АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України" про визнання договору розірваним, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування вимог, які згодом були уточнені, посилався на те, що 19 лютого 2010 року він уклав з Публічним акціонерним товариством "Державний експортно - імпортний банк України" договір № 396 про користування індивідуальним сейфом, відповідно до якого отримав в платне тимчасове користування до 14 лютого 2011 року індивідуальний банківський сейф № 73 для зберігання документів, грошових коштів та інших цінностей. Як споживач банківських послуг він мав право на безпеку послуги, що включає відсутність ризиків для майна споживача, оскільки свою частину договору він виконав та сплатив кошти за користування сейфом. 29 вересня 2010 року на підставі підробної постанови Печерського районного суду м.Києва від 03 вересня 2010 року, відповідач допустив до його сейфу робітника міліції, який його опечатав. 30 вересня 2010 року на підставі все тієї ж підробної постанови відповідач розкрив банківську таємницю, шляхом відкриття сейфу, виїмки співробітником міліції усього належного йому майна, а саме: 35973 доларів США, 2780 Євро, 40000 грн., які потім були передані міліціонером особам, що організували викрадення його майна. Своїми діями відповідач порушив п.п.2.1.4, 5.3 договору, оскільки порушив зовнішню недоторканість сейфу його розкриттям за недійсним рішенням. Вважає, що відповідач, який отримав підробну постанову 29 вересня 2010 року мав час для того, щоб повідомити його про виїмку його цінностей з сейфу, оскільки така виїмка не відповідала його інтересам. 01 листопада 2010 року Національним банком України видано лист щодо необхідності перевірки постанов Печерського районного суду м.Києва у зв'язку з частими випадками підроблення, чого відповідач не зробив, оскільки не мав встановленого внутрішнього порядку дій в таких випадках, що являється недоліком продукції та низької кваліфікації співробітників банку. Оскільки 05 жовтня 2010 року він дізнався про недоліки послуги, а з 06 жовтня 2010 року фактично перестав користуватись сейфом, вважає, що договір є розірваним саме з 06 жовтня 2010 року.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2012 року в кримінальній справі № 49-3026, що набрав законної сили 09 лютого 2013 року, стягнуто з осіб, які викрали його майно солідарно 353694,46 грн., проте збитки йому так і не компенсовані. Вважає, що ці збитки завдані дефектною послугою, тому мають відшкодовуватись банком як виконавцем послуги, а не третіми особами, які відношення до збитків не мають. Внаслідок користування дефектною послугою він поніс витрати на оренду сейфу - 1871,42 грн., яким не зміг користуватись увесь строк, втратив 35973 долари США, 2780 Євро, 40000 грн., а також витрати на послуги юриста 40000 грн., 962,51 грн. - на транспорт до Київа та Дніпропетровська. Йому також завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він не зміг реалізувати свою особисту потребу в житлі, постійно проживає в Дніпродзержинську, проте вимушений впродовж останніх 4 років їздити до інших міст задля відновлення порушеного банком права. Метою його поїздок до м. Одеси була участь в кримінальному провадженні, де він був потерпілим, а до м. Києва та м. Дніпропетровська він приїжджав задля участі в цивільній справі, що у сукупності призвело до душевних та фізичних страждань, безсоння, роздратованості, приниження, втрати здоров'я. Моральну шкоду оцінив в 200000 грн. 04 листопада 2010 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення викраденого з його сейфу майна, проте відповідач відмовив листом від 11.11.2010 року. Індекс споживчих цін за період листопад 2010 року - серпень 2014 року склав 119 %, тобто сума інфляції склала 7600 грн., заборгованість за 3% річних складає: 4172,90 долари США, 322,50 Євро, 4640 грн., пеня на рівні подвійної облікової ставки НБУ : 19965 доларів США, 4577,80 Євро, 318273 грн., а всього підлягає до стягнення: 60110,90 доларів США, 4577,80 Євро, 318273,90 грн. Просив визнати договір №396 про користування індивідуальним сейфом, що укладений 19 лютого 2010 року між ним та Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" розірваним з 06 жовтня 2010 року, відшкодувати йому збитки, стягнути з відповідача на його користь 60110,90 доларів США, 4577,80 Євро, 118273,90 грн., а також стягнути моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 5897 грн.60 коп.

В апеляцій скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Державний експортно - імпортний банк України" укладено договір № 396 про користування індивідуальним сейфом у сховищі для індивідуальних сейфів Публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України" зі строком дії до 14 лютого 2011 року, на виконання умов якого ОСОБА_2 згідно квитанції № 3737 від 19 лютого 2010 року сплатив банку 1871,42 грн., банк надав в користування ОСОБА_2 банківський сейф за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 26 (а.с.4-5).

29 вересня 2010 року Публічному акціонерному товариству "Державний експортно - імпортний банк України" до виконання пред'явлено постанову Печерського районного суду м.Києва від 03 вересня 2010 року, якою зобов'язано посадових осіб банку розкрити банківську таємницю щодо клієнта орендаря індивідуального банківського сейфа №73 та надати дозвіл на проведення виїмки, в тому числі і вмісту зазначеного сейфу (а.с.6).

Згідно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2012 року, що набув законної сили 09 лютого 2013 року, задоволено позов ОСОБА_2 про відшкодування завданої злочином майнової шкоди та стягнуто зі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно 353696,46 грн. Підставою для відшкодування шкоди стало заволодіння майном ОСОБА_6 шахрайським шляхом, а саме підробленням постанови Печерського районного суду м.Києва від 03 вересня 2010 року, на підставі якої було здійснено виїмку вмісту сейфу № 73 в ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 26.

Виходячи із встановлених обставин, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.1166, 1167 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживача", обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України" про захист прав споживачів.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач, забезпечивши проведення виїмки на підставі постанови Печерського районного суду м.Києва, порушив п.п.2.1.4,5.3. Договору надання послуги, порушив зовнішню недоторканність сейфу і розкрив сейф за підробленим рішенням суду, а він поніс збитки в результаті користування банківською послугою, яка має істотній недолік і тому, відповідно до ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", саме відповідач повинен відшкодувати йому шкоду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на дату проведення виїмки відповідач не знав та не міг знати про те, що дане судове рішення є підробленим, що підтверджується вироком Приморського райсуду м.Одеси від 28.12.2012 р. по кримінальній справі № 49-3026 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.11.2013 р. по цивільній справі № 2-4388/11 за позовом ОСОБА_2 про стягнення з АТ "Укрексімбанк" матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" безпека продукції - відсутність будь-якого ризику для життя, здоров'я, майна споживача і навколишнього природного середовища при звичайних умовах використання, зберігання, транспортування, виготовлення і утилізації продукції.

Згідно п.13 ч.1. ст.1 вказаного Закону, належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовах договору із споживачем.

Згідно п.п.1.1., 2.1.3. договору користування індивідуальним сейфом від 19 лютого 2010 року, укладеного між Позивачем та АТ "Укрексімбанк", Відповідач надав, а Позивач отримав у тимчасове користування за плату індивідуальний (банківський) сейф № 73 для зберігання документів, грошових коштів та цінностей без відповідальності банку за вміст сейфу.

Згідно додатку № 1 до Договору, яким визначено Правила користування Сейфом у сховищі банку, з якими позивач ознайомився, про що свідчить підпис останнього на додатку, пунктом 6 цих Правил передбачено, що відповідальність за вміст сейфу несе Наймач, тобто позивач.

Згідно п.2.1. розділу 2, Обов'язки сторін, визначено, що Банк зобов'язується надати Наймачеві сейф у належному стані, який забезпечуватиме його нормальну експлуатацію та взагалі не передбачено обов'язку Банку прийняти на зберігання від Наймача цінності та забезпечити їх схоронність.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм ЦК України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону.

Відповідно до ст. 971 ЦК України, до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовуються положення цього Кодексу про майновий найм (оренду).

Положення майнового найму врегульовано главою 58 Цивільного кодексу України.

Вимоги до якості речі, переданої у найм, визначено ст.767 ЦК України. Даною нормою закону не передбачено такої ознаки належної якості послуги з найму, як встановлення обов'язку наймодавця перевіряти справжність пред'явлених йому для виконання будь-яких судових рішень, що набрали законної сили, згідно яких на наймодавця покладається обов'язок вчинення передбачених законом будь-яких правових дій відносно речі.

До звичайних умов використання речі, переданої у найм згідно діючого законодавства не відноситься встановлення наймодавцем порядку виконання в рамках кримінального провадження процесуальних дій відносно речі, переданої у найм.

З огляду на те, що дії, які вчиняються суб'єктами цивільного та кримінального судочинства, мають різну правову природу і правове регулювання, тому виключається регламентація дій у межах кримінального процесу нормами цивільного права щодо якості надання послуг, які визначають звичайні умови тієї чи іншої послуги за цивільним договором.

Натомість, слід зазначити, що пунктами 2.1.4., 3.1.4 Договору передбачено, що Банк зобов'язується забезпечити згідно чинного законодавства України збереження банківської таємниці, що стосується наймача та майна, та має право розкривати Сейф без присутності Наймача тільки у випадках, передбачених чинним законодавством України та договором.

Саме таким випадком є проведення виїмки документів, що містять банківську таємницю та речей за місцем їх знаходження, що передбачено главою 16 Кримінально-процесуального кодексу України.

Визначення банківської таємниці, порядок її збереження та розкриття, зокрема і в ході здійснення виїмки, врегульовано ст.1076 ЦК України, ст.ст.60-62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, що затверджені постановою НБУ № 267 від 14.07.2006 р. (далі за текстом - Правила).

Згідно п.4.1. Правил (в редакції, що діяла на дату проведення виїмки із сейфу) виїмка документів, які містять інформацію, що становить банківську таємницю, проводиться лише за вмотивованою постановою судді та в порядку і з дотриманням вимог глави 16 Кримінально-процесуального кодексу України (далі по тексту - КПК України).

З огляду на зазначене, саме нормами КПК України, а не загальними нормами цивільного законодавства, в тому числі Законом України "Про захист прав споживачів", визначаються права та обов'язки осіб, що залучені до проведення даної кримінально-процесуальної дії.

Згідно приписів ст.178 КПК України, виїмка проводиться у випадках, коли є точні дані, що предмети чи документи, які мають значення для справи, знаходяться в певної особи чи в певному місці.

За змістом ст.178 КПК України, передбачено проведення виїмки за місцезнаходження предметів та документів незалежно від того, хто є власником документів або предметів, тоб-то речей, до яких згідно ст.192 ЦК України відносяться і грошові кошти.

Відповідно до приписів ст. 179 КПК України, посадові особи і громадяни не мають права відмовлятись пред'явити або видати документи чи їх копії або інші предмети, які вимагає слідчий під час проведення виїмки.

Даною нормою не визначено право осіб, яким пред'явлено до виконання постанову про виїмку, піддавати під сумнів чинність пред'явленої їм постанови про виїмку чи вимагати перевірки дійсності такої постанови та обов'язку повідомляти інших осіб, що не є учасниками виїмки, про її проведення.

Оскільки положення глави 16 КПК України, що регулюють порядок проведення виїмки, є спеціальними нормами, що є пріоритетними в застосуванні до правовідносин в кримінальному провадженні, є безпідставним посилання позивача на приписи ч.12 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки ця норма не підлягає застосуванню до правовідносин в кримінальному провадженні.

Посилання позивача на приписи ч.12 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", не можуть бути взяті до уваги, оскільки даним законом проведення виїмки в рамках кримінального провадження не відноситься до характеристик та обставин, які впливають на якість послуг і не залежить від волі виконавця послуг та не може бути передбачене виконавцем послуги.

Відповідно до резолютивної частини постанови про виїмку в ній було чітко визначено місце, де знаходились предмети, що підлягали виїмці - індивідуальний (банківський) сейф № 73 в філії AT "Укрексімбанк" в м.Дніпропетровську, м.Дніпропетровськ, вул.Леніна, 26 та саме на відповідача (в особі філії банку) судовим рішенням було покладено обов'язок видати вміст вищевказаного сейфу.

В силу ст.124 Конституції України, ст.179 КПК України, ухвалене судом рішення про виїмку було обов'язковим до виконання для відповідача, адже згідно резолютивної частини цієї постанови судом саме Банк, а не позивача було зобов'язано видати вміст сейфу № 73 та документи щодо користування цим сейфом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України (в редакції, що діяла станом на 30.09.2010 р.), у разі відмови виконати його вимоги слідчий проводить обшук або виїмку в примусовому порядку.

Відповідно до положень законодавства, проведення виїмки із сейфу в рамках кримінального провадження не може бути віднесено до дефекту наданої послуги, оскільки діючим цивільним законодавством до якісних характеристик послуги з оренди банківського сейфу не відноситься забезпечення безпеки сейфу від будь-яких дій представників правоохоронних органів, що здійснюються у відповідності до кримінально-процесуального законодавства. Проведення таких дій не залежить від волі та бажання сторін цивільного договору і відповідно наслідки цих дій не можуть розглядатись як порушення стороною цивільних правовідносин своїх зобов'язань за цивільним договором.

Згідно ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Позивачем не доведено того факту, що проведення виїмки змісту сейфу робить неможливим подальше користування позивачем банківським сейфом, адже предметом послуги є оренда сейфу, а не відповідальне зберігання Банком цінностей позивача і проведення виїмки із сейфу в установленому законодавством порядку не робить послугу з оренди сейфу суттєво іншою, не впливає на якість послуги.

Доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ч.4 , 10 ст.10, ст.16 Закону України "Про захист прав споживачів" також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ч.4 ст. 10 вказаного Закону споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків.

Частиною 10 ст.10 цього закону визначено, що виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров'ю або майну споживача, що виникла у зв'язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.

Згідно ч.1 ст.16 даного Закону передбачено, що шкода, завдана життю, здоров'ю або майну споживача дефектною продукцією або продукцією неналежної якості, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, якщо законом не передбачено більш високої міри відповідальності.

З огляду на зазначене, доводи позивача в апеляційній скарзі про порушення відповідачем вимог Закону України "Про захист прав споживачів" щодо забезпечення безпеки продукції не грунтуються на законі та суперечать нормам Конституції України, Закону України "Про захист прав споживачів", ст.971 ЦК України, глави 58 ЦК України, ст.178 КПК України.

Решта доводів апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи та незастосування вимог Закону України "Про захист прав споживачів" також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції не врахував положення ст.88 ЦПК України, підпунктів 1 та 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", згідно яких максимальний розмір судового збору складає 3654 грн.00 коп. та стягнув з позивача зайву суму судового збору.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року в частині розміру суми стягнення зі ОСОБА_2 на користь держави судового збору змінити, зменшивши суму стягнення до 3654 грн. 00 коп., а в решті - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року в частині розміру суми стягнення зі ОСОБА_2 на користь держави судового збору змінити, зменшивши суму стягнення до 3654 грн. 00 коп.

В решті рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту йогопроголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова