Справа №2-3756/11 03.02.2015 03.02.2015 03.02.2015
Провадження № 22-ц/784/345/15 Головуючий першої інстанції: Подзігун Г.В.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Ямкової О.О.,

при секретарі судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі представників: позивача - Мацули М.Б., відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Надра»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2012 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічними позовами ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», приватного підприємства «УкрБелВест» про визнання поруки припиненою, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», приватного підприємства «УкрБелВест» про визнання поруки припиненою

в с т а н о в и л а :

В липні 2009 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») звернулося з позовом до приватного підприємства «УкрБелВест» (далі - ПП «УкрБелВест»), ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 03 квітня 2008 р. між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»)) і ПП «УкрБелВест» було укладено кредитний договір про надання кредитної лінії з траншевим режимом кредитування за №03/04/2008/980-К20, за умовами якого банк встановив ліміт заборгованості за кредитною лінією в сумі, яка не може перевищувати 1 250 000 грн. строком до 02 квітня 2010 р., зі сплатою 19,5% річних за користування кредитною лінією.

В той же день на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_6 і ОСОБА_5 уклали з ВАТ КБ «Надра» два окремі договори поруки, згідно умов яких поручителі взяли на себе обов'язок перед банком відповідати по боргових зобов'язаннях ПП «УкрБелВест» у повному обсязі.

Посилаючись на те, що банк належним чином виконав свої зобов'язання, а ПП «УкрБелВест» своїх зобов'язань за кредитним договором не виконало, внаслідок чого станом на 03 липня 2009 р. утворилася заборгованість на загальну суму 1 320 743 грн. 44 коп., позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 грн.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 358 219 грн. 26 коп. (заборгованість за основною сумою кредиту - 1 293 188 грн. 51 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 485 787 грн. 45 коп.; пеня, за порушення строків сплати процентів 37 874 грн. 36 коп.; пеня, за порушення строків сплати основної суми кредиту 102 449 грн. 27 коп.; інфляційні збитки - 438 919 грн. 67 коп.)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2010 року позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» до ПП «УкрБелВест» про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 квітня 2011 р. справа передана на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

18 жовтня 2011 р. ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» і ПП «УкрБелВест» про визнання поруки припиненою в силу положень ч.1 ст.559 ЦК України, у зв'язку iз збільшенням обсягу його відповідальності як поручителя укладенням додаткового договору. Окрім того, зазначав, що договір поруки є припиненим, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимог до нього, як поручителя.

29 листопада 2011 р. ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» і ПП «УкрБелВест» про визнання поруки припиненою з тих самих підстав, що зазначені в зустрічній позовній заяві ОСОБА_5

Зустрічна позови прийняті судом до розгляду із первісним позовом в одному провадженні.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 грудня 2012 р. відмовлено в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задоволені в повному обсязі: визнано припиненою поруку ОСОБА_5, а також поруку ОСОБА_6 перед ПАТ КБ «Надра» за виконання ПП «УкрБелВест» зобов'язань за кредитним договором про надання кредитної лінії з траншевим режимом кредитування за №03/04/2008/980-К20, що був укладений 03 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ПП «УкрБелВест».

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. На його думку, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 03 квітня 2008 р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ПП «УкрБелВест» було укладено кредитний договір про надання кредитної лінії з траншевим режимом кредитування за №03/04/2008/980-К20, за умовами якого банк встановив ліміт заборгованості за кредитною лінією в сумі, яка не може перевищувати 1 250 000 грн. строком до 02 квітня 2010 р., зі сплатою 19,5% річних за користування кредитною лінією.

В той же день на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_6 і ОСОБА_5 03 квітня 2008 р. уклали з ВАТ КБ «Надра» два окремі договори поруки, згідно умов яких поручителі взяли на себе обов'язок перед банком відповідати по боргових зобов'язаннях ПП «УкрБелВест» у повному обсязі.

Відповідно до п.п. 1.2 зазначених договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Поручитель повинен виконати зобов'язання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника кредитним договором.

У подальшому між банком та позичальником неодноразово укладалися додаткові угоди до кредитного договору, згідно умов яких зокрема було збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 19,5 % до 25 % річних. Зазначені додаткові угоди до кредитного договору були підписані директором ПП «УкрБелВест» ОСОБА_6

Також судами встановлено, що ОСОБА_5 є власником ПП «УкрБелВест».

Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, але позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, розмір якої відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 28 жовтня 2011 р. складає 2 358 219 грн. 26 коп.: заборгованість за кредитом - 1 293 188 грн. 51 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 485 787 грн. 45 коп.; пеня за порушення строків сплати процентів 37 874 грн. 36 коп.; пеня за порушення строків сплати основної суми кредиту - 102 449 грн. 27 коп.; інфляційні збитки - 438 919 грн. 67 коп.

На час пред'явлення позову в суд вказаний борг не був погашений.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з матеріалами справи зобов'язання ПП «УкрБелВест» по кредитному договору з ВАТ «КБ «Надра» змінювалися неодноразово, в результаті чого розмір процентів за кредитом зріс спершу з 19,5 % до 23 %, а пізніше до 25 % (а.с. 129, 131).

Зі зміною розміру процентів за кредитом до 23 % було укладено додаткові договори і до договорів поруки (а.с. 296, 297), за якими поручителі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поручилися перед ВАТ «КБ «Надра» за повернення ПП «УкрБелВест» вже 2 750 000 грн. кредиту та 23 % за користування ним.

Також ВАТ «КБ «Надра» та ПП «УкрБелВест» було запроваджено додаткові способи забезпечення виконання зобов'язання ПП «УкрБелВест» щодо повернення кредиту.

Так, відповідно до додаткового договору № 16 від 6 серпня 2008 року (а.с. 149) ПП «УкрБелВест» передав ВАТ «КБ «Надра» в заставу майнові права за договором про закупівлю сільськогосподарської продукції з коефіцієнтом покриття поточної заборгованості за кредитною лінією на суму не менше 140 % від суми траншу, майнові права на виручку від реалізації сільськогосподарської продукції з коефіцієнтом покриття поточної заборгованості за кредитною лінією на суму не менше 140 % від суми траншу, автотранспортні засоби ліквідаційною вартістю не менше 773 869 грн. та майнові права на депозитний вклад в сумі 17 644 грн. 50 коп. Цим додатковим договором ПП «УкрБелВест» також зобов'язався забезпечувати надалі підтримання коефіцієнту покриття заставою поточної заборгованості за кредитом у розмірі не менше 168,7 %, та сплатити не менше 30 % вартості товару, купівля якого фінансується ним, за рахунок власних коштів.

Після запровадження таких способів забезпечення виконання зобов'язання додаткові договори з поручителями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не укладалися, хоча розмір процентів за кредитом сторонами кредитного договору 15 жовтня 2008 року було збільшено до 25 % (а.с. 131), а сам кредитний договір 11 червня 2009 року було переукладено в новій редакції (а.с. 222-226).

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 22 жовтня 2014 р., по даній справі зазначено, що за своєю правовою природою згода поручителя на зміну зобов'язання є одностороннім правочином, для вчинення якого не передбачено обов'язкової письмової форми та вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України). Вирішуючи питання про надання поручителем згоди на зміну зобов'язання судами необхідна надаватися належна оцінка діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності.

Оскільки позивачем не надано доказів, що відповідачі, які як поручителі є самостійними учасниками правовідносин за договорами поруки, у будь-який спосіб давали саме як поручителі свою згоду на зміну зобов'язання за кредитним договором (збільшення відсоткової ставки), в наслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності, суд обґрунтовано вважав, що є підстави для припинення поруки, визначені ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Твердження представника позивача, що про таку згоду ОСОБА_6 свідчить лише факт того, що остання є директором ПП «УкрБелВест» і саме як директор підписувала усі додаткові угоди, ґрунтуються на припущеннях, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Щодо наявності згоди ОСОБА_5 на підвищення відсоткової ставки за кредитним договором до 25%, то позивачем взагалі ніяких доказів такого не представлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дії сторін кредитного договору із запровадження нових додаткових способів забезпечення виконання зобов'язання після збільшення розміру процентів за кредитом до 25%, відсутність намагання отримати позичальником згоди поручителів на останні зміни кредитного договору, внаслідок яких збільшився обсяг відповідальності останніх, свідчать про їх бажання з огляду на збільшення суми кредиту та процентів за користування ним забезпечити виконання основного зобов'язання у більш ефективні способи ніж договори поруки.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони, укладаючи договір поруки погодили можливість збільшення позивачем відсоткової ставки за договором (пункти 1.1, 1.5) не заслуговують на увагу.

Так, пунктами 1.5 укладених між позивачем та відповідачами договорів поруки передбачено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору.

Між тим, таке не свідчить, що сторони погодили право позивача на збільшення умов договору, які призводять до збільшення обсягу відповідальності поручителя, без попередньої згоди останнього.

Про таке не свідчать й положення п. 1.1 договору поруки.

За таких обставин відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» відхилити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: