У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу за розпискою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за розпискою.

Рішенням Подільського районного суду м, Києва від 11 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу з урахуванням 3 % річних у розмірі 1 246 288,20 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що за розпискою від 27 червня 2012 року ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 100 тис. дол. США, які вона зобов'язувалася повернути до 18 листопада 2012 року шляхом внесення суми до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром, який знаходиться у сховищі для індивідуальних сейфів у відділенні № 7 «Дочірній Банк Сбербанку Росії» у м. Києві по вул. П. Сагайдачного, 25, з наступною передачею позивачу ключа від сейфу та довіреності на право користування сейфом з її реєстрацією у відділенні банку.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 у встановлений договором позики строк грошові кошти не повернула, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про їх стягнення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у розмірі 100 тис. дол. США є обґрунтованими.

Однак із таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 заперечувала факт підписання розписки, за згодою сторін суд першої інстанції призначив комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу.

За результатами проведеної експертизи складено висновок від 23 вересня 2013 року № 6893/13-34/6894/13-33/6895/13-32, яким встановлено наступне:

1) підпис, розміщений під друкованим текстом у рядку «ОСОБА_7» у розписці від 27 червня 2012 року від імені ОСОБА_7 виконаний самою ОСОБА_7;

2) будь-які діагностичні ознаки, які б свідчили про вплив на виконавця підпису збиваючих факторів природного характеру, до яких може відноситися виконання в незвичайному стані (хворобливий стан, сп'яніння, стомлення, хвилювання, під дією фармакологічних препаратів, травмування тощо), а також про вплив на виконавця зовнішніх збиваючих факторів (обмеження зорового контролю, незвична поза, незвичне тримання приладу для написання, температурні завантаження) в досліджуваному підписі відсутні;

3) підпис від імені ОСОБА_7 у досліджуваній розписці від 27 червня 2012 року нанесений ручкою, спорядженою чорнилом чорного кольору;

4) питання ухвали щодо встановлення послідовності нанесення друкованого тексту та підпису у розписці від 27червня 2012 року не вирішувалось у зв'язку з ненаданням письмового дозволу судді на застосування таких методів дослідження як вологе копіювання та механічне зняття тонеру деяких штрихів друкованого тексту у досліджуваному документі;

5) встановити час виконання підпису в розписці від 27 червня 2012 року від імені ОСОБА_7 не видається можливим із причин відсутності у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик дослідження часу виконання рукописних записів та підписів чорнилом. Встановити час виконання друкованого тексту у розписці від 27 червня 2012 року від імені ОСОБА_7 не видається можливим із причин відсутності у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик дослідження часу виконання друкованих текстів.

Враховуючи такі відповіді, суд визнав цей висновок неповним та призначив у справі додаткову судово-технічну експертизу спірної розписки, за результатами якої 31 січня 2014 року експертами КНДІСЕ складено висновок № 12545/12546/13-34/12547/12548/13-33, згідно з яким експерт дійшов висновку про те, що у наданій на дослідження розписці від 27 червня 2012 року друкований текст виконаний поверх підпису від імені ОСОБА_7

Однак, у дослідницькій частині висновку експерт зазначив, що: «В наданій на дослідження розписці від 27 червня 2012 року підпис від імені ОСОБА_7 виконаний поверх друкованого тексту». Щодо встановлення часу виконання друкованого тексту та рукописних записів, то за відсутності у експертів відповідної методики зазначені питання не вирішені.

Таким чином, дослідницька та заключна частина вказаного висновку за своїм змістом суперечили одна одній.

Призначаючи повторну експертизу у справі суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із допущеною помилкою у висновку існують сумніви щодо його правильності в частині відповіді на запитання «Чи виконано підпис у розписці від 27 червня 2012 року поверх друкованого тексту?».

Таким чином, 21 травня 2014 року у справі призначено повторну судово-технічну експертизу, проведення якої з метою об'єктивності доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно з висновком експерта НДКЦ при ГУ МВС України в м. Києві від 19 червня 2014 року № 268/тдц у наданій на дослідження розписці від 27 червня 2012 року, яка починається словами (Розписка м. Київ 27 червня 2012 року. Я, ОСОБА_7...» та закінчується словами «... будь-яких претензій до ОСОБА_6 не маю. 27 червня 2012 року ОСОБА_7», спочатку був нанесений друкований текст, після чого був виконаний підпис від імені ОСОБА_7

Вважаючи, що зазначений висновок експерта НДКЦ при ГУ МВС України в м. Києві є неповним та необ'єктивним і суперечить висновку № 12545/12546/13-34/12547/12548/13-33, складеному експертами КНДІСЕ, відповідачем заявлено клопотання про призначення комісійної експертизи (а.с. 4-7, т. 2).

Комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів - фахівців у одній галузі знань (норма частини 1 статті 148 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив із того, що висновок експерта НДКЦ при ГУ МВС України в м. Києві відповідачем не спростований (а.с. 18-19, т. 2).

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 статті 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

У судове засідання з метою усунення протиріч, допущених у висновку, був викликаний експерт ОСОБА_9, який зазначив, що в дослідницькій частині цього висновку було допущено технічну помилку. При цьому експерт підтвердив, що у наданій на дослідження розписці від 27 червня 2012 року друкований текст виконаний поверх підпису від імені ОСОБА_7

Призначаючи повторну експертизу, суд першої інстанції виходив із того, що висновок КНДІСЕ № 12545/12546/13-34/12547/12548/13-33 від 31 січня 2014 року є таким, що викликає сумніви, при цьому суд не зазначив про те, з яких підстав було неможливо усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта.

Крім цього, у дослідницькій частині висновку експерта НДКЦ при ГУ МВС України в м. Києві при проведенні повторної експертизи не вказано причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, як це передбачено пунктом 4.15. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 січня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5.

Однак незгода суду з висновком експерта належним чином немотивована (частина 7 статті 147 ЦПК України).

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач зазначав про те, що розписка була підписана відповідачем в автомобілі у його присутності, натомість висновок експерта від 23 вересня 2013 року містить інформацію про те, що будь-які діагностичні ознаки, які б свідчили про вплив на виконавця підпису збиваючих факторів природного характеру, до яких може відноситися виконання в незвичайному стані (хворобливий стан, сп'яніння, стомлення, хвилювання, під дією фармакологічних препаратів, травмування тощо), а також про вплив на виконавця зовнішніх збиваючих факторів (обмеження зорового контролю, незвична поза, незвичне тримання приладу для написання, температурні завантаження) у підписі відсутні.

Таким чином суд першої інстанції порушив норми статей 147, 148, 150 ЦПК України та статті 212 ЦПК України при оцінці експертних висновків, ну усунув протиріччя між ними та не зважив на те, що у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів - фахівців у одній галузі знань, може бути призначено комісійну експертизу.

Апеляційний суд у порушення норм статей 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив рішення суду першої інстанції на предмет його законності та обґрунтованості.

За таких обставин суди в порушення норм процесуального права не встановили всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відтак судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик