 року з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто 80 000 грн. та видано виконавчий лист №2120/1123/12, який знаходився на виконанні відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні з 09.10.2012 року ВП №34659298 (69-70).

У ході здійснення заходів примусового виконання, з вини державного виконавця відділу державної виконавчої служби, який лише 15.04.2013 року виніс постанову про накладення арешту на майно боржника, боржник ОСОБА_4 відчужила 12.04.2013 року належну їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Відомості щодо наявності майна у боржника ОСОБА_3 відсутні.

31.10.2014 року старшим державним виконавцем відділу держаної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні винесено постанову ВП №4340676 про повернення виконавчого документа, у зв'язку з відсутністю у боржників майна, на яке може бути накладено стягнення (а.с.72).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач на підтвердження наявності завданої йому матеріальної шкоди в розмірі 80000грн., не стягнутої за рішенням суду не надав належних доказів, а факт не виконання рішення суду не встановлює розміру збитків, яких зазнав позивач унаслідок порушення його прав та не позбавляє його повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Частиною другою ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як роз'яснено у п. 28 постанови №6 від 7 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також із положень статей 1173, 1174 ЦК України та враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає, як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 липня 2014 року встановлено, що протиправні дії та бездіяльність державного виконавця Трембача М.В. при вчиненні виконавчих дій, призвели до відчуження майна боржника не на користь стягувача, в результаті чого порушені права ОСОБА_2, як стягувача у виконавчому провадженні та стягнуто за рахунок держави моральне відшкодування у розмірі 3000 грн.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази та вимоги закону, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, доказах, і як такі, що висноски суду не спростовують підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на те, що суд необґрунтовано не врахував, що з вини старшого державного виконавця йому завдані матеріальні збитки на суму 80000грн., оскільки на даний час рішення суду виконати не можливо із - за відсутності у боржників іншого майна, колегія суддів вважає юридично неспроможними та такими, що не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та вимогах закону.

Так, у матеріалах справи відсутні докази того, що бездіяльність державного виконавця, яка рішенням суду була визнана неправомірною, є у причинному зв'язку з наслідками, які настали для позивача, тобто призвели до завдання шкоди у витребуваному ним розмірі 80000грн.

Окрім того, стягнута на користь позивача грошова сума в розмірі 80000грн. за своєю правовою природою не є шкодою, заподіяною державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, а є сумою авансу за попереднім договором, що стягнута з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь позивача відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 вересня 2012 року. Стягнення цієї суми з державного бюджету фактично означає заміну сторони виконавчого провадження та покладення на державний бюджет відповідальності за зобов'язаннями ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення з урахуванням предмета спору та доводів апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: