АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Головне управління юстиції у м. Києві, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 758/350/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2552/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

30 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що не може розпорядитися належними йому нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1, оскільки у договорі купівлі-продажу від 17 жовтня 2006 року і ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року існують розбіжності у зазначенні адреси місцезнаходження вказаних будівель. Крім того, апелянт вказав, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року йому було відмовлено у задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник за довіреністю - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

24 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив встановити факт про те, що нежилі приміщення №1 та №2 (групи приміщень №46) в літ.А, загальною площею 29,10 кв.м., які були придбані на ім'я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2006 року, та зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2013 року про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, є одним і тим же об'єктом нерухомого майна і розташовані за адресою - АДРЕСА_1. При цьому заявник обґрунтовує заяву тим, що в договорі купівлі-продажу від 17.10.2006 року адреса вказаних нежилих приміщень зазначена - АДРЕСА_1, а в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2013 року по справі про поділ майна подружжя - АДРЕСА_2.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції керувався ч. 1 ст. 234, ст. 256 ЦПК України та виходив з того, що від факту, який просить встановити заявник, не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Фактично питання стосується помилки у написанні адреси об'єкта нерухомості, яка може бути виправлена в інший передбачений законом спосіб.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, на законодавчому рівні передбачено лише одну підставу для відмови у відкритті провадження у справі в порядку окремого провадження - наявність спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень №№ 1, 2 (групи приміщень № 46) (літ. А) від 17 жовтня 2006 року ОСОБА_1 належали нежитлові приміщення по АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року про затвердження морової угоди у власність ОСОБА_1 передані нежитлові приміщення по АДРЕСА_2.

Згідно довідки КМБТІ та РОН від 15 жовтня 2014 року літера «А» не відноситься до поштової адреси технічних будівель, а є технічним терміном.

Отже, спір про право відсутній, а постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції фактично відмовив у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, по суті, що є неприпустимим на стадії відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року не може вважатися такою, що постановлена з додержанням вимог процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 4 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді