Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1662/15 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 17" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 31 жовтня 2005 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі стор не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якимось з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2013 року має заборгованість - 20765,98 грн., яка складається з наступного: 3882,46 грн. - заборгованість за кредитом; 16883,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2008 року на користь банку з відповідача була стягнута сума заборгованості 5130,42 грн., різниця складає 15635,56 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 781,78 грн. - штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості становить 16 917,34 грн.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України остаточно просило суду стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 жовтня 2005 року у розмірі 16917 грн. 34 коп., та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2014 року задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та його представники, належним чином та завчасно повідомлені про дату апеляційного розгляду, не з'явилися.

Судова колегія відхилила клопотання представників відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, заявлене з тих підстав, що представники зайняті в інших судових засіданнях.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ст. 27 ЦПК Україниучасть в судовому засіданні є правом особи, яка бере участь у справі.

ОСОБА_3, яка в силу вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК Українизобов'язана добросовісно користуватись своїми правами, повинна з'явитись до суду і обґрунтувати причину та підставу відкладення розгляду справи, а не взагалі не з'явитись до суду.

З наданих представниками ОСОБА_3 клопотань вбачається, що представники реалізували надане їм ст. 27 ЦПК Україниправо брати участь в судовому засіданні на власний розсуд, обравши для себе участь в іншому судовому засіданні і в іншій справі.

З огляду на викладене, суд не вбачив підстав для відкладення розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, оскільки згідно даної норми процесуального права судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 212 ЦПК України і оцінив всі надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, порушував умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед банком, проте позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до письмової заяви ОСОБА_3 № б/н від 31 жовтня 2005 року, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, які разом складають кредитний договір, ЗАТ "КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", (далі-Банк), 31 жовтня 2005 року надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 4000 гривень шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відкриту на ім'я відповідачки відповідно до Умов в установі банку - зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9-13).

Відповідно до п. 9.12 кредитного договору договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_3 перед Банком з урахуванням стягнутої за судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2008 року ( 3882,46 грн. - заборгованість за кредитом, 1247,96 грн. - заборгованість по процентам) станом на 31 грудня 2013 року становить: 15635, 56 грн. (16883,52 грн. - 1247,96 грн. = 15 635,56 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 781,78 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-8).

Як вбачається з матеріалів справи судовий наказ Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2008 року набрав чинності 11 лютого 2008 року та не був пред'явлений до виконання (а.с.4).

Згідно зі ст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За матеріалами справи порушення зобов'язань позичальником за договором почалося з січня 2008 року, тоді як до суду позикодавець - позивач звернувся лише у лютому 2014 року. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що проценти за користування кредитними коштами не погашалися з січня 2008 року тобто з часу, коли вони мали погашатися за умовами кредитного договору. Так само виникла заборгованість за повернення тіла кредиту.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 3.1.1 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця.

Згідно із п. 3.1.3 правил користування платіжною карткою після закінчення строку дії відповідна картка пролонгується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і за умови дотримання інших умов пролонгування, передбачених договором.

З огляду на викладене та з врахуванням того, що останній платіж був внесений відповідачем 16.01.2008 року, а судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя сума заборгованості 5130,42 грн. на користь банку була стягнута 26 січня 2008 року відлік строків загальної позовної давності почався 26 січня 2008 року, оскільки з настанням строку виконання зобов'язань за кредитним договором позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права, був перерваний судовим наказом, та почався заново 11 лютого 2008 року (а.с.4 зворот.)

Про застосування строків позовної давності відповідач подав заяву 11 квітня 2014 року (а.с.29-30).

В апеляційній скарзі банк посилався на те, що відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців із моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. На підставі умов договору строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки.

Такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про відмову в позові за пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до умов договору строк дії картки відповідає строку дії договору.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердив, що строк дії картки закінчився у листопаді 2008 року, нова картка відповідачці не видавалася, останній раз ОСОБА_3 отримувала грошові кошти в 2007 році.

У постановах від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14) та від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суд України зазначав про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки.

Враховуючи викладене, висновок суду про відмову в задоволенні позову є обгрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: