Справа № 202/5541/14-ц
Провадження № 2/202/311/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2014 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики в розмірі 149 160 грн. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені в частині розміру заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві, уточненій позовній заяві вказав, що відповідно до договору позики від 28.03.2014 року посвідченого у приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 613 відповідачка ОСОБА_2 взяла в нього в борг грошові кошти в розмірі 132 000 грн. та зобов'язалась їх повернути до 30.04.2014 року .

На неодноразові прохання позивача (в усній формі) до відповідачки про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагувала. Просив суд: стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача суму основного боргу в розмірі 132000,00 грн., пеню в розмірі 265320,00 грн., а всього 397320,00 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Вказав, що з відповідачкою перебуває в родинних стосунках, так його дружина є двоюрідною сестрою відповідачки. Він надав їй в борг грошові кошти для придбання квартири, яку вона повинна була купити дідусю, а свою продати на віддати йому борг. Однак відповідачка квартиру не продала, іншу квартиру дідусю не купила, а поїхала проживати в Крим, де наразі і проживає та кошти йому не повернула.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнала, та просила суд відмовити в їх задоволенні.Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача вказала на те, що відповідач не отримувала будь-яких коштів, за договором позики. Позивач, користуючись правовою необізнаністю відповідачки, скористався ситуацією у її родині ввів її в оману, щодо дійсних підстав укладання між ним та відповідачкою договору позики. З боку позивача відповідачці та її дідусю було запропоновано юридичну допомогу, при продажі житла, так як позивач є адвокатом. Скориставшись необізнаністю відповідачки ОСОБА_1 штучно створив їй борг у розмірі 132000,00 грн., яка зазначена в п.1 договору позики є підтвердженням вартості частки квартири, яка їй належить, та яку вона бажала продати. Схема, яка була придумана позивачем дозволить йому заволодіти квартирою відповідачки. Вважає договір позики фіктивним.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 28.03.2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 613, укладеного між ОСОБА_1 ( позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_2 отримала позику в розмірі 132 000 грн., та зобов'язалася повернути до 30.04.2014 року.

Відповідно до п. 1 Договору позики, Позикодавець ОСОБА_1, до підписання цього договору, передав у власність Позичальникові ОСОБА_2, строком до 30 квітня 2014 року грошові кошти у сумі 132 000 грн..

Відповідно до п. 5 Договору позики, у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При несвоєчасному поверненні позики сплачується пеня у розмірі 1 відсоток від суми, що підлягає поверненню, за кожен день прострочення виконання.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики заборгованість складає 132 00 грн. - основного грошового зобов'язання та нарахована сума пені за 201 день - 265 320 грн. ( 1320 грн. за кожен день прострочки х 201 день) , загальна сума заборгованості становить 397 320 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками,а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача, що договір позики є фіктивним, оскільки ним не надано жодних належних доказів по справі , також доводи представника відповідача про те, що гроші за договором позики відповідачка не отримувала є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

А, як вбачається із матеріалів справи, договір позики був укладений нотаріально, у добровільному порядку, підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і він відповідає волевиявленню сторін ( п.12 Договору позики) . Даний договір є діючим, оскільки, жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання його недійсним.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідача суми боргу в розмірі 132000 грн. знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 265320,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що відповідачка має малолітнього сина ОСОБА_4 2003 року народження , та беручи до уваги що розмір пені значно перевищує суму боргу, тому вважає за можливе зменшити розмір пені до 61000,00 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі від суми задоволених позовних вимог в розмірі 1930 грн. 00 коп.

Керуючись: ст. ст.525,526,551,1047,1049, 1050, ЦК України, ст. ст. 3,7,11,15, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково .

Стягнути ізОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 132000 гривень 00 коп., пеню у розмірі 61000 грн.00 коп. та судові втрати по справі у розмірі 1930 грн. 00 коп., а всього 194930 грн. 00 коп.( Сто дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот тридцять гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар