Провадження № 4-с/761/14/2015
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.,

при секретарі Лазоришинець К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Голови правління Кредитної спілки «Аккорд» Велікданова Сергія Костянтиновича (стягувач у виконавчому провадженні) про визнання неправомірними (незаконними) дій відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві в особі старшого державного виконавця Бучко В.В., при проведенні виконавчих дій по виконанню рішення Шевченківського районного суду м.Києва у цивільній справі 2-8606/11 за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 9 992,53 грн., -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2014 року Велікданов Сергій Костянтиновича в інтересах Кредитної спілки «Аккорд» (Скаржник, стягувач у виконавчому провадженні) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві в особі старшого державного виконавця Бучко В.В., при проведенні виконавчих дій по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі 2-8606/11 за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 9 992,53 грн., щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, в якій просив: - визнати дії старшого державного виконавця Бучко В.В. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві неправомірними; - скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 20.10.2014р. ВП № 45128194.

Скаргу мотивовано тим, що 17.10.2014р. Кредитною спілкою «Аккорд» на ви конання до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві подано виконавчий документ виданий 11.10.2011р. Шевченківським районним судом м. Києва по цивільній справі № 2-8606/11 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 9 992,53 грн. 20.10.2014р. старшим державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.1 ч. 1. ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме скаржником порушено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання. Скаржник вважає дану постанову державного виконавця такою, що винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, заява про відкриття виконавчого провадження була подана в порядку повторного пред'явлення виконавчого документу до виконання, оскільки постановою державного виконавця від 30.12.2014р. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а у разі повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, отже, скаржник мав право повторно пред'явити виконавчий документ до 30.12.2014р., а тому постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 20.10.2014р. ВП № 45128194 є незаконною та підлягає скасуванню.

В судове засідання представник Кредитної спілки «Аккорд» не з'явився, надав суду клопотання, в якому просив розглядати скаргу без його участі, скаргу підтримав та просив її задовольнити (а.с.17).

Старший державний виконавець виконавця Бучко В.В. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві будучи належним чином повідомленим про судове засідання до суду не з'явився, заперечень чи пояснень щодо скарги Кредитної Спілки «Аккорд» до суду не направив.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності державного виконавця.

Вивчивши матеріали справи, які містять, суд вирішив, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, державний виконавець: - здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; - надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; - розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; - заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2013 року виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-8606/11 виданого 11.10.2011р. Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Аккорд» боргу у сумі 9 992,53 грн., було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.5).

17.10.2014р. стягувач повторно звернувся до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-8606/11, виданого 11.10.2011р. Шевченківським районним судом м. Києва (а.с.6).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бучко В.В. від 20.10.2014р. (ВП № 45128194) керуючись ст.ст. 22, 24, п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» скаржнику відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-8606/11, виданого 11.10.2011р. Шевченківським районним судом м. Києва (а.с.2).

Зокрема, постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) встановлено, що пропущений строк пред'явлення документу до виконання, що не відповідає вимогам статті 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом 1 частини 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Проте, частиною 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» чинної станом на день видачі Шевченківським районним судом м. Києва виконавчого листа № 2-8606/11, встановлено, що інші виконавчі документи, в тому числі і виконавчі листи, що видаються судами можуть бути пред'явлені до виконання - протягом року, якщо інше не передбачено законом

Разом з тим, згідно ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 ст. 23 Закону).

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» встановлено, що ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п'ятої статті 47 у взаємозв'язку з вимогами пункту 7 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження, повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Таким чином, судом встановлено, що стягувач після повернення виконавчого листа № 2-8606/11, виданого 11.10.2011р. Шевченківським районним судом м. Києва у відповідності до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2013р. на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», правомірно 17.10.2014р. звернувся до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві з повторною заявою про виконання зазначеного виконавчого листа, оскільки згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не позбавлений такого права у разі дотримання строків, встановлених ст. 22 Закону. Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на день видачі виконавчого листа, Кредитною Спілкою «Аккорд» не було пропущено строк для звернення до відповідного відділу державної служби з заявою про пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки строк пред'явлення виконавчого листа № 2-8606/11, виданого 11.10.2011р. Шевченківським районним судом м. Києва після переривання на підставі пред'явлення його до виконання, поновив свій перебіг з моменту повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 4 цієї статті Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму від 07.02.2014р. № 6 за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії старшого державного виконавця в частині винесення постанови щодо відмови в відкритті виконавчого провадження та відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - є неправомірними. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку, що скарга Кредитної Спілки «Аккорд» про визнання неправомірними (незаконними) дій державного виконавця та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1, 2, 5, 6, 11, 17, 22, 23, 25, 26, 47, 82 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», та керуючись ст.ст. 57-60, 64, 209, 210, 212, 213, 293, 294, 296, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Голови правління Кредитної спілки «Аккорд» Велікданова Сергія Костянтиновича (стягувач у виконавчому провадженні) про визнання неправомірними (незаконними) дій відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві в особі старшого державного виконавця Бучко В.В., при проведенні виконавчих дій по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі 2-8606/11 за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 9 992,53 грн. - задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бучко В.В. неправомірними в частині винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) від 20.10.2014р. (ВП № 45128194)

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бучко В.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 20.10.2014р. (ВП № 45128194) з виконання виконавчого листа № 2-8606/11, виданого 11.10.2011р. Шевченківським районним судом м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення вищезазначених строків, або після перегляду справи в апеляційному порядку, якщо ухвалу суду не скасовано.

Суддя: