Справа №487/8690/14-ц 16.03.2015 16.03.2015 16.03.2015
Провадження №22-ц/784/517/15
Суддя суду першої інстанції Боброва І.В. Категорія 59 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

16 березня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3 та його представників - ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_7,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 січня 2015 року, ухвалене по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про покладення обов'язку вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_6 зазначивши, що йому на підставі договору дарування, посвідченого 24 травня 2012 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу на праві власності належить 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Зазначена частина будинку розташована поряд з житловим будинком відповідача ОСОБА_6, яка самочинно, без жодного дозволу, встановила металеву огорожу, металевий стовп, облаштувала палісадник на земельній ділянці, яка знаходиться в спільному користуванні всіх співвласників будинку, фактично перекривши при цьому вхід до вхідних дверей у його частину будинку.

Посилаючись на те, що такими діями ОСОБА_6 обмежує вільне володіння та користування нерухомим майном та у добровільному порядку відмовляється демонтувати встановлену нею огорожу, стовп та прибрати палісадник, ОСОБА_3 просив позов задовольнити, зобов'язати ОСОБА_6 демонтувати самовільно встановлену огорожу, стовп 2,5 м й прибрати палісадник, а також відшкодувати всі судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 січня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням порядку дослідження доказів у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не довів порушення його прав, як власника частини житлового будинку, з боку відповідача.

Колегія суддів з таким висновком місцевого суду не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При цьому, згідно з приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

У випадку порушення його прав, не пов'язаного з позбавленням права власності, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 24 травня 2012 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за №692, є власником 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, позначеного на платні літ. - Г-1 та складається з наступних приміщень: літ.14 -1 - санвузел, літ.14-2 - житлова, літ.14-3 - кухня, літ.14-4 - коридор (а.с.4,5, 92 - 97).

Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 вересня 2012 року за №1015 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради», частині домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6, було надано нову адресу: АДРЕСА_1.

07 листопада 2012 року на ім'я ОСОБА_6 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради видано Свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно, яке позначене в технічному паспорті літ. А - 1 та складається з наступних приміщень: літ.1-1 - кухня, літ.1-2 - коридор, літ.1-3 - житлова, літ.1- 4 - житлова, літ.1-5 - коридор - кухня, літ.1-6 - житлова, літ.1-7 - житлова, літ.1-8 - санвузол (а.с.43,45, 46-49).

Відповідно до листа Управління земельних ресурсів від 07 листопада 2013 року, земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в загальному користуванні і належить до земель комунальної власності міста Миколаєва (а.с.15).

З пояснень сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції також встановлено, що порядок користування земельною ділянкою між сторонами не визначався.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка знаходиться в спільному користуванні всіх співвласників домоволодіння, встановивши на ній металеву огорожу та металевий стовп, чим чинить перешкоди у користуванні та володінні належною йому частиною будинку, оскільки встановлена огорожа перешкоджає вхід до його частини будинку.

З листа Інспекції з благоустрою Миколаївської міської ради від 16 серпня 2013 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 дійсно встановлено без дозвільних документів огорожу (а.с.70).

Приписом Інспекції з благоустрою Миколаївської міської ради від 16 серпня 2013 року ОСОБА_6 зобов'язано в строк до 25 серпня 2013 року усунути порушення п.12.2.21 Правил благоустрою, шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі (а.с.14).

Згідно листа Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області від 03 вересня 2014 року слідує, що факт встановлення огорожі перед вхідними дверима позивача є порушенням вимог п.4.3.1 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МНС України від 19 жовтня 2004 року за №126, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 04 листопада 2004 року №1410/10009, за якими евакуаційні шляхи і виходи повинні втримуватися вільними, нічим не захаращуватися і у разі виникнення пожежі забезпечувати безпеку під час евакуації всіх людей, які перебувають у приміщеннях будівель та споруд. Кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, їхні конструктивні й планувальні рішення, умови освітленості, забезпечення незадимленості, протяжність шляхів евакуації, їх облицювання (оздоблення) повинні відповідати протипожежним вимогам будівельних норм (а.с.90).

Отже, з системно - логічного аналізу викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що встановлена відповідачем ОСОБА_6 огорожа призвела до порушення прав позивача, як власника нерухомого майна, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки така огорожа фактично перекрила вхід до вхідних дверей у будинку позивача та була встановлена з порушенням Правил пожежної безпеки в Україні, а тому порушене право позивача на підставі ст.ст.16,381,386 ЦК України підлягає захисту, шляхом зобов'язання ОСОБА_6 за власний рахунок демонтувати частину огорожі довжиною 1 м. 50 см., починаючи від кута приміщення, позначеного на плані літ.14-4 в будинку АДРЕСА_1, позначеного літ.Г-1, що належить на праві власності ОСОБА_3 та прилеглого приміщення, позначеного на плані літ.1-8 в будинку АДРЕСА_1, позначеного літ.А-1, що належить на праві власності ОСОБА_6

На думку колегії суддів, іншого, з ситуації за спірними правовідносинами, коли між співвласниками будинку не визначено порядок користування земельною ділянкою, не вбачається. До того ж, такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає змісту порушеного права.

Разом з тим, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження належними доказами та не свідчать про порушення прав позивача, як власника нерухомого майна.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і відмовив в задоволенні позову, то допущену ним помилку слід виправити рішенням апеляційної інстанції.

Отже, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом у справі нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 січня 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про покладення обов'язку вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_6 за власний рахунок демонтувати частину огорожі довжиною 1 м. 50 см., починаючи від кута приміщення, позначеного на плані літ.14-4 в будинку АДРЕСА_1, позначеного літ.Г-1, що належить на праві власності ОСОБА_3 та прилеглого приміщення, позначеного на плані літ.1-8 в будинку АДРЕСА_1, позначеного літ.А-1, що належить на праві власності ОСОБА_6.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: