Справа № 345/4293/14-ц
Провадження № 22-ц/779/155/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойко М.Я.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТЕНІУМ» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 22.10.2014 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову частково задоволено. З метою забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «РЕТЕНІУМ» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди накладено арешт на кошти ТОВ «РЕТЕНІУМ» в сумі 455000 грн. та на транспортний засіб ОСОБА_2

Вважаючи, що при постановленні даної ухвали судом порушено норми процесуального та матеріального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Вважає, що судом при постановленні ухвали не враховано докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, суд не пересвідчився, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, не з'ясував дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову.

Так, свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 28.05.2014 року між ним і ТОВ «РУТЕНІУМ» укладено договір відповідального зберігання залізничних цистерн, вартість яких він просив відшкодувати, в зв'язку з неповерненням майна після закінчення строку зберігання. Проте, апелянт зазначає про те, що зазначені в позовних вимогах залізничні цистерни на момент укладення договору відповідального зберігання належали ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» на праві власності. 02.04.2014 року між ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» та ТОВ «РУТЕНІУМ» укладено договір купівлі-продажу цистерн, а 02.06.2014 року на підставі акту прийому-передачі передано.

Апелянт вказує, що п.4.2. Договору відповідального зберігання щодо його особистої відповідальності перед ОСОБА_4 за майно, що є предметом договору, суперечить вимогам законодавства та Статуту ТОВ «РУТЕНІУМ».

Допускаючи забезпечення позову суд всупереч ч.4 ст.153 ЦПК України не вимагав від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду

За наведених доводів просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру допускається забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Так, з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про стягнення солідарно з ТОВ «РУТЕНІУМ» та ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 455000 грн., завданої неповерненням йому майна, переданого на зберігання відповідно до договору від 28.05.2014 року.

Заявлений позов носить майновий характер, отже заява позивача про забезпечення позову шляхом накладання арешту на належне відповідачам на праві власності майно не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції підставно, з метою захисту майнових прав позивача, що є предметом позову, виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову у відповідності до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апелянта щодо недоведеності позовних вимог спростовуються тим, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суддя не вправі висловлювати думку по суті заявленого позову, а для задоволення заяви про забезпечення позову, на підставі поданих суду матеріалів у нього було достатньо підстав.

Доводи апелянта про порушення судом ч.3 ст.153 ЦПК України є не обґрунтованими, оскільки відповідно до зазначеної норми вимога суду про забезпечення заяви заставою достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, є правом, а не обов'язком суду.

Розглянувши матеріали, що поступили суду апеляційної інстанції, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суддею суду першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307; 312-315; 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

А.І. Шишко