Провадження № 22-ц/780/1300/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 28 19.03.2015
У Х В А Л А

іменем України

19 березня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Антоненко В.І., Гуль В.В.

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що, перебуваючи ушлюбі з ОСОБА_2, вони придбали на її ім'я у 1994 році житловий будинок по АДРЕСА_1, в якому він до цього часу зареєстрований і мешкає. Після розірвання шлюбу у 2004 році ОСОБА_2 залишила будинок і проживає в іншому місці. Вказував, що договір на користування електроенергією був укладений з бувшою дружиною, проте весь цей час він як споживач особисто сплачував кошти за користування електроенергією. У січні 2014 року колишня дружина подала заяву до Білоцерківського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» про відключення будинку від електропостачання і 4 березня 2014 року було припинено постачання електроенергії до будинку та розірвано договір про користування електроенергією. На його неодноразові звернення не відключати будинок від електропостачання, а пізніше про підключення будинку і укладення з ним договору на користування електроенергією відповідач безпідставно відмовив, що підтверджується його листами від 17 березня 2014 року, 2 квітня 2014 року, 15 липня 2014 року. Вважає такі дії відповідча незаконними, бо він є співвласником будинку, володіє і користується ним, а тому має право на укладення відповідного договору і використання електроенергії. Такі дії відповідача порушують його права, як споживача і завдають йому моральної шкоди.

У зв'язку з наведеним просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати ПАТ «Київобленерго» в особі Білоцерківського районного підрозділу за свій рахунок на протязі трьох днів з моменту вступу в законну силу рішення суду, укласти з ним договір про користування електричною енергією та підключити до електропостачання житловий будинок по АДРЕСА_1, стягнути зі всіх рахунків Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» на його користь відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 15000 грн та звільнити від сплати судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що він довів наявність у нього права спільної власності на будинок, а відтак суд безпідставно не взяв його посилань на норми закону та рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12 березня 2014 року. Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги сплачені ним рахунки за електроенергію.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскаржувані позивачем дії ПАТ «Київобленерго» є правомірними, оскільки відключення будинку від електропостачання проведене відповідачем на підставі заяви власника будинку, з яким було укладено відповідний договір, а для підключення будинку до електропостачання і укладення договору на користування електричною енергією за заявою позивача останній згідно Правил користування електричною енергією для населення повинен був надати документи, які б підтверджували, що він є власником або наймачем будинку по АДРЕСА_1. Вказаних документів позивач не надав, а відтак відсутні підстави для підключення вказаного будинку до електропостачання.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до приписів ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно п.3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМ України від 26 липня 1999 року № 1357, споживання електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електроенергією між споживачем і електропостачальником.

Згідно п.6 вказаних Правил, у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору. Енергопостачальник припиняє подачу електричної енергії на об'єкт споживача та вживає заходів для запобігання розкраданню чи пошкодженню приладів обліку, використанню електричної енергії без обліку.

Згідно п.7 вказаних Правил, для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об'єкт споживача до електропостачання.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що власником житлового будинку поАДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 6 вересня 1994 року. Вказаний будинок був придбаний в період зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_1

11 грудня 2007 року між власником будинку ОСОБА_2 і ПАТ «Київобленерго» укладено договір №200065731 про користування електричною енергією.

1 грудня 2013 року до ПАТ «Київобленерго» надійшла заява ОСОБА_2 про припиненення електропостачання до будинку по АДРЕСА_1. Відповідно до копії наряду № 88 енергопостачання вказаного будинку відключене 3 березня 2014 року.

ОСОБА_1 21 березня 2014 року і 9 липня 2014 року звертався до відповідача ПАТ «Київобленерго» із заявами про підключення будинку до електропостачання і укладення з ним договору на постачання електроенергії як співвласником будинку. Відповідач своїми листами від 2 квітня 2014 року і від 15 липня 2014 року повідомив позивача, що для укладення договору про користування електричною енергією йому необхідно надати документи, які б підтверджували його право власності або право користування, щодо об'єкта нерухомого майна.

Також судом встановлено, що позивач не надав ПАТ «Київобленерго» документів, що він є власником або наймачем об'єкта нерухомого майна.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову, поскільки відключення будинку від електропостачання проведене відповідачем на підставі заяви власника, а позивач всупереч Правилам користування електричною енергією для населенняне надав ПАТ «Київобленерго» передбачених законом документів для підключення будинку до електропостачання і укладання з ним відповідного договору.

Колегія суддів не приймає до уваги як безпідстані доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувані дії ПАТ «Київобленерго» порушують вимоги ст.60 СК України, згідно якої відповідач мав врахувати, що будинок придбаний у шлюбі і позивач є його співвласником. Як вище вказувалося для підтвердження того, що позивач є власником або наймачем будинку, останній повинен надати відповідачу відповідні документи, а не тлумачення ном права чи посилання на правові норми.

Доводи апелянта про те, що він надавав ПАТ «Київобленерго» докази наявності у нього права власності на будинок по АДРЕСА_1, зокрема рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, необгрунтовані, поскільки з вказаного рішення вбачається, що у задоволенні позову відмовлено і судом не вирішувалося питання про визнання права власності на вказаний будинок, чи його частину за позивачем.

Твердження апелянта про те, що в мотивувальній частині рішення від 12 березня 2014 року зроблений висновок суду про те, що житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і саме це мав врахувати ПАТ «Київобленерго» надумані і не грунтуються на законі. Як вище вказувалося, суд відмовив у позові і не вирішував питання про визнання за позивачем парва власності на будинок чи його частину. А певні висновки суду, зазначені в тексті рішення, згідно ч.3 ст.61 ЦПК України є обов'язковими для суду при розгляді інших справ, і не мають правового значення для ПАТ «Київобленерго», яке дії відповідно до Правил користування електричною енергією для населення.

Посилання апелянта на те, що ПАТ «Київобленерго» безпідставно відмовив йому у підключенні будинку до енергопостачання та укладення договору, оскільки відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 14 серпня 2014 року за ним визнано право на 1/2 частку у майні яким він володіє спільно з ОСОБА_2, а саме будинку по АДРЕСА_1, необгрунтовані, поскільки позивач не надавав суду дану ухвалу під час розгляду справи і додав її лише до апеляційної скарги.

Крім того, зі справи вбачається, що вказана ухвала від 14 серпня 2014 року про визначення частки у майні постановлена судом за поданням Білоцерківського ВДВС у зв'язку із наявністю у виконавчій службі виконавчих документів щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів і позивач ОСОБА_1 оскаржив дану ухвалу в апеляційному порядку.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: