Справа № 370/1658/14-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М.Ю.
Провадження № 22-ц/780/309/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Категорія 1 20.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, Макарівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та витребування землі, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, ДП «Макарівське лісове господарство» звернувся із вказаним позовом у відповідності до норм ст.ст. 388, 392 ЦК України та просив визнати незаконними і скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації про вилучення земельних ділянок із користування Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» та їх передачу у власність ряду фізичних осіб, визнати недійсними державні акти на право власності на землю та витребувати на користь держави спірні земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до розпоряджень виконуючого обов'язки голови Київської обласної державної адміністрації від 01.10.2007 року № 926-927,929-932,939,945-948 «Про припинення права постійного користування та зміну цільового призначення земельної ділянки» з постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (Бишівське лісництво, квартал 4) вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив, загальною площею 10,8898 га, розташовані на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області. Цими ж розпорядженнями змінено цільове призначення цих земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення та віднесено їх до земель запасу. У подальшому за рахунок земель вилучених вище переліченими розпорядженнями обласної адміністрації, розпорядженнями голови Макарівської районної державної адміністрації від 06.12.2007 року № 4977 земельні ділянки площею 10,8898 га було передано у власність громадян для ведення ОСГ, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Вважають, що видані розпорядження голови Макарівської обласної державної адміністрації поза межами її повноважень, оскільки передача вказаних земельних ділянок лісового фонду, які було вилучено у Державного підприємства «Макарівське лісове господарство», мала здійснюватися Кабінетом Міністрів України та відноситься до його повноважень. Крім того прокурор також зазначав, що відповідачами не було сплачено втрати лісогосподарського виробництва у зв'язку із вилученням спірних земельних ділянок для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським та лісогосподарським виробництвом. Крім того, зміна цільового призначення та передача земельних ділянок у власність, а також їх відчуження проведено незаконно з порушенням норм Земельного кодексу України.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалене з недоведеністю обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідачі у ОСОБА_1, ОСОБА_2, представник Київської ОДА подали заперечення, в яких посилаються, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права із повним та всебічним дослідженням усіх доказів, тому просять апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області відхилити, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що 02.04.2007 р. директор ДП «Макарівським лісгоп» Рижук В.С. звернувся до голови Макарівської РДА Київської області з листами, в яких повідомив, що керуючись статтею 149 ЗК України та враховуючи те, що земельна ділянка лісового фонду площею 0,99 (Бишівське лісництво кв.4) представлено неперспективним насадженням, вважає можливим вилучення даної земельної ділянки за умови оформлення правовстановлюючих документів у відповідності до діючого чинного законодавства при умові сплати збитків (а.с.33-43).

21 травня 2007 року начальник Київського обласного управління лісового господарства подав висновки, де вказав, що керуючись ст.151 ЗК України, ст.57 Лісового кодексу України, приймаючи до уваги згоду землекористувача, Київське обласне управління лісового господарства вважає за можливе вилучення земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 0,99 га за рахунок земель лісового фонду ДП «Макарівським лісгоп» (Бишівське лісництво квартал 4) та зміну її цільового призначення з наступним використанням для ведення особистого селянського господарства за умови оформлення правовстановлюючих документів у відповідності до діючого чинного законодавства (а.с.44-49).

17.07.2007 року виконуючий обов'язки голови Київської обласної адміністрації видав та підписав Листи-дозволи «Про надання згоди на розробку проекту землеустрою», якими надав дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками по 0,99 га кожна ДП «Макарівське лісове господарство» (Бишівське лісництво квартал 4) та переведення зазначеної земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області (а.с.13-18).

Розпорядженнями виконуючого обов'язки голови Київської обласної державної адміністрації 01.10.2007 р. «Про припинення права постійного користування та зміну цільового призначення земельної ділянки» за № № 926,927,929,930,931,932,939,945, 946,947,948 було затверджено «Проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Макарівське лісове господарство» та передано земельні ділянки до земель запасу Макарівської селищної ради із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення в межах Макарівської селищної ради Макарівського району на підставі дозволу Київської обласної державної адміністрації від 17.07.2007 р., а також припинено право постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство» земельними ділянками по 0,99 га кожна (ліси ІІ групи), що знаходиться у кварталі 4 Бишівського лісництва в межах Макарівської селищної ради Макарівського району, змінено цільове призначення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення та віднесено до земель запасу. Крім того, зазначено, що Макарівській районній державній адміністрації, у встановленому законом порядку забезпечити відшкодування збитків землекористувачу, що спричинені вилученням земельної ділянки із користування та внесення відповідних змін до земельно-кадастрової документації (а.с.19-24).

В подальшому на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 06.12.2007 р. №4977 фізичні особи, що є по даній справі третіми особами отримали Державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме: ОСОБА_3, серія ЯЕ № 820623, площею 0,9899 га, кадастровий номер :00:021:0020; ОСОБА_4, серія ЯД № 942885, площею 0,9899 га, кадастровий номер :00:021:0026; ОСОБА_5, серія ЯД № 942886, площею 0,9901 га, кадастровий номер :00:021:0027; ОСОБА_6, серія ЯЕ № 820624, площею 0,9901 га, кадастровий номер :00:021:0021; ОСОБА_7, серія ЯЕ № 820647, площею 0,9899 га, кадастровий номер :00:021:0017; ОСОБА_8, серія ЯЕ № 820612, площею 0,9899 га, кадастровий номер :00:021:0018; ОСОБА_9, серія ЯД № 942884, площею 0,9901 га, кадастровий номер :00:021:0025; ОСОБА_2, серія ЯЕ № 820614, площею 0,9900 га, кадастровий номер :00:021:0019; ОСОБА_10, серія ЯЕ № 820625, площею 0,9900га, кадастровий номер :00:021:0022; ОСОБА_11, серія ЯЕ № 820626, площею 0,9901 га, кадастровий номер :00:021:0023 та ОСОБА_12, серія ЯЕ № 820629, площею 0,9898 га, кадастровий номер :00:021:0024 (а.с.53,54,55,56,57,58,59,60,62,63, 65,67,68).

Після отримання вищезазначених Державних актів на право власності на земельні ділянки фізичні особи, що є третіми особами по даній справі без самостійних вимог за договорами купівлі -продажу відчужили свої земельні ділянки відповідачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідачі по справі у жовтні 2010 року отримали Державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме: ОСОБА_2 отримав 28.10.2010 р. Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №373767, ЯИ №373769, ЯИ №373768 загальною площею 4,9499 га. та ОСОБА_1 отримав 28.10.2010 р. Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №373766, ЯИ №373764, ЯИ №373765 загальною площею 5,9399 га (а.с.50,51,52,61,64,67).

До матеріалів справи подана копія Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки відповідачів для ведення ОСГ в межах Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області ( а.с. 75- 172).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено протиправності набуття відповідачами земельних ділянок, відсутні підстави для витребування цих ділянок з їх володіння на користь держави.

Також суд вказав, що прокурор не довів того, що правові акти індивідуальної дії виконуючого обов'язки голови обласної державної адміністрації спрямовані на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га і у зв'язку із цим ці дії свідчать про перевищення головою обласної державної адміністрації своїх повноважень, передбачених законом, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цього, так як земельні ділянки передавалися у власність різним громадянам. Посилання прокурора на те, що оспорювані розпорядження виконуючого обов'язки голови Київської обласної державної адміністрації видано в один день, прийняті на підставі листів голови Макарівської РАД, які також датовані одним днем та надійшли до обласної адміністрації в один день, листи районної державної адміністрації підготовлені за результатами розгляду заяв громадян також датовані одним днем та надійшли до районної адміністрації в один день, погодження користувача лісових земель також датовані в один день, не свідчать про перевищення головою обласної державної адміністрації своїх повноважень на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га, оскільки є припущенням, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте з даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як встановивши вказані обставини справи, суд прийшов до невірних висновків про законність оскаржуваних розпоряджень виконуючого обов'язки голови Київської обласної державної адміністрації.

Судом вірно зазначено, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України (далі ЛК України)ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб'єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в частині другій статті 3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно зі статтею 13 ЗК України саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або заплату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяниі юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (стаття 56 ЗК України).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина перша статті 17 ЛК України).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 31 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, утому числі, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не повязаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, спірні земельні ділянки є землями лісогосподарського призначення, віднесені до категорії лісів першої категорії та перебували в державній власності до винесення оскаржуваних розпоряджень і їх передачі у власність відповідачам.

Той факт, що вказані земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду ДП Макарівськуий лісгосп" (Бишівське лісництво квартал 4) підтведжується висновками начальника Київського обласного управління лісового господарства ( а.с. 44-49) ьа не заперечується відповдачами у справі.

Оспорюваними розпорядженнями виконуючого обов'язків голови Київської обласної державної адміністрації від 01.10.2007 року № 926-927,929-932,939,945-948 «Про припинення права постійного користування та зміну цільового призначення земельної ділянки» з постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (Бишівське лісництво, квартал 4) вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив, загальною площею 10,8898 га, розташовані на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області. Цими ж розпорядженнями змінено цільове призначення цих земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення та віднесено їх до земель запасу.

У подальшому за рахунок земель вилучених вище переліченими розпорядженнями обласної адміністрації, розпорядженнями голови Макарівської районної державної адміністрації від 06.12.2007 року № 4977 земельні ділянки площею 10,8898 га було передано у власність громадян для ведення ОСГ, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, що підтверджується відповідними державними актами. (а.с. 53-58, 62,63, 65, 68) . Зазначені вище земельні іділянки знаходилися в межах кварталу 4 Бишівського лісництва та використовувалися для ведення лісового господарства .

Із врахуванням встановлених обставин справи, вимог закону, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що правові акти індивідуальної дії виконуючого обов'язки голови обласної державної адміністрації і голови районної державної адміністрації були спрямовані на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га, тобто виконуючим обов'язки голови обласної державної адміністрації і головою районної державної адміністрації при прийнятті оскаржуваних розпоряджень перевищені надані їм законом повноваження, а саме порушено вимоги ч.2 ст.19 Конституції України, пунктів 1, 2, 5, 6, 9 ст.149 Земельного кодексу України ( в редакції від 20.06.2007року), статей 27, 31, 57 Лісового кодексу України (в редакції від 29.03.2006 року), ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

При цьому колегія суддів також відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України враховує правову позицію щодо застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, висловлену у Постанові Верховного Суду України від 20 березня 2013 року у справі №6-13цс 13.

Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно із п.3 ч.1, ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що спірні земельні ділянки загальною площею 10,8898 га, розташовані в межах 4 кварталу Бишівського лісництва на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської област , належать до земель лісового фонду, що віднесені до категорії лісів першої групи, та перебували в державній власності, проте жодних дій щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками Кабінетом Міністрів України не вчинялось.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобовязально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, оскільки при розгляді вказаної справи встановлено, що рішення про відчуження спірної земельної ділянки, що перебувала в державній власності, було прийняте в.о.голови Київської обласної ради та головою Макарівської районної державної адміністрації з перевищенням повноважень, оскільки жодних дій щодо розпорядження цією земельною ділянкою Кабінетом Міністрів України не вчинялось, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника держави поза його волею, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для витребування зазначеної земельної ділянки від добросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України при розгляді цивільної справи №6-99 цс14 викладеній в постанові ВСУ від 17 грудня 2014 року та в справі № 6-212цс14 постанова ВСУ від 24 грудня 2014 року.

Приймаючи до уваги встановлені при апеляційному розгляді обставини, із врахуванням вказаних вимог Закону, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювані розпорядження виконуючого обов'язки голови Київської обласної державної адміністрації і розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації прийняті з порушенням вимог Закону, а тому ці розпорядження, і видані на їх підставі державні акти на право приватної власності на землю підлягають визнанню недійсними.

Також, оскільки земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення, віднесені до категорії лісів першої категорії, вибули із володіння власника в особі Кабінету Міністрів України та користувача ДП «Макарівське лісове господарство» не з їхньої волі іншим шляхом, то вказані земельні ділянки підлягають витребуванню від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави і законного користувача.

Суд на зазначені факти уваги не звернув, що і призвело до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про повне задоволення позовних вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України не належним чином з'ясував фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору щодо вимог позивача, яка правова норма підлягає застосуванню для правовідносин, що виникли між сторонами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, який діяв на момент прийняття розпорядження в.о. голови Київської обласної державної адміністрації від 01 жовтня 2007 року та розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 06 грудня 2007 року, позовна давність не поширювалась на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо встановлення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року, яким виключено п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, та згідно з п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону, відповідно до якого протягом трьох років з дня набрання ним чинності (тобто до 15 січня 2015 року) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

При цьому особа може звернутися до суду з такими вимогами лише за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями ЦК України, що діяли до набрання цим Законом, не сплинув на момент набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності зазначеним законом позовна давність на спірні правовідносини не поширювалась, отже, звернувшись до суду 10 липня 2014 року, прокурор позовної давності не пропустив у звязку з чим колегія суддів не приймає до уваги заяви відповідачів про пропуск строку позовної давності.

Тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до вимог ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 122, 149 ЗК України, ст.ст. 37, 31 ЛК України, ст.ст. 21, 388 ЦК України, ст.ст. 212-214, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, Макарівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та витребування землі - задовольнити.

Визнати незаконними і скасувати розпорядження виконуючого обов'язки голови Київської обласної державної адміністрації від 01.10.2007 р. №№ 926, 927, 929, 930, 931, 932, 939, 945, 946, 947, 948 «Про припинення права постійного користування та зміну цільового призначення земельної ділянки».

Визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Макарівської районної державної адміністрації № 4977 від 06.12.2007 р. в частині передачі у власність земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 28.01.2010 р. серії ЯИ № 373766 (кадастровий номер :00:021:0018); серії ЯИ № 373764 (кадастровий номер :00:021:0019); серії ЯИ № 373765 (кадастровий номер :00:021:0023), видані на ім'я ОСОБА_2;

Визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 28.01.2010 р. серії ЯИ № 373767 (кадастровий номер :00:021:0020); серії ЯИ № 373769 (кадастровий номер :00:021:0026); серії ЯИ № 373768 (кадастровий номер :00:021:0017), видані на ім'я ОСОБА_1;

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 10,8898 га (кадастрові номера :00:021:0018, :00:021:0019, :00:021:0023, :00:021:0020, :00:021:0026, :00:021:0017), що розташовані на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області.

Визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Макарівський лісове господарство» право користування на земельні ділянки загальною площею 10,8898 га (кадастрові номера :00:021:0018, :00:021:0019, :00:021:0023, :00:021:0020, :00:021:0026, :00:021:0017), що розташовані на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв