Справа № 346/5613/13-ц
Провадження № 22-ц/779/450/2015
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта - Рокетської С.В.

представника неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 про виселення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Коломийської РДА, прокурор Коломийської міжрайонної прокуратури та Гвіздецька селищна рада Коломийського району про виселення,- за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з зазначеним позовом, вказавши, що 15.07.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, відповідно до якого банку в іпотеку передано нерухоме майно - а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 370118 грн. звернуто стягнення на вказане будинковолодіння, а 07.12.2012 року рішенням суду виселено зареєстрованих там ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4. При виконанні рішень суду встановлено, що в будинку проживає неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, якого банк просив виселити, оскільки його проживання в спірному будинку створює перешкоди в реалізації рішення про звернення стягнення на іпотечне майно.

Ухвалами судді до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог залучено орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Коломийської РДА, представника Коломийської міжрайонної прокуратури та Гвіздецьку селищну раду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05.01.2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також таким, що винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права представник ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу.

Вказує, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2012 року та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2013 року було встановлено, що ані ОСОБА_4, ані її син ОСОБА_3 не мали жодних прав відносно будинку, який є предметом іпотеки.

Посилається на ч.4 ст.29 ЦК України відповідно до якої місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Оскільки мати та батько ОСОБА_3 не мали права на користування спірним житловим будинком, то останній також таким правом не володів на час укладення договору іпотеки та розгляду спору.

Допустимим доказом місця проживання фізичної особи є відмітка у паспорті та довідка, надана спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань реєстрації. Тому акт обстеження житлово-побутових умов не може розглядатись як доказ проживання особи за вказаною адресою. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що акт складений співробітниками Коломийської РДА у 2013 році, проте містить інформацію про події 2007 року.

Безпідставним є посилання суду на відсутність висновку органу опіки та піклування про доцільність виселення неповнолітньої дитини, оскільки ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України не пов'язують виселення дітей з житлового приміщення за згодою органу опіки та піклування.

Те, що у Гвіздецькій селищній раді відсутнє соціальне житло, немає жодного відношення до виниклих спірних відносин.

Оскільки ОСОБА_4 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 отримала вимогу про добровільне звільнення жилого приміщення, подання позивачем додаткових доказів про направлення такої вимоги безпосередньо малолітнім не є необхідним. Дана вимога відповідачами виконана не була, що є підставою для виселення в примусовому порядку.

За наведених доводів просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники третіх осіб в судове засідання не прийшли. Хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст.8 ЦПК України та ст.ст 3,27 Конвенції «Про права дитини» з метою надання переваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та виходив з того, що малолітній ОСОБА_3 без реєстрації проживає у спірному житлі, яке не належить його матері, однак немає іншого рівноцінного житла, куди б його можна було вселити.

Проте дані висновки суду не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Так, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.07.2008 року, укладеним ОСОБА_5 з ПАТ КБ «ПриватБанк», в розмірі 46430,21 доларів США, що за курсом НБУ складало 370118,42 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, до складу якого входять будинок, загальною площею 69,4 кв.м., житловою площею 41,3 к.м., літня кухня, підвал, стайня, сарай, навіс, криниця, огорожа, вбиральня в АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з даного будинковолодіння зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2012 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області, від 30.01.2013 року з спірного будинковолодіння виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 Так, в мотивувальній частині цього рішення зазначено, що відповідачі, в тому числі і мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на час укладення кредитного та іпотечного договорів між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, в спірному будинку, який є предметом іпотеки не були зареєстровані. Твердження про те, що в будинку проживає неповнолітня дитина, судом також не бралось до уваги, оскільки як свідчить відповідь Управління Державної реєстраційної служби в Івано-Франківській області - неповнолітній ОСОБА_3 не зареєстрований в м. Коломия чи Коломийському районі.(а.с. 25).

При виконанні даного рішення ВДВС Коломийського МРУЮ встановлено, що в будинку проживає малолітній ОСОБА_3 щодо якого відсутнє рішення про виселення. Таким чином, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не можуть бути виконані, оскільки житловий будинок не може бути реалізований шляхом продажу без виселення всіх мешканців.

Згідно зі ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

На виконання вимог закону банк надсилав ОСОБА_4 вимогу про добровільне виселення її та неповнолітнього сина із спірної квартири протягом місяця, з даною вимогою остання ознайомилась 21.05.2012 року, що підтверджується розпискою (а.с.32).

Відмова ОСОБА_4 виселитися разом з сином зі спірного житла є перешкодою у здійсненні банку права на реалізацію звернення стягнення на іпотечне майно і таке порушення може бути усунуте шляхом виселення ОСОБА_3 з спірного будинку без надання іншого житла.

Посилання суду на те, що у будинку, на який звернуто стягнення проживає малолітня дитина, права якої при виселенні будуть порушені, колегія суддів спростовує.

Відповідно до п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

На момент укладення договору іпотеки в спірному домоволодінні, що є предметом іпотеки, ОСОБА_3 зареєстрований не був. Наданий акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_4 від 17.01.2013 року, складений працівниками Коломийської РДА, про те, що ОСОБА_3 з дня народження проживає в спірному будинку, не є належним доказом визначення початку часу проживання особи за конкретною адресою. Так відповідно до ст. 3,6 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Документ, який підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи є довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування,яка видається органом реєстрації.

Оскільки ОСОБА_3 в спірному будинку зареєстрований не був, його мати ОСОБА_4 судовим рішенням виселена з даного житлового приміщення та не має ні права власності ні права користування цим житлом, а подальше проживання відповідача без будь-яких правових підстав в будинку перешкоджає виконанню судових рішень про звернення стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості, колегія суддів вважає позов ПАТ КБ «Приват Банк» обґрунтованим.

Виселення ОСОБА_3 не порушує норм ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», оскільки законні підстави для використання спірного будинку у нього відсутні.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для виселення відповідача з спірного будинку, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 про виселення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Коломийської РДА, прокурор Коломийської міжрайонної прокуратури та Гвіздецька селищна рада Коломийського району про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого діє ОСОБА_4, з будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 114,70 грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

В.Д. Фединяк