Справа № 361/5230/14-ц Головуючий у І інстанції ВАсилишин В.О.
Провадження № 22-ц/780/149/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував наступним:

Між ним та ОСОБА_3 із жовтня 2002 року існували договірні відносини, відповідно до яких позивачем неодноразово надавалися відповідачу у борг грошові кошти. Оскільки кошти не були вчасно повернуті, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2013 року позов було задоволено частково, із ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто 64195 грн. 66 коп.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 22 жовтня 2013 року було відкрите виконавче провадження про примусове виконання виданого Броварським міськрайонним судом Київської області виконавчого листа № 2/361/437/13. В той же час відповідач ОСОБА_3 на виконання судового рішення лише 19 травня 2014 року перерахувала через виконавчу службу на користь позивача присуджені грошові кошти.

В остаточному варіанті після уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення невиконання судового рішення за період з 10 липня 2013 року по 18 травня 2014 року в розмірі 2 070 грн. 75 коп., 3% річних в сумі 1 646 грн. 23 коп., а також курсову різницю у вартості іноземної валюти в сумі - 42 801 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за несвоєчасне виконання зобов'язань за період із 22 жовтня 2013 року по 18 травня 2014 року стягнуто інфляційні нарахування в сумі 7 189 грн. 91 коп., три проценти річних в сумі 1 102 грн. 76 коп., на відшкодування моральної шкоди - 2 000 грн. та судові витрати в сумі 116 грн. 49 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції змінити і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що, за його думкою, судом першої інстанції неправомірно стягнуті з відповідача кошти за невиконання грошових зобов'язань, починаючи лише з часу відкриття виконавчого провадження, в той час як за думкою позивача, такі кошти мали б стягуватися, починаючи із вступу в силу рішення суду про їх стягнення. Крім того, вважає, що встановлений судом розмір відшкодування спричиненої йому моральної шкоди не відповідає дійсним обставинам. Також за думкою позивача, суд незаконно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення курсової різниці суми заборгованості за час невиконання рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду не відповідає в повній мірі наведеним вимогам.

Як було встановлено в ході розгляду справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 64195 грн. 66 коп. В той же час зазначена заборгованість була погашена лише 19 травня 2014 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведеної норми суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за час прострочення виконання рішення суду відповідач має сплатити інфляційні втрати та 3 % річних. В той же час при визначенні періоду нарахування таких сум суд без належних правових підстав встановив початок обрахування такого строку з часу відкриття виконавчою службою виконавчого провадження, тоді як період невиконання рішення суду розпочався з часу вступу такого рішення в силу, про що й були заявлені позовні вимоги. За таких умов інфляційні втрати та 3 % річних мають нараховуватися за період фактичного прострочення виконання рішення суду - з 11 липня 2013 року по 18 травня 2014 року включно. Враховуючи той факт, що індекс інфляції за вказаний період склав 106,7 (99,9 х 99,3 х 100,0х х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3), сума інфляційних втрат складає 4 301,11 грн. Розмір 3 % річних за період невиконання рішення суду (312 днів) складає 1646,22 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про те, що вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних за час невиконання рішення суду мають бути задоволені у наведеному вище розмірі. В той же час колегія суддів вважає, що вимоги щодо відшкодування спричиненої позивачу діями відповідача моральної шкоди є безпідставними з огляду на наступне:

Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

В ході розгляду справи позивачем не тільки не було надано жодного належного доказу щодо розміру спричиненої йому відповідачем моральної шкоди, але й не було доведено взагалі факту її спричинення. Фактично усі його посилання з цього приводу залишилися голослівними. За таких умов колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині, відтак підстави для їх задоволення відсутні.

Не підлягають до задоволення, з точки зору колегії суддів, й вимоги щодо стягнення з відповідача курсової різниці суми боргу за час прострочення. Предметом даного позову є відшкодування втрат позивача через несвоєчасне виконання боржником рішення суду про стягнення коштів. Так, рішенням Апеляційного суду Київської області із ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто 64195 грн. 66 коп. При цьому жодного положення щодо корегування встановленої судом в національній валюті суми боргу в залежності від курсу іноземних валют в даному випадку ні вказане рішення суду, ні нормативні акти України не містять. Питання ж відшкодування зміни купівельної спроможності за час невиконання боржником рішення суду має вирішуватися шляхом стягнення інфляційних втрат, що й було зроблено. За таких умов позовні вимоги щодо стягнення зміни курсової різниці є безпідставними, відтак не можуть бути задоволені.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням наведеної норми, зважаючи на співвідношення заявлених та задоволених позовних вимог, на користь позивача має бути стягнено 66,86 грн. в якості відшкодування сплаченого при подачі позову та апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції судового збору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року скасувати. Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 11 липня 2013 року по 18 травня 2014 року включно інфляційні нарахування в розмірі 4 301 грн. 11 коп., три проценти річних в сумі 1646 грн. 22 коп. та судові витрати в розмірі 66 грн. 86 коп. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: