АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/374/15 Головуючий в І інстанції Гонтар Д.О.
Категорія: 27 Доповідач: Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Орловської Н.В.

Суддів: Майданіка В.В.

Кутурланової О.В.

при секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И Л А :

12 вересня 2014р. представник публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позивач зазначив, що на підставі договору про надання кредиту, укладеному 05 червня 2008р. надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 115000 доларів США, на строк до 04 червня 2038р. із сплатою 9,5% річних. Сторони узгодили строк та графік щомісячних платежів за кредитом у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Виконання кредитних зобов`язань забезпечені порукою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 згідно укладених з кожним із поручителів договору поруки від 05.06.2008р.

У відповідності до умов додаткової угоди від 30.01.2009р., укладеної із позичальником, перенесено початок строку виконання кредитного зобов'язання.

Оскільки позичальник свого зобов`язання по сплаті кредиту відповідно до встановленого графіку платежів не виконує з лютого 2011р., допустив заборгованість, яка станом на 01.09.2014р. становить 161631,03 доларів США, еквівалентних 2119647,44 грн., які просить стягнути солідарно із боржника ОСОБА_6 та кожного із поручителів, а також судові витрати

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12 грудня 2014 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилаються на незаконність рішення суду в частині стягнення з поручителів кредитної заборгованості, оскільки вважають, що договори поруки припинені на час звернення позивача із вимогами про стягнення заборгованості по кредиту. Просить рішення в цій частині скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що позичальник ОСОБА_6 з лютого 2011р. порушує встановлений графік сплати щомісячних платежів у строки, встановлені п.1.3.4 кредитного договору із 01 по 10 число кожного місяця, вносить їх несвоєчасно і не у повному розмірі.

Так, останній платіж на погашення кредитної заборгованості позичальник вніс 31.01.2012р. в розмірі 92,69 доларів США та 07.06.2013р. в розмірі 20 доларів США (а.с.29-37).

Вказані кошти зараховані на погашення кредитного боргу у відповідності до черговості, встановленої п.1.6, 1.7 кредитного договору, з наданням права Банку здійснювати договірне списання коштів позичальника, починаючи з дати прострочення виконання будь-якого зобов'язання у відповідності до п.8.1 кредитного договору.

Судом встановлено, що заборгованість, розмір якої на 01.09.2014р. складає 161631,03 доларів США, еквівалентних 2533130,80 грн, із яких кредитна заборгованість 107413,60 доларів США, заборгованість по відсотках - 46255,36 доларів США, пеня за прострочення кредиту - 1978,16 доларів США, пеня за прострочення сплати відсотків - 5984,01 доларів США, підлягає стягненню з позичальника.

Рішення в частині визначення розміру кредитного боргу, що підлягає стягненню із відповідачів не оскаржене і предметом апеляційного перегляду не є.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості із поручителів.

З матеріалів справи вбачається та не заперечене сторонами, що боржник порушив виконання основного зобов'язання та після 07 червня 2013р. платежів не здійснював, а тому Банк має право вимоги дострокового повернення боргу з дотриманням процедури, встановленої п. 6.2 кредитного договору.

Письмова вимога банку про дострокове повернення коштів за договором із зміною строку повернення всієї суми кредиту направлена позичальнику і поручителям 23.07.2014р., проте останніми залишена без задоволення. (а.с.38-44).

Отже, датою отримання цієї вимоги відповідачами за умовами п/п. «б» п.6.2 кредитного договору є 03.09.2014р., строк дострокового повернення кредиту у разі порушення позичальником зобов'язання (п.3.1.2 договору) визнається таким, що настав 03.10.2014р. у відповідності до п.6.1, та п. 6.2 кредитного договору на 32 календарний день після отримання відповідачами письмової вимоги Банку.

Із позовом про дострокове стягнення, згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, позивач звернувся до поручителів 12.09.2014р. в межах строку дії договорів поруки, а тому правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобов'язання до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язання та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Не спростовують цей висновок суду доводи представника апелянтів про початок перебігу шестимісячного строку для вимог кредитора до поручителів із часу направлення Банком заяви від 06.04.2012р. на адресу поручителя ОСОБА_5, де визнаний факт порушення боржником кредитного зобов'язання у період з 28.02.2011р. по 06.04.2012р., оскільки за відсутності оригіналу такої заяви та відсутності аналогічних вимог до решти поручителів надана заявником фотокопія заяви не є належним доказам, а тому не може бути підставою для спростування встановленого судом факту щодо початку перебігу строку позовної давності та відсутності підстав для припинення поруки і відмову у стягненні із поручителів визначеної судом заборгованості, розмір якої жодний із поручителів не заперечував і питання щодо її зменшення не порушував.

Крім того, з матеріалів справи вбачається і не заперечене жодною із сторін, що часткове погашення кредитної заборгованості мало місце вже після наведених у заяві обставин, а саме останній платіж зараховано на погашення боргу 07 червня 2013р., що перериває строк позовної давності щодо вказаної вимоги у відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо припинення договору поруки з підстав ч.4 ст.559 ЦК України, суперечать наведеним вище обставинам справи та не ґрунтуються на законі.

Також неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки з підстав ч.1 ст. 559 цього Кодексу, оскільки підставою для припинення поруки за наведеною нормою матеріального права є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

З матеріалів справи вбачається, що кредитні зобов'язання позичальника ОСОБА_6 забезпечені порукою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за договорам поруки від 05.06.2008р. укладеними між Банком та окремо із кожним поручителем.

За змістом договорів поруки вбачається, що обсяг відповідальності кожного поручителя визначений у п. 1.2 Договору, встановлено суми отриманого позичальником споживчого кредиту за трьома кредитними договорами від 05.06.2008р., процентної ставки, в тому числі і її збільшення у випадку порушення основного зобов'язання до розміру подвійної ставки, як це встановлено у п. 5.3 кредитного договору, а також час кінцевого розрахунку, штрафні санкції, термін і порядок оплати процентів не пізніше 10 числа кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти.

Крім того, 30 січня 2009р. між Банком і позичальником ОСОБА_6 укладена додаткова угода щодо зміни умов кредитного договору від 05.06.2008р. про реструктуризацію боргу, де сторони домовились про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором. Сплата процентів, нарахованих за період з 05.06.2008р. по 31.12.2008р. здійснюється позичальником з 01.01.2009р. по 10.01.2014р.

Сторони узгодили новий графік погашення кредитного зобов'язання від 30.01.2009р. за яким починаючи з 25.02.2009р. позичальник сплачує щомісячно 325,78 доларів США на погашення кредиту в розмірі 115000 доларів США, із кінцевим строком оплати 04.06.2038р. (а.с.16-20).

У порівнянні із попереднім графіком погашення боргу від 05.06.2008р. змінений початок внесення щомісячних платежів із 05.06.2008р. на 01.01.2009р. При цьому загальна сума грошового зобов'язання, процентна ставка та інші платежі за кредитним договором і відповідальність за невиконання основного зобов'язання, а також дата останнього платежу 04.06.2038р. залишились незмінними (а.с.10-19).

Припинення поруки на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його на те згоди.

Отже, надання Банком позичальнику відстрочки погашення основного боргу строком на шість місяців без продовження строку дії кредитного договору, хоча і змінює зобов'язання позичальника у період з 01.01.2009р. по 10.01.2014р., але не припиняє поруки і не збільшує розміру відповідальності самих поручителів, оскільки нараховані банком відсотки за відстрочений період часу боржник сплачує у інший період часу в межах строку дії кредитного договору.

Оскільки на зміну умов основного договору, в наслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання поруки припиненою із наведених вище підстав. (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014р. у справі №6-160цс13)

Враховуючи, що справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з часу набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: