Номер провадження 2/756/426/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі: головуючого- судді - Яценко Н.О.

при секретарі - Головатюк І. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Оксамит» про визнання дій незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом . В обґрунтування позову вказує, що працював в ПАТ «Оксамит» з 08.04.1989 року фарбувальником шкіряних виробів, що підтверджується записом в трудовій книжці НОМЕР_1. Також є акціонером ПАТ ПЧФООХ «Оксамит».

04.06.2014 року йому на роботі стало зле, було викликано карету швидкої допомоги, що засвідчила високий тиск. Він був вимушений розпочати лікування, згідно листка непрацездатності з 04.06.2014 року по 14.06.2014 р. звільнений від роботи.

10.06.2014 року ПАТ «Оксамит» видано наказ № 30-ОС «Про майбутнє вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату».

Вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки при звільненні з займаної посади у зв'язку із скороченням штату відповідачем було допущено порушення ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України та відповідно не враховано переважне право позивача на залишення на роботі як працівника з більш високим рівнем кваліфікації. Відповідач не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 є працівником з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві.

Разом з ним з роботи в ПАТ «Оксамит» було звільнено і його дружину - ОСОБА_3 Зазначає, що для їх сім'ї робота була єдиним доходом та засобом для існування .

Також зазначає, що звільнення відбулося з порушенням ст. 43 КЗпП України, а тому посилаючись на ст.ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України просить суд визнати дії ПАТ «Оксамит» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади - фарбувальника шкіряних виробів незаконним.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. При цьому суду пояснив, що в наказі про попередження про вивільнення дата не відповідає дійсності, так як був на лікарняному 02.07.2014 року, заставили наказ підписати червнем 2014 року погрожуючи звільненням за статтею. Також посилався на те, що після його звільнення були прийняті інші особи на роботу, а йому не запропонували вільні посади та не врахували переважне право залишення на роботі.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечував, з посиланням на те, що на підприємстві був виданий наказ про скорочення штату з яким позивач за два місяці ознайомлений. Відповідач не мав можливості перевести позивача на іншу роботу через відсутність посад, на які б можна було перевести позивача. Також зазначив , що у позивача не було підстав для переважного права залишення на робочому місці. Вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, а тому просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

З 08.09.1989 р. позивач працював в ПАТ ПЧФООХ «Оксамит» фарбувальником шкіряних виробів, що підтверджується записом в трудовій книжці.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

10.06.2014 року відповідачем було видано наказ № 30 «По підприємству» яким передбачено, що у зв'язку із зниженням обсягу послуг, що надаються підприємством, відсутністю оборотних ресурсів для подальшого розвитку господарської діяльності підприємства в 2014 році необхідно провести скорочення штату та виключити із штатного розпису посади : оновлював дублянок - 2 одиниці та фарбувальник шкіряних виробів - 1 одиниця. Також цим наказом передбачено видання наказу про майбутнє вивільнення працівників, з яким їх ознайомлюють під підпис та попередження про майбутнє вивільнення за два місяці до дати звільнення , і подання відповідного звіту до центру зайнятості.

Згідно ч.1 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівників із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. (ч.3 ст.49-2 КЗпП України).

Відповідно до наказу № 30 «По підприємству» відповідач видав наказ № 30-ОС від 10.06.2014 року «Про майбутнє вивільнення працівників у зв'язку із скороченням штату», яким під підпис попередив позивача про майбутнє звільнення із займаної посади «фарбувальник шкіряних виробів» 09.08.2014 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а також позивачу було вручено попередження про майбутнє звільнення із займаної посади «Фарбувальник шкіряних виробів» 09.08.2014 року. У попередженні зазначено, що вакантних посад на підприємстві для можливості перевести позивача на іншу роботу на час звільнення не має. Позивач підписав і наказ № 30-ОС від 10.06.2014 р. і попередження, яке є додатком до наказу.

В судовому засіданні позивач посилався на те, що наказ та попередження підписав заднім числом, оскільки 10.06.2014 р. перебував на лікарняному , проте суд вважає, що доводи позивача стосовно того, що не 10.06.2014 р. підписано попередження нічим не підтверджено. При цьому суд вважає, що перебуваючи на лікарняному особа не виконувала покладені на неї обов'язки, проте могла з*явитися на підприємство.

Як убачається з матеріалів справи з 16.06.2014 року по 01.07.2014 року позивач перебував в стаціонарі.

Звільнення ОСОБА_1 відбулося відповідно до наказу № 41/2-ос від 09.08.2014 року 09.08.2014 року у зв'язку із скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП України.

Нормами трудового законодавства не передбачено виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) з часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. Оскільки позивач під час перебігу строку попередження знаходився на лікарняному, не продовжує загальний строк попередження на період дії тимчасової непрацездатності позивача і тому, звільнення ОСОБА_1 09.08.2014 року, тобто після спливу двомісячного строку попередження відповідає норма Кодексу Законів про працю України.

Стаття 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважно право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві. Згідно штатного розпису від 02.06.2014 року на підприємстві була лише одна посада «Фарбувальник шкіряних виробів» , яка була виключена із штатного розпису наказом № 30 «По підприємству».

Суд вважає, що безперервний стаж роботи на підприємстві не є підтвердженням більш високого рівня кваліфікації. Доказів про рівень кваліфікації позивачем суду не надано. Як і не встановлено наявність вільних посад на яку можливо було перевести позивача виходячи з його кваліфікації та при наявності його згоди.

В ході розгляду справи встановлено, що на підприємстві відповідача відсутній виборний орган (профспілковий представник), первинна профспілкова організація .

Статтею 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається зокрема у випадку звільнення з підприємства , установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що ПАТ ПЧФООХ «Оксамит» провів звільнення позивача з дотриманням норм трудового законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40 ч.1 п.1, 49-2 ч.1, 42, 43-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212, 213, 215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Оксамит» про визнання дій незаконними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: