АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Семенюк Т.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення та виселення,

в с т а н о в и л а :

у березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов'язати останніх не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві, вселити його до зазначеної квартири та виселити відповідачів зі спірної квартири.

Справа № 2604/7654/12 Апеляційне провадження № 22-ц-796/1937/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Вернидубов Я.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що він спірну квартиру придбав з прилюдних торгів за 456 163, 20 грн., які були проведені у порядку виконавчого провадження на виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно та на підставі свідоцтва від 22.12.2011 року є власником цієї квартири.

Проте, у квартирі проживають попередні співвласники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які відмовляються звільнити квартиру та передати йому ключі від цієї квартири.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2013 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із спірної квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку та вселено ОСОБА_3 у зазначену квартиру.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, 01.09.2014 року ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, він не був залучений до розгляну справи, проте з 27.08.2012 року він та ОСОБА_8 стали власниками спірної квартири, яку вони купили у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально. Суд не звернув уваги також на те, що на час проведення прилюдних торгів виконавчий напис нотаріуса уже не підлягав виконанню, а реалізація предмета іпотеки до виділу часток співвласників не могла бути проведена. Крім того, суд не виніс ухвали про заочний розгляд справи та прийняв заяву про зміну позовних вимог після початку судового розгляду.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.1999 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

19.10.2011 року головним державним виконавцем Мироненко М.Н. ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, було передано на реалізацію предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, про що державним виконавцем складено акт.

Спірна квартира була реалізована на виконання виконавчого напису № 1140, виданого 22.06.2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про звернення стягнення на нерухоме майно.

Прилюдні торги проведені 13.09.2011 року філією 10 ПрП «Нива-В.Ш.» на підставі договору № 1011128 від 16.06.2011 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Переможцем торгів став ОСОБА_3, який 22.12.2011 року отримав свідоцтво, яким приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та підставі акта про проведені прилюдні торги, затвердженого ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва 30.09.2011 року посвідчено, що ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_2 за ціною 456 163, 20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником спірної квартири та відповідачі порушують його право користування своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апелянт у апеляційній скарзі зазначав про те, що оспорюване рішення порушує його права та інтереси як власника спірної квартири, оскільки ця квартира належить йому та ОСОБА_8 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 27.08.2012 року.

Проте, при перегляді справи у апеляційному порядку було встановлено, що вищезазначений договір було оспорено у суді та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.12.2014 року договір купівлі - продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_12 (продавці) та ОСОБА_8 і ОСОБА_1 (покупці), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.08.2012 року визнано недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не порушує будь - які права та інтереси апелянта, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді