Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел-Київ», товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія Музенідіс Тревел», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел-Харків», Інспекція з питань захисту прав споживачів у Сумській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2) про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала неналежним наданням туристичних послуг, оскільки відповідач, у якої були придбано три путівки до Греції, не надала доступну, наочну, розбірливу, зрозумілу інформацію про умови надання туристичних послуг, зокрема щодо тривалості відпочинку, унаслідок чого їй із сім'єю не було забезпечено виліт до Києва 01 серпня 2013 року й вони вимушені були за власні кошти оплачувати додатковий термін проживання в готелі та придбати нові квитки на літак, чим було спричинено, як матеріальну так і моральну шкоду.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити та стягнути на свою користь з відповідача 719 євро матеріальних збитків та 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

За клопотанням позивача до участі у справі залучені в якості співвідповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел-Київ» (далі ТОВ «Музенідіс Тревел-Київ»), товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія Музенідіс Тревел» (далі ТОВ «ТК Музенідіс Тревел».

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 671,3 євро, що еквівалентно 12 662 грн 27 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що саме з вини відповідача порушено зобов'язання відносно належного туристичного обслуговування позивача, що потягло для останнього заподіяння майнової шкоди.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 здійснює діяльність, як туристичний агент.

За придбання трьох туристичних путівок до Греції ОСОБА_1 сплатила відповідачу 18 600 грн.

Вказані кошти, за оплату туристичної поїздки трьох членів сім'ї позивача, перераховані на рахунок туроператора ТОВ «Музенідіс Тревел-Київ», згідно рахунку від 12 липня 2013 року.

22 серпня 2013 року ОСОБА_1 та членам її сім'ї в аеропорту Бориспіль були видані квитка на літак до Греції на 22 серпня 2013 року, та зворотнього напрямку до Києва на 01 вересня 2013 року, вказані квитки оформлені на англійській мові.

01 вересня 2013 року позивач та члені її сім'ї, не будучи належним чином проінформовані про порядок виїзду з готелю до аеропорту для вильоту в Україну, не були забрані з іншими туристами з готелю й не вилетіли до Києва, у зв'язку з чим вимушені були оплатити проживання в готелі до 03 вересня 2013 року в сумі 80 євро та придбати три квітка на літак за 639 євро.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем.

Згідно зі ст. 20 Закону «Про туризм» за договором про туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт).

Згідно з ч. 8 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, коли це відбулося з вини туриста.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

У ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом ч. ч. 1, 2, 10 ст. 20, ч. 2 ст. 32, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм», ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 610, 611, ч. 5 ст. 653, ч. 1 ст. 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб'єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-42 цс13 від 03 липня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте зазначені положення законодавчих актів судами попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 10, 212, 215 ЦПК України враховані не були, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірені.

На порушення ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України суди не сприяли всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, пославшись на неналежне виконання ФОП ОСОБА_2 туристичних послуг, належним чином не встановили з ким фактично було укладено договір про надання туристичних послуг й відповідно з чиєї вини та які туристичні послуги не були надані позивачу, чи надані неналежної якості, унаслідок чого взагалі не визначилися з вини якого саме суб'єкта туристичної діяльності порушено зобов'язання.

Крім того, судами належним чином не вмотивовано розмір матеріального відшкодування й не враховано сплачені відповідачем на користь позивача 900 грн, що на день сплати становило 83, 80 євро.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко