Справа № 1326/8288/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/554/15 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Щербая В.П.,

з участю: представника ПАТ «Укрсоцбанк» - Гаполяка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

24 вересня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом у якому просив:

звернути стягнення на заставне майно, згідно Іпотечного Договору від 14 квітня 2008 року, за реєстровим №1256, майно, що належить ОСОБА_3, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,4 кв.м, житловою площею 24,3 кв.м «шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження» (п.4.6.2.Іпотечного договору), для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 35352,21 доларів США та 4764,49 гривень та виселити ОСОБА_3 із зазначеної квартири (а.с.1-3).

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року позов задоволено.

Звернено стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору, що укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3, посвідчений 14.04.2008 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №1256, на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,4 кв.м, житловою площею 24,3 кв.м, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

За рахунок реалізації вказаної квартири задоволено вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №602/25-186 від 14.04.2008 р. в сумі 35352.21 доларів США та 4764.49 гривень.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 29,4 кв.м, житловою площею 24,3 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 2873,35 гривень судового збору, що був сплачений при поданні позовної заяви.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27 червня 2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не досліджено належним чином факт виникнення простроченої заборгованості, незважаючи на те, що він здійснював платежі належним чином. Вказує, що на момент перегляду заочного рішення діяв ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а тому позов не підлягає до задоволення.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не з'явилися, 05 березня 2015 року подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю ОСОБА_6 в іншому процесі, та відсутністю у відповідача виписки по рахунках його кредитної заборгованості, яке колегією суддів було відхилено із таких підстав.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався на 26 грудня 2014 року, 06 лютого 2015 року та 06 березня 2015 року.

В судовому засіданні 06 лютого 2015 року колегією суддів задоволено клопотання ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 про оголошення перерви в судовому засіданні до 06 березня 2015 року для проведення звірки між позивачем та відповідачем для підтвердження чи спростування дійсної заборгованості позивача за кредитним договором №602/25-186 від 14 квітня 2008 року.

Нових розрахунків сум заборгованості за кредитним договором №602/25-186 від 14 квітня 2008 року відповідач за цей період не подав, відтак, чергове клопотання про відкладення розгляду справи від 05 березня 2013 року розцінюється як недобросовісне здійснення своїх процесуальних прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк» Гаполяка О.В. щодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи установлено, що 14 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір кредиту №602/25-186, за яким позичальнику було надано кошти в сумі 36300 доларів США, зі сплатою 14% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 14 квітня 2923 року (а.с.8-12).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 29,4 кв.м, житловою 24,3 кв.м. (а.с.13-16).

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» (надалі Закон) іпотекодержатель вправі задовольнити своїх вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст.12 цього Закону, а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, і іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно умов Іпотечного договору (п.4.1 ) від 14 квітня 2008 року, Позивач у разі невиконання або неналежного виконання Боржником основного зобов'язання має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення на предмет іпотеки.

Як зазначено у п.4.2 Іпотечного договору у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, а також у разі невиконання (в т.ч. часткового) умов основного договору (в т.ч. непогашення проміжних платежів по кредиту та/або відсотків), Іпотекодавець має право вимагати дострокового виконання Основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_3 умов Кредитного договору №602/25-186 від 14 квітня 2008 року та допущеною заборгованістю, яка станом на лютий 2012 року становила 33982,88 доларів США із них: 30 042,92 доларів США основного боргу та 3 939,96 дол. США - заборгованість по відсотках, Банк 17 лютого 2012 року надіслав ОСОБА_3 вимогу - повідомлення про погашення вказаної заборгованості протягом 30 днів (а.с.20).

Також 17 лютого 2012 року Банком була направлена вимога ОСОБА_3 в порядку ст.ст. 39,40 Закону України «Про іпотеку» (далі «Закону») про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири за адресою: АДРЕСА_1, з метою погашення заборгованості за кредитним договором, як це передбачено ч.3 ст.109 ЖК України (а.с.21-24).

Станом на 26 липня 2012 року, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №602/25-186 від 14 квітня 2008 року становила вже:

30 042,92 доларів США основного боргу;

5 309,29 доларів США заборгованості за відсотками;

4764,49 гривень пені за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту та відсотках нараховану за період з 26.07.2011 року по 25.07.2012 року, а разом 35 350,21 доларів США та 4764,49 гривень.

Таким чином, у зв'язку із порушенням іпотекодавцями обов'язків, встановлених в іпотечному договорі від 14 квітня 2008 року, постійним збільшенням заборгованості за кредитними договором №602/25-186 від 14 квітня 2008 року суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири за адресою: АДРЕСА_1, у порядку, встановленому ст.38, 39 Закону та виселення відповідача із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення в порядку ст.40 «Закону» та ст.109 ЖК України.

Письмові пояснення відповідача ОСОБА_3 про необґрунтованість позовних вимог Банку у зв'язку із невірним розрахунком сум заборгованості (їх непрозорості) (а.с.90-91) є необґрунтованими.

Своїх розрахунків розміру заборгованості за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 чи його представником ОСОБА_6 не наведено.

Таким чином не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги про невірність розрахунків заборгованості позивача на момент постановлення судом першої інстанції рішення по справі.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про застосування до вказаних правовідносин положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

07 червня 2014 року після ухвалення рішення судом першої інстанції, набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Застосування на стадії апеляційного провадження даного Закону не можливе виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У ч.1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У ч.1 ст.304 ЦПК України визначено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції , винятками і доповненнями, встановленими цією главою (розділ V глава 1 Апеляційне провадження).

Із зазначених вимог закону убачається, що апеляційний суд дійсно мав право на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якщо були б підстави, передбачені нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки в такому разі при ухваленні власного судового рішення, апеляційний суд застосовує закон, який є чинним на час ухвалення такого рішення.

У той же час, підстав передбачених нормами матеріального та процесуального права для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 30 вересня 2013 року колегія суддів не знаходить.

Відтак, сам по собі наведений вище Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час його ухвалення місцевий суд не міг його застосувати, так як його не існувало, а апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду з огляду на те законодавство, яке існувало на час його ухвалення.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, відсутні підстави для його перегляду, то й застосування на цій стадії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є неможливим.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.