справа № 336/7789/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 10 лютого 2015 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи - п'ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину майна, за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - п'ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, про встановлення факту належності квартири на праві особистої приватної власності, -

В С Т А Н О В И В:

ПозивачОСОБА_1 звернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_5, з яким вона проживала без реєстрації шлюбу.

Ще з початку 1997 року вони проживали спільно як подружжя, за однією адресою, мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, тобто фактично перебували у шлюбних відносинах з вказаного часу і по день смерті ОСОБА_5

За час спільного їх життя за рахунок спільного сімейного бюджету ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було набуте майно, що є їх спільною сумісною власністю: квартира АДРЕСА_1 та автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер НОМЕР_1, але при цьому таке майно було оформлено на ім'я ОСОБА_5

За життя ОСОБА_5 заповіту не склав, а спадкоємцями після його смерті є його батьки - відповідачі за її позовом, які у добровільному порядку виділити позивачу її долю у спільному майні відмовляються, тому позивач просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 з початку 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер НОМЕР_1, провести розділ вказаного майна, виділивши у власність позивача по ? частці спірної квартири та автомобіля.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із зустрічним позовом у цій справі, за яким зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх син ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер НОМЕР_1.

Шляхом звернення до нотаріуса відповідачі прийняли спадщину після сина.

Далі зазначають, що, незважаючи на те, що спірна квартира була придбана їх сином під час сумісного проживання із позивачем, гроші на її придбання були подаровані ОСОБА_5 його матір'ю ОСОБА_2, у зв'язку в чим відповідачі просять суд встановити факт належності вказаної квартири ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності.

В судовому засіданні позивач та її представникпідтримали заявлений первісний позов за вищевказаними підставами, а на зустрічний - заперечили, наполягаючи на вищевказаних обставинах.

Представник відповідачів наполягла на заявленому зустрічному позові, повністю заперечивши на первісний за викладеними у позові ОСОБА_2 підставами.

Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, про що слідує із свідоцтва про смерть останнього від 06.06.2014 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спірне майно: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер НОМЕР_1.

Як передбачено ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

6 листопада 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як батьки померлого та спадкоємці першої черги, в порядку ст. 1269 ЦК України подали приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 заяви про прийняття за законом спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04.10.2003 року на ім'я ОСОБА_5 зареєстровано право власності на автомобіль «ВАЗ 21074», 2002 р.в., держномер НОМЕР_1.

Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру прав від 24.05.2011 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності і на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 20 травня 2011 року за реєстр. № 3274.

З узгоджених між собою показань допитаних свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 достовірно вбачається, що позивач та ОСОБА_5, не перебуваючи у шлюбі між собою, близько 20 років проживали однією сім'єю, аж до смерті ОСОБА_5

Оскільки відповідачі за зустрічним позовом і самі зазначали суду про те, що їх син спільно проживав із ОСОБА_1, суд, з урахуванням перелічених показань названих свідків, та беручи до уваги надане позивачем свідоцтво про поховання ОСОБА_5 від 07.06.2014 року та квитанцію на ритуальні послуги щодо ОСОБА_5 від 06.06.2014 року, доходить до висновку про те, що факт проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім'єю без перебування у шлюбі знайшов своє підтвердження.

Але положення СК України стали чинними з 01.01.2004 року, через що названий факт і підлягає встановленню судом лише з вказаного часу.

Натомість, за змістом вимог ч.1 ст. 74 СК України сам по собі факт проживання вказаних осіб однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ще не означає виникнення права спільної сумісної власності на набуте ОСОБА_5 майно за час спільного проживання з позивачем.

Так, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Наполягаючи на первісному позові, сторона позивача послалася на те, що спірне майно було набуте за рахунок спільного сімейного бюджету ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Проте погодитися з такими твердженнями не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В якості джерела придбання спірного автомобіля позивач в судовому засіданні зазначила на отриману нею, у зв'язку зі смертю її доньки, компенсацію. Натомість, на підтвердження вказаного позивач не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів, фактично обмежившись лише своїми поясненнями, а свідок ОСОБА_9, розповівши суду про названу компенсацію, послалася при цьому на свою обізнаність щодо вказаного на ОСОБА_2, сторона якої в суді не визнала таку обставину.

При цьому суд критично ставиться до письмових пояснень ОСОБА_12, про якого сторона позивача заявляла, як про свідка, оскільки вказані пояснення за змістом ст. 180 ЦПК України не є показаннями свідка, отже, не є допустимим доказом.

Крім того, слід зазначити, що суду не було надано, навіть, жодного доказу про вартість придбаного на ім'я ОСОБА_2 автомобіля.

Також, як свідок ОСОБА_9, так і інші свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11, допитані судом за клопотанням сторони позивача, лише посилалися на факт придбання під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спірного майна, достовірно не вказуючи на джерела, з яких таке майно набувалося.

Як слідує із узгоджених і пояснень сторін, і показань допитаних свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_4 спірна квартира ім'я ОСОБА_2 була фактично придбана за 21000 доларів США.

В якості джерела придбання спірної квартири ОСОБА_1 послалася на заощаджені нею із ОСОБА_5 під час їх спільного життя 14 000 доларів та на ще 7000 доларів США, подаровані їм як подружжю (безпосередньо під час купівлі-продажу спірної квартири) ОСОБА_2

Натомість, такі пояснення належно не узгоджуються із іншими дослідженими доказами.

Так, за показаннями ж свідка ОСОБА_8, ОСОБА_2 надала своєму сину та позивачеві 7000 доларів у борг. Але при цьому, названий свідок послалася на свою обізнаність щодо вказаного на ОСОБА_5, який натепер помер, та на ОСОБА_1, яка є безпосередньо зацікавленою в результатах розгляду цієї справи.

За показаннями свідка ОСОБА_9, ОСОБА_2 подарувала своєму сину та ОСОБА_1 7000 доларів для придбання спірної квартири. При цьому, як вже зазначалося судом, свідок послалася на свою обізнаність щодо вказаного на ОСОБА_2, сторона якої в суді не визнала таку обставину, заперечуючи проти цього.

Отже, суд критично ставиться до вказаних показань ОСОБА_9 та ОСОБА_8 через відсутність їх достовірного підтвердження та неузгодженість між собою.

Крім того, допитана судом свідок ОСОБА_11 розповіла суду про запозичені нею у позивача 3000 доларів США, які були повернуті позивачу за вимогою останньої для придбання спірної квартири, як про це їй пояснювала сама ОСОБА_1

При цьому суду не було надано і письмових доказів існування перелічених угод, які в силу положень ст. ст. 719 та 1047 ЦК України мусили були укладатися в письмовій формі.

Як вбачається із узгоджених показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_4, на придбання спірної квартири ОСОБА_5 отримав гроші в розмірі 21000 доларів США від своєї матері. Така обставина не спростовувалася і свідком ОСОБА_10 - колишньою невісткою ОСОБА_5. Крім того, вказані показання узгоджуються, як з поясненнями самих ОСОБА_5 за їх зустрічним позовом, так і з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 20 травня 2011 року за реєстр. № 3272, з якого слідує, що ОСОБА_2 продала належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_2, за 168 000 гривень (в еквіваленті - 21000 доларів США).

Як зазначалося вже судом, ОСОБА_5 була придбана квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, теж посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 20 травня 2011 року за реєстр. № 3274.

Оскільки зазначені договори купівлі-продажу квартир узгоджується з іншими зібраними доказами, в тому числі і показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_4, та не суперечать встановленим фактичним обставинам справи, суд дійшов до висновку про те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_14 не із спільно набутих ним з ОСОБА_1 коштів, а з коштів, належних ОСОБА_2, які остання отримала від продажу 20 травня 2011 року своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2, через що заявлені позивачем позовні вимоги в частині права власності на спірне майно задоволенню не підлягають.

При цьому суд бере до уваги й той факт, що відповідно до інформаційної довідки від 25.11.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості на ОСОБА_2 відсутні, а надана суду інформація з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми отриманих доходів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не спростовує вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Отже, зустрічний позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки право особистої приватної власності ОСОБА_5 на спірну квартиру прямо слідує із укладеної угоди - договору купівлі-продажу квартири, теж посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 20 травня 2011 року за реєстр. № 3274, недійсність якого прямо не встановлена законом та який не було визнано недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 11, 16 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи - п'ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину майна.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю без перебування у шлюбі з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Відмовити в задоволенні зустрічнлого позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - п'ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, про встановлення факту належності квартири на праві особистої приватної власності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В Зарютін