АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/122/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 24 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівЄльцова В. О. , Нерушак Л. В.
при секретаріВинник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2014 року у справі за позовом комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості по оплаті наданих житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкової території, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості по оплаті наданих житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкової території.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідно до статуту, затвердженого рішенням Черкаської міської ради №2-31 від 16 грудня 2010 року, надає житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та інших об'єктів житлово-комунального призначення; здійснює контроль за своєчасністю надходження квартирної і орендної плати, а також плати за комунальні послуги.

Відповідачі зареєстровані в АДРЕСА_1, зокрема, відповідачка ОСОБА_6 є наймачем вказаної квартири і на її ім'я відкрито особовий рахунок НОМЕР_1. Дана квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, утримання якого здійснює КП «Придніпровська служба утримання будинків».

Оскільки відповідачі не сплачують за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку і прибудинкової території, що надаються позивачем, то станом на 28 лютого 2014 утворилась заборгованість на суму 7223 грн. 04 коп.

З врахуванням викладеного позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів вказану заборгованість по оплаті наданих житлово-комунальних послуг і послуг з утримання будинку та прибудинкової території та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради заборгованість по оплаті наданих житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, яка утворилася станом на 28 лютого 2014 року, в сумі 7223 грн. 04 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову КП «Придніпровська служба утримання будинків» відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника КП «Придніпровська служба утримання будинків», який заперечував проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов КП «Придніпровська служба утримання будинків», суд виходив з того, що відповідачі зареєстровані в АДРЕСА_1, фактично отримують житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку, споруд і прибудинкової території, які надає позивач, але не в повному обсязі сплачують за ці послуги, а тому з них необхідно стягнути заборгованість по сплаті за надані їм житлово-комунальні послуги за всі минулі роки. При цьому позовна давність не може бути застосована, оскільки відповідачі, частково сплачуючи щомісячно за отримані житлово-комунальні послуги, вчиняли тим самим дії, що свідчать про визнання ними боргу, а це є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його на підставі неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду, посилався на те, що він надає послуги з утримання житлового будинку, в якому зареєстровані відповідачі, а останні, отримуючи дані послуги, не в повному обсязі здійснюють оплату за них.

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилалися на відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг між ними та позивачем, а також на ненадання позивачем частини цих послуг, зокрема прибирання прибудинкової території, що на їх думку є підставою сплачувати лише за ті послуги, які вони фактично отримують.

Таким чином, між позивачем та відповідачами склалися правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються ЦК України, Житловим кодексом України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на підставі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Встановивши, що відповідачі зареєстровані і проживають у квартирі багатоквартирного житлового будинку, утримання якого здійснює позивач, та отримують житлово-комунальні послуги, за які сплачують не в повному обсязі, суд прийшов до правильного висновку про стягнення з них заборгованості за отримані послуги згідно наданого позивачем розрахунку.

Правильно суд послався і на те, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачами не є підставою для несплати за отримані послуги, оскільки Закон «Про житлово-комунальні послуги» покладає обов'язок укласти такий договір як на виконавця цих послуг, так і на споживача.

Свобода договору, закріплена у статтях 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК). Зокрема ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України 10.10.2012 року при розгляді справи № 6-110цс12 і ця правова позиція є обов'язковою для всіх судів України.

Правильним є і висновок суду про безпідставність доводів відповідачів щодо ненадання їм частини житлово-комунальних послуг, плата за які нараховується позивачем.

Так, статтею 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оформлення претензій споживачів до виконавців цих послуг, який передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень, тощо.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді.

Оскільки відповідачі не надали суду доказів складання ними та направлення позивачеві актів-претензій щодо ненадання останнім певних видів житлово-комунальних послуг, то висновок суду про безпідставність заяв відповідачів про ненадання їм цих послуг відповідає обставинам справи та вимогам закону.

В той же час, вирішуючи питання про цивільно-правову відповідальність відповідачів за невиконання зобов'язання щодо сплати за отримані житлово-комунальні послуги, суд не з'ясував їх правовий статус по відношенню до квартири, в якій вони зареєстровані, і як наслідок неправильно застосував положення статті 64 ЖК України про солідарну відповідальність наймача і членів його сім'ї за зобов'язаннями, що випливають із договору найму жилого приміщення, незважаючи на те, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є співвласниками цієї квартири і кожному з них належить по 1/3 її частині,

Згідно ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Солідарна відповідальність співвласників квартири за борги по житлово-комунальних послугах законодавством не передбачена, наявність договірних зобов'язань відповідачів щодо такої відповідальності з матеріалів справи не вбачається.

За таких обставин відповідачі повинні нести часткову відповідальність за борги по сплаті за житлово-комунальні послуги відповідно до розміру їх часток у квартирі.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у цих осіб лише перед власником (ст.156 ЖК України).

Стягуючи заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_9, який не є співвласником квартири АДРЕСА_1, суд зазначені положення закону не врахував і безпідставно поклав на нього зобов'язання по оплаті за вказані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами була подана письмова заява про застосування позовної давності до вимог позивача.

Відмовляючи в застосуванні позовної давності, суд виходив з того, що відповідачі щомісячно частково сплачуючи за отримані житлово-комунальні послуги, вчиняли тим самим дії, що свідчать про визнання ними боргу, а це є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Законом, зокрема статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено обов'язок споживача щомісячно вносити плату за житлово-комунальні послуги у розмірі, визначеному виконавцем відповідно до встановлених тарифів, тобто встановлені окремі самостійні зобов'язання щодо внесення платежів за житлово-комунальні послуги та встановлено самостійну відповідальність за невиконання кожного з цих зобов'язань, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен платіж починається з моменту порушення строку його внесення.

При цьому, як зазначив пленум Вищого господарського суду України в постанові №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі кожного місяця вносили частину нарахованого їм розміру оплати за житлово-комунальні послуги, оскільки вважали, що не повинні сплачувати всю нараховану суму, так як ці послуги надавалися не в повному обсязі, тобто визнавали лише певну частину необхідного платежу і не визнавали іншу його частину.

За таких обставин висновок суду про вчинення відповідачами дій, що свідчать про визнання боргу переривають перебіг позовної давності, є помилковим.

Оскільки відповідачами була подана письмова заява про застосування позовної давності, то відповідно до ст.267 ЦК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій в межах строків позовної давності, тобто за три роки, що передували зверненню позивача до суду з травня 2011 року по лютий 2014 року в сумі 4140 грн. 44 коп.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10 на користь комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» заборгованості по оплаті наданих житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкової території за період з травня 2011 року по лютий 2014 року в сумі 4140 грн. 44 коп. в рівних частках, що відповідають розміру їх часток у квартирі, співвласниками якої вони є.

Керуючись ст.ст. 261, 267, 541 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст.ст. 18, 19, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2014 року у справі за позовом комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості по оплаті наданих житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкової території скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10 на користь комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» заборгованість по оплаті наданих житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкової території за період з травня 2011 року по лютий 2014 року в сумі 4140 грн. 44 коп. в рівних частках.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10 на користь комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. по 81 грн. 20 коп. з кожного.

В задоволенні вимог про стягнення заборгованості по оплаті наданих житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкової території до ОСОБА_9 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :