Справа № 354/568/14-ц
Провадження № 22-ц/779/302/2015
Головуючий у 1 інстанції Гандзюк Д. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача Орган опіки та піклування виконавчого комітету Яремчанської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу відповідача та надання дозволу на оформлення документів на дитину для виїзду за кордон без згоди відповідача, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду від 24 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Яремчанської міської ради, позов про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без супроводу та згоди батька. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати свою згоду на періодичні поїздки за кордон їхнього спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на вищезазначене, просила позов задовольнити.

Рішенням Яремчанського міського суду від 24 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи. Судом, на думку апелянта, не було враховано того, що син навчається у школі із поглибленим вивченням іноземних мов і протягом 2013-2014 років із-за відмови батька надати дозвіл на виїзд за кордон, декілька раз втрачав можливість приймати участь у міжнародних шкільних та позашкільних гурткових поїздках за кордон. Крім того, суд також не взяв до уваги, що представник органу опіки та піклування та прокурор, який брав участь у справі, підтримали її позовні вимоги. Посилаючись на те, що такі обмеження прав дитини позбавляє її можливості повноцінно займатися вихованням і навчанням сина, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник органу опіки та піклування в засідання апеляційного суду не з'явився, однак в надісланій заяві секретаря міської ради вказано про визнання апеляційної скарги ОСОБА_2 та міститься прохання про розгляд справи у відсутності представника цього органу.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що він дійсно відмовився у 2014 році надати нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за кордон, оскільки не отримав повної та детальної інформації про те, куди саме планується виїзд дитини за кордон та на яких умовах. А взагалі він розуміє, що заплановані навчальним закладом закордонні поїздки будуть сприяти всебічному розвитку його сина, який навчається у спеціалізованій школі. Однак, пояснив крім того, що його відмова від надання згоди за поїздки за кордон дитини пов'язана також із ігноруванням бувшою дружиною його батьківських прав щодо зустрічей з сином. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не вказано країну та період виїзду неповнолітньої дитини за кордон України. Однак, з таким висновком повністю погодитись не можна. Адже, ОСОБА_2 в позовній заяві зазначала, що відмова батька надати нотаріальну згоду на виїзд сина за кордон унеможливлює здійснення ним міжнародних поїздок разом із учнями спеціалізованої школи для кращого вивчення іноземних мов. В підтвердження цього позивачем було надано суду лист Рівненської спеціалізованої школи №5 від 29.05.2014 року, де зазначено, що цей навчальний заклад в рамках міжнародних угод щорічно організовує обмінні поїздки учнів до країн партнерів з метою удосконалення іноземних мов, які навчаються в школі, набуття міжкультурного спілкування (а.с.17). В цьому листі, який суд першої інстанції залишив без уваги, зазначено, що співпраця стосовно обмінних поїздок школярів здійснюється з такими країнами: Польща, Франція, Німеччина, Англія, Мальта, Кіпр.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 не заперечив, що із змістом названого листа він був ознайомлений, і розуміє корисність таких міжнародних контактів школярів. Колегія суддів зауважує, що незважаючи на це, відповідач під час оголошеної апеляційним судом перерви у судовому засіданні 05.02.2015року не надав нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон та не навів поважних причин такої відмови.

Порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею 16-років та без згоди одного із батьків, як на цьому наполягала ОСОБА_2, дійсно суперечитиме вищевказаним нормам матеріального права та змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Однак, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Приймаючи до уваги те, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у спеціалізованій школі з вивчення іноземних мов, колегія суддів вважає, що поїздки за кордон згідно міжнародних угод, які організовуються у встановленому порядку, буде сприяти його розвитку. Причин, які б унеможливлювали тимчасовий виїзд дитини за кордон, не встановлено. Тому колегія суддів вважає, що відмова батька - ОСОБА_3 надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон є безпідставною.

У зв'язку із наявністю між сторонами непорозумінь, тривалістю судового розгляду і тим, що міжнародні поїздки школярів організовуються протягом навчального року, колегія суддів приходить до переконання, що надання судом дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди батька протягом одного року буде відповідати інтересам дитини та жодним чином не порушить прав батька на участь у спілкуванні з сином та у його вихованні.

Для можливості виготовлення проїзних документів неповнолітнього ОСОБА_4 дозвіл на це згідно п.18-20 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» слід надати матері дитини - ОСОБА_2

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення не може бути залишене в силі, оскільки не є законним і обґрунтованим. По даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду від 24 листопада 2014 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Дозволити без нотаріальної згоди батька - ОСОБА_3 виїзд неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі його матері - ОСОБА_2 або інших уповноважених нею осіб за кордон України строком на один рік з дня набрання цим рішенням законної сили в країни: Польща, Франція, Німеччина, Англія, Кіпр, Мальта в рамках співпраці з цими країнами Рівненської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №15. Дозволити ОСОБА_2 оформляти проїзні документи та згоди (заяви) для виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без нотаріальної згоди батька дитини.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

О.Є. Меленко