Справа №577/6030/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Лебедько М. М.
Номер провадження 22-ц/788/613/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В. О.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: Національний банк України, про захист прав споживача, визнання кредитного договору та додаткових кредитних договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення представник позивача ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_4 зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що укладений кредитний договір та додатки до нього порушують права позивача, як споживача послуг та є несправедливими. Крім того, відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті є підставою для визнання кредитного договору недійсним, як і наявність інших підстав щодо цього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_5 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 уклали кредитний договір на суму 60 000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки з остаточним поверненням кредиту 16 січня 2015 року, на підставі чого остання отримала кредит в іноземній валюті (а.с.6-9, 49-51, 77-78).

Вказану операцію банк здійснив відповідно до виданої Національним банком України банківської ліцензії № 191 від 02 березня 1998 року, зареєстрованої НБУ за номером 273, що надає дозвіл на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі і стосовно операцій з валютними цінностями (а.с.53-54, 55, 56-58, 69-71).

09 лютого 2009 року, 15 червня 2009 року та 18 жовтня 2010 року між сторонами також були укладені додаткові угоди до вказаного кредитного договору, відповідно до яких банк змінив тарифи на послуги по наданню кредитів, графік платежів та дату остаточного повернення кредиту (а.с.10-16).

Кредитні кошти були надані позивачу відповідно до п.2 ч.1 кредитного договору шляхом видачі готівкою в іноземній валюті двома траншами: 1-й: 40355,52 доларів США на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором; 2-й транш 19644,48 доларів США на споживчі цілі.

Також встановлено, що з умовами кредитування та розрахунком сукупної вартості кредиту позивач була ознайомлена, що підтверджується її особистими підписами на укладених договорах (а.с.6-16, 41-43).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання кредитного договору недійсним, на які послалася позивач у своїй заяві, немає, оскільки він укладений з дотриманням норм законодавства, права споживача не порушені, а протилежного позивач не довела.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законними і обґрунтованим, так як суд вирішив справу згідно з вимогами ст.ст. 203, 215, 526, 626-628, 638, 1054 ЦК України.

Також рішення ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, детально проаналізовані всі посилання на підтвердження вимог позову і наведені переконливі мотиви щодо їх спростування.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ПАТ «ОТП Банк» має необхідну ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку позивача є повернення кредиту в строки, у розмірі та в валюті, визначеній кредитним договором та додатковими договорами.

Враховуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Отже, доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними.

Крім того, позивач не заперечувала проти отримання кредиту саме в іноземній валюті ні на момент укладення договору, ні на момент отримання суми кредиту, у зв'язку з чим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що вказаний договір кредиту не відповідає внутрішній волі позивача.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що для здійснення кредитних операцій в іноземній валюті відповідачу необхідна індивідуальна ліцензія Національного банку України, то воно також не заслуговує на увагу, оскільки судом першої інстанції була надана належна оцінка зазначеним доводам з посиланням на відповідні нормативно-правові акти (Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (ч.ч.1,4 ст.5), «Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затверджене Постановою Національного банку України від 14 жовтня 2004 року, № 483), де зазначено, що операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 1 ст.15 Закону визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

З матеріалів справи вбачається, що Банк у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту.

Позивач своїм підписом в анкеті-заяві на отримання кредиту підтвердила, що банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Інформація, надання якої передбачено Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р., в повній мірі охоплена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови кредитування, розмір змінених відсотків, строк дії договору були викладені в кредитному договорі та додаткових договорах до нього, з якими позивач ознайомилась і які особисто підписала.

Тому, до доводів апеляційної скарги про те, що позивачу було надано не всю передбачену законодавством інформацію при укладенні договорів, про односторонню зміну умов договору, про дискримінаційне становище позивача в договорі, так як у відповідача відсутні його обов'язки, про несправедливі умови договору, про порушення права позивача на свободу вибору продукції, про непопередження щодо можливого зростання курсу долара колегія суддів відноситься критично, так як всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів для підтвердження порушення його прав споживача в кредитному договорі та в додаткових договорах до нього, та наявності підстав для визнання кредитного договору і додаткових договорів недійсними, в тому числі і на підставі ст.ст.229, 230 ЦК України, а ті обставини, на які позивач посилається, такими підставами не є.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -