Справа №461/1331/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

при секретарі Підлужному Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, за участю третьої особи - прокуратури Галицького району м.Львова про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди покликаючись на те, що його представником ОСОБА_2 12.01.2015 року було надіслано заяву до Львівського слідчого ізолятора з вимогою негайного його звільнення з-під варти. 29.01.2015 року отримано відповідь Львівського слідчого ізолятора №10/ЛСІ-9/344 від 21.01.2015 року про те, що ОСОБА_1 тримається під вартою на підставі вироку Сихівського районного суду м.Львова від 14.02.2014 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ст.ст. 119 ч.1, 138, 190 ч.2, 190 ч.3, 358 ч.4 КК України ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі; враховуючи те, що згідно вироку запобіжний захід застосований до набрання законної сили залишений без змін - тримання під вартою, то підстав звільнення ув'язненого з-під варти не має. Вважає, що такі дії Львівського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у Л/о незаконними, оскільки строк тримання його під вартою закінчився ще 11.03.2014 року; судовим рішенням такий строк не продовжений; чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено автоматичного продовження дії запобіжного заходу. Незаконними діями, які полягають у протиправному триманні під вартою, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 55 000,00 грн. ,яку просить стягнути з відповідачів.

В ході судового розгляду справи, представник позивача - ОСОБА_2 не одноразово уточняла позовні вимоги та остаточно в уточнених позовних вимогах від 17.08.2015р. просить визнати незаконними дії Львівського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у Львівській області ,які полягають у безпідставному тримання під вартою без ухвали суду та неповідомлення прокурора та суд, які здійснювали кримінальне провадження, у строк, що не перевищує семи діб до закінчення строку дії ухвали слідчого судді (суду) про тримання під вартою або закінчення передбаченого заковом строку тримання під вартою, як запобіжного заходу, оскільки цей строк не продовжено в установленому законом порядку та не долучено копію такого повідомлення до особової справи ув'язненого; зобов'язати відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду шляхом стягнення її з державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, в розмірі 55 000,00 грн..

В обґрунтування уточнених вимог покликається на те, що відповідно до вимог абз. 4 ст. 20 Закону «Про попереднє ув'язнення» та ч. 5 ст. 202 КПК, ч.1 ст.203 КПК України у зв'язку із закінченням строку тримання під вартою, як запобіжного заходу, ОСОБА_1 підлягає негайному звільненню, але всупереч вимог закону тримається незаконно під вартою. Вказує на те, що ОСОБА_1 утримують у Львівському СІЗО відповідно до вироку суду, який 14.02.2014 року продовжив строк тримання під вартою «до вступу вироку в законну силу», який в свою чергу є оскарженим в апеляційному порядку, а тому сам вирок, і його резолютивна частина в законну силу не вступили.

Крім того, вищевказане призвело до його душевних страждань ОСОБА_1; впродовж всього терміну позбавлення волі він не мав можливості реалізувати свої звички, та хобі; не міг користуватись мобільним зв'язком, комп'ютером, спілкуватись з друзями тощо, а тому моральну шкоду він оцінює в 55 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Львівського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у Львівській області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів викладених у письмовому запереченні, суть якого полягає у виконанні ухвал та вироку Сихівського районного суду м.Львова. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів викладених у запереченні. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Прокурор прокуратури Галицького району м.Львова - Лиховид Е.Г. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Заслухавши думку учасників судового засідання, з'ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, вважає, що у позові слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими /ст.ст. 57-59 ЦПК України/.

Відповідно до ст.131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось - до початку розгляду справи по суті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 утримується у Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області (№ 19) на підставі вироку Сихівського районного суду м. Львова від 14.02.2014 року, яким визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 119 ч.1, 138, 190 ч.2, 190 ч.3, 358 ч.4, 70 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений без змін - тримання під вартою. На даний час, у зв'язку з подачею апеляційної скарги, перерахований за Апеляційним судом Львівської області.

Слід зазначити, що правовідносини, які склались між ув'язненим ОСОБА_1 та адміністрацією Львівської установи виконання покарань УДПтСУ у Львівській області (№ 19), з питання тримання під вартою, належать до кримінально-правових, оскільки витікають із кримінально-процесуального законодавства. Тому, питання звільнення з-під варти особи, позбавленої свободи за відсутності судового рішення, вирішується слідчим суддею суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, згідно ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, тобто Галицьким районним судом м. Львова.

Таким чином, Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.02.2015 року, керуючись ст.206 Кримінального процесуального кодексу України, у задоволення скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на незаконне утримання під вартою - відмовлено. Крім того, ухвалою Колегії суддів апеляційного суду Львівської області від 26.01.2015 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про негайне звільнення ОСОБА_1 з-під варти.

Крім того, в позовній заяві зазначається про надання інших доводів тримання під вартою та доказів, як то звернення до прокурора та суду у зв'язку із закінченням строків тримання під вартою. Слід зазначити, що рішення прокурора не може бути підставою тримання під вартою особи, а також установа виконання покарань (чи слідчий ізолятор) не є суб'єктом звернення до прокуратури чи суду для вирішення питання тримання під вартою особи, згідно норм Кримінального процесуального кодексу України. Тому, посилання позивача про надання інших доводів тримання під вартою та доказів, як то звернення до прокурора та суду у зв'язку із закінченням строків тримання під вартою - є безпідставними.

Покликання позивача та його представника на незаконні дії установи виконання покарань УДПтСУ у Львівській області (№ 19) не можуть братись до уваги судом, оскільки ОСОБА_1 тримається під вартою на підставі вироку Сихівського районного суду м. Львова від 14.02.2014 року.

Безпідставним є також посилання позивача на те, що згідно ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або сулу, відшкодовується на загальних підставах; шкода, завдана незаконними діяннями правоохоронних органів та суду, визначеними у даній нормі відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету в повному обсязі незалежно від вини службових осіб вищевказаних органів, оскільки установа виконання покарань не належить до вищевказаних органів.

Тримання ув'язнених і засуджених відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув'язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Наповнення СІЗО установлюється і змінюється ДПтС відповідно до норм житлової площі, встановлених статтею 11 Закону України "Про попереднє ув'язнення". Особам, взятим під варту, забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Норма площі в камері для однієї взятої під варту особи не може бути менше 2,5 кв метра. Ув'язнений ОСОБА_1 з моменту поступлення у Львівську УВП (№ 19) до 31.01.2015 року утримувався в камері загальною площею 10,46 кв.м., та жилою площею 8,46 кв.м. Разом з ним в одній камері утримувався ще один ув'язнений, тобто - з дотримання норм житлової площі та побутових умов, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Камера обладнана меблями, інвентарем і предметами господарського призначення відповідно до чинного законодавства, робочим (денним) та черговим (нічним) освітленням, а також штепсельними розетками для підключення електроприладів. Керування освітленням та розетками здійснюється вимикачами, що встановлюються з боку коридору біля вхідних дверей. Розетки вмикаються адміністрацією СІЗО у час, визначений розпорядком дня. У нічний час доби (з 22-ї години до 6-ї години) камери повинні освітлюватись за допомогою чергового (нічного) освітлення, згідно вимог Наказу Міністерства юстиції України «№460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально- виконавчої служби України». З 31.01.2015 року по даний час утримується в камері загальною площею 22,44 кв.м., та жилою площею 20,44 кв.м. Разом з ним в одній камері утримується ще один ув'язнений, тобто - з дотримання норм житлової площі та побутових умов, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

Ув'язнені і засуджені, які тримаються в СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених ухвалою слідчого судді (суду) або вироком суду.

У відповідності зі ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №6 від 01.11.1996 року суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні

Згідно з вимогами ст.23 ч.3 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ступінь фізичних і моральних страждань з урахуванням індивідуальних психічних властивостей потерпілого, пов'язана з характером правопорушення. Це, мабуть, один з найбільш суб'єктивних факторів. Тривалість страждань у часі та їх інтенсивність (глибина) в основному залежать від особистих властивостей особи. Таким чином, індивідуальні психічні властивості потерпілого - це той фактор, який суд обов'язково повинен враховувати у кожному конкретному випадку. Особиста присутність потерпілого по таких справах повинна бути обов'язковою.

Відповідно до п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

При цьому, відшкодування моральної шкоди можливе за умови, коли право на дане відшкодування передбачено спеціальним законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Нормами пенсійного законодавства такого виду відшкодування не передбачено.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України, ч.4,5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського слідчого ізолятора УДДУ ПВП у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, за участю третьої особи - прокуратури Галицького району м.Львова про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Р.Волоско.