Номер провадження: 22-ц/785/32/15
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Виноградової Л.Є., Сегеди С.М.

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2014 року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 12.08.2010 року ОСОБА_4, на підставі доручення керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3 на перехресті вул. Болградській та вул. Г.Сталінграду в м. Ізмаїл, допустив зіткнення з автомобілем "Toyota", д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу, яким він володіє, заподіяно технічні пошкодження на суму 7 330 грн. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача - власника джерела підвищеної небезпеки, на свою користь суму завданих збитків в розмірі 7 780 грн., з яких 7 330 грн. - сума матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу та 450 грн. - вартість проведення експертного товарознавчого дослідження.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 7 780 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 77,80 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, що з'явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки покладається на власника джерела підвищеної небезпеки, оскільки водій, на момент вчинення ДТП, керував автомобілем без належних повноважень.

Однак, погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду скасовує і ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року на перехресті вулиць Болградської та Героїв Сталінграду у м. Ізмаїлі Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "ІВЕКО", належного ОСОБА_3, якою керував ОСОБА_4, та автомобіля "ТОЙОТА", що належав ОСОБА_7, яким керував ОСОБА_2

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 28 вересня 2010 року винним у скоєнні даного ДТП визнано ОСОБА_4 і його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ст. 124 КУпАП.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (Договору оренди, довіреності тощо).

Допустимих доказів того, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_4 керував автомашиною "ІВЕКО" без належних документів, матеріали справи не містять.

Судом також було встановлено, що 11 червня 2010 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 довіреність на право керування автомобілем "ІВЕКО", а отже на момент скоєння ДТП ОСОБА_4 керував цим автомобілем на законній підставі, а значить був володільцем джерела підвищеної небезпеки і у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України повинен відшкодувати матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Слід також врахувати, що позивач на момент скоєння ДТП керував автомашиною "ТОЙОТА" на підставі доручення, виданого власником транспортного засобу ОСОБА_7, йому а також ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з однаковим для всіх об'ємом повноважень у тому числі з правом переобладнання та ремонту.

Заявляючи позов про відшкодування шкоди внаслідок ДТП від свого імені, позивач не надав суду допустимих доказів того, що збитки були заподіяні саме йому і що саме він поніс витрати на проведення ремонту автомобіля після ДТП.

Оскільки позивач не навів доказів заподіяння збитків саме йому, наявність шкоди та її розмір, а також звернувся з позовом не до тієї особи, на яку покладається законом обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись: п. 2 ч. 1 ст. 307; п. п. 3, 4 ст. 309; 316; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2014 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

Л.Є. Виноградова

С.М. Сегеда