РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14735/14-ц

пр. № 2/759/483/15

14 січня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

Святошинського районного відділу ДМС України ГУ в м.Києві

про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що

втратили право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з

реєстраційного обліку, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також Святошинського районного відділу ДМС України ГУ в м.Києві та з врахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі, виселити відповідачів та зняти їх з реєстраційного обліку за спірною адресою, обґрунтовуючи позов тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2011р. придбав у ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, в пункті 10 договору продавці зобов*язались про те, що квартира, яка продається, буде звільнена від речей, які в ній знаходяться та належать продавцям та передача ключів від зазначеної квартири відбудеться не пізніше 19.05.2011р. та всі зареєстровані в квартирі, що відчужується, будуть зняті з реєстрації не пізніше 19.05.2011р. Але, відповідачі взятого на себе договірного зобов*язання не виконали, продовжують проживати у спірній квартирі, залишаються зареєстрованими в ній та зберігають там свої речі, він, позивач, не має ключів від квартири, чим чинять йому перешкоди в користуванні власністю. Просив задовольнити позов з врахуванням його уточнень на підставі ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також порушення права власності позивача і не виконання відповідачами договірних зобов*язань.

Відповідачі в судове засідання не з*явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями (а.с. 41, 42, 43), заперечень проти позову суду не надали, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Відповідач - Святошинський районний відділ ДМС України ГУ в м.Києві явку свого представника в судове засідання не забезпечив, просить розглядати справу без представника та направив суду заперечення проти позову, де вказує про те, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється у випадках, визначених Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в тому числі у разі визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с. 45 - лист).

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно правил частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона золов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2011р. ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5 - копія договору, а.с. 7 - копія витягу з державного реєстру правочинів) та зареєстрував своє право власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 8 - копія витягу).

В пункті 10 договору продавці зобов*язались про те, що квартира, яка продається, буде звільнена від речей, які в ній знаходяться та належать продавцям та передача ключів від зазначеної квартири відбудеться не пізніше 19.05.2011р. та всі зареєстровані в квартирі, що відчужується, будуть зняті з реєстрації не пізніше 19.05.2011р.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов*язковим для його виконання сторонами.

Як вказував позивач і його представник, відповідачі взятого на себе договірного зобов*язання не виконали, продовжують проживати у спірній квартирі, залишаються зареєстрованими в ній, що підтверджується довідкою по формі №3 від 18.08.2014р., з якої вбачається, що відповідачі є зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 9 - копія довідки), а також отриманням відповідачами особисто судових повідомлень за спірною адресою та зберігають в ній свої речі.

14.08.2014р. позивач направив відповідачу ОСОБА_2 вимогу листом на замовлення з описом вкладення про звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 10 - копія вимоги), яку відповідач отримав 16.08.2014р. (а.с. 11 - копія поштового повідомлення), яка ця вимога залишається не виконаною.

В спростування таких обставин справи відповідачами доказів суду не надано.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного.

В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В даному випадку право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі як її колишні власники і мали право користування житловим приміщенням в цій квартирі та право проживання в ній лише на час, коли були її власниками, оскільки їх право користування житловим приміщенням в спірній квартирі та право проживання випливало з права власності на цю квартиру і відповідно такі права відповідачів припинились з часу відчуження спірної квартири і зміни її власника зі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ОСОБА_1, який, як власник, не давав згоди на державну реєстрацію і проживання відповідачів в належній йому на праві власності квартирі.

Крім цього, відповідачі згідно договірних умов зобов*язалися звільнити спірну квартиру і знятися з реєстрації в ній до 19.05.2011р., чого не зробили станом на час розгляду справи.

Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням в квартирі та фактичне проживання в ній є похідним від права власності на цю квартиру, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням в цій квартирі та права проживання в ній.

Аналізуючи зазначені вище правові норми, суд приходить до висновку, що оскільки право власності відповідачів на спірну квартиру припинено, є припиненими і їх похідні права користування житловим приміщенням в цій квартирі і право на фактичне проживання в ній, тобто, відповідачі користуються житловою площею і проживають в цій квартирі без відповідної правової підстави.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки правові підстави для збереження права користування житловим приміщенням і права фактичного проживання в спірній квартирі для них відпали.

Відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкоди у користуванні ним права власності та розпорядження своїм майном.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи те, що відповідачі проживають в спірній квартирі без відповідної правової підстави, чим чинять позивачу як власнику перешкоди в користуванні його власністю - спірною квартирою, а тому позовні вимоги в частині виселення відповідачів є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред*явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Оскільки в спірному випадку право власності відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на спірну квартиру припинено, у зв*язку із продажем цієї квартири позивачеві, припиненим є і їх похідне право на користування житловим приміщенням в цій квартирі, а тому останні на підставі ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягають зняттю з реєстраційного обліку за спірною адресою без відповідного на те судового рішення.

Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтовані на матеріальному законі, а також з врахуванням того, що позивачеві не було відмовлено Святошинським районним відділом ДМС України ГУ в м.Києві зняти відповідачів з реєстрації за спірною адресою, а у разі настання таких обставин справи, у останнього виникає право на адміністративний позов в порядку КАС України.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 629 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р., ст.ст. 10, 11, 57-60, 169 ч.4, 212-215, 223-228 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 виселити з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: