Ухвала

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Районного комунального підприємства «Агроводсервіс», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання розпорядження недійсним та його скасування, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 2 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про визнання розпорядження недійсним та його скасування.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано розпорядження Районного комунального підприємства (далі - РКП) «Агроводсервіс» від 24 квітня

2004 року № 2560 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 Житомирської області та свідоцтво про право власності від 11 травня 2004 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Стягнуто з відповідачів на користь позивачів судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 2 вересня

2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано в частині розподілу судових витрат та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з РКП «Агроводсервіс», ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 по 162,40 грн судових витрат з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Житомирської районної ради народних депутатів від 12 вересня 1984 року

№ 301 ОСОБА_6 надано квартиру АДРЕСА_2 на сім'ю із чотирьох чоловік.

Під час спільного проживання у вказаній квартирі № 9 у

ОСОБА_3 народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживали і були зареєстровані у спірному приміщенні.

У 1997 році ОСОБА_3 набула право власності за договором дарування на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_5

26 лютого 2004 року ОСОБА_3 знялася з реєстрації квартири

АДРЕСА_1 продовжуючи постійно проживати в ній до 2010 року на правах члена сім'ї наймача.

На підставі заяви ОСОБА_6 від 22 березня 2004 року та згідно із розпорядженням РКП «Агроводсервіс» від 21 квітня 2004 року

№ 2560 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 в

с. Глибочиці.

У пункті 15 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9 роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно.

До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Частиною 2 ст.8 Закону визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони

постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визначення часток сторін у праві власності на майно відмовлено у зв'язку з тим, що останні на момент приватизації були зареєстровані за іншою адресою і не заявляли вимоги про визнання їх членами сім'ї наймача.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від

13 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 3 квітня 2013 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено та визнано останніх членами сім'ї наймача квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 станом на травень 2004 року.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 8 квітня

2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7

про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із

спірної квартири відмовлено.

Отже, задовольняючи позов, суди обґрунтовано посилались на те, що позивачі у квітні 2004 року мали право на приватизацію спірної квартири як члени сім'ї наймача квартири, що було встановлено судовим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2012 року та не підлягало доказуванню, а реєстрація права власності квартири № 9 тільки на відповідачів порушувала права позивачів.

Правильними є посилання судів на те, що позивачі проживали в спірній квартирі та протягом чотирьох років вживали заходи для захисту свого порушеного права у судовому порядку, що стало підставою для визнання поважними причини пропуску строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що судовий збір підлягає стягненню з кожного відповідача оскільки він був сплачений одним позивачем.

Відповідно до вказаного судова колегія дійшла висновку, що судами вірно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 2 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова С.П. Штелик