У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 7 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2014 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки № 70309-1п від 3 серпня 2007 року, що був укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України», поручителем ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2

Свої вимоги мотивувала тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя. Крім того, сам договір поруки був укладений 3 серпня 2007 року, за один місяць до підписання основного кредитного договору від 3 вересня 2007 року. Позивачка також стверджувала, що були порушені умови договору поруки, які передбачають повідомлення поручителя про наявність простроченої заборгованості боржника.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 7 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

На це рішення позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій вона просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Стверджує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повністю встановлено фактичні обставини справи та надано їм невірну правову оцінку.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивачки ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та його представник скаргу підтримали та просили задовольнити. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» скаргу не визнав та просив відхилити.

Вислухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 3 вересня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на суму 500 000 грн. під 10, 5 % річних строком на десять років на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 2 вересня 2017 року (а.с.13-15).

З метою забезпечення виконання основного зобов'язання між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 3 серпня 2007 року № 70309-1п, за яким поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Пунктом 3.4 вказаного кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника та поручителя дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником та поручителем будь-яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за іпотечним договором.

У позовній заві ОСОБА_1 вказувала на те, що договір поруки не міг бути укладений 3 серпня 2007 року, за один місяць до підписання основного кредитного договору. Судом першої інстанції було встановлено, що у тексті договору поруки наявна технічна помилка, що підтверджується у тому числі й тим, що у цьому ж тексті містяться неодноразові посилання на кредитний договір від 3 вересня 2007 року № 70309. Насправді договір поруки було підписано 3 вересня 2007 року. При цьому, ОСОБА_1 підписала його особисто, що сторони не заперечили. Наявність такої технічної помилки не може бути підставою для задоволення позову про визнання договору поруки припиненим. Такий висновок суду першої інстанції є правильним, колегія з ним погоджується.

Свої вимоги позивачка пов'язувала також із тим, що боржник за кредитним договором ОСОБА_2 не виконував своїх зобов'язань перед кредитором, про що її не було повідомлено у встановлений строк.

У зв'язку із цим, колегія констатує наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

В укладеному між сторонами договорі поруки передбачено випадки припинення поруки, а саме у п. 4 цього договору (а.с.11).

Водночас, умова договору поруки про те, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором (п.4.1. договору поруки) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року (справа № 6-78цс12), від 8 жовтня 2014 року (справа № 6-128цс14), від 18 жовтня 2013 року (справа № 6-107цк13).

Водночас, відповідно до пункту 4.2. вказаного договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором № 70309 від 3 вересня 2007 року не пред'явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі № 70309 від 3 вересня 2007 року строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - 2 вересня 2017 року. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком. Такі самостійні зобов'язання деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами. Разом з тим, відповідно до п. 4.2.2 цього кредитного договору кредитор вправі вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами.

Така умова договору узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (у даній справі до 2 вересня 2017 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами в межах позовної давності щодо кожного з цих платежів).

У такому разі шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України протягом якого кредитор вправі пред'явити вимогу до поручителя обчислюється з дня пред'явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості. Така правова позиція узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), у якій розмежовано строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором, окремих самостійних зобов'язань (відповідно до графіку) та вимоги про дострокове погашення кредиту.

Судом встановлено, що у ПАТ «Державний ощадний банк України» виникло право достроково пред'явити вимогу про дострокове повернення кредиту у зв'язку із тим, що боржник допустив прострочення виконання своїх зобов'язань і така вимога була пред'явлена у встановлені законом і договором строки як до основного боржника, так і до поручителя.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що банк повинен був пред'явити позов до поручителя по спливу шести місяців після першого неплатежу, який мав місце 8 липня 2010 року (а.с.10 розрахунку заборгованості), до уваги не приймається. Цей аргумент стосується лише окремого (самостійного) місячного платежу, а не вимоги про дострокове погашення заборгованості, право на яке передбачено кредитним договором, з яким поручитель погодився.

Судом встановлено, що 30 липня 2013 року до боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 було пред'явлено вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі (лист № 13/451), а 28 жовтня 2013 року пред'явлено позов про стягнення боргу за кредитним договором № 70309 від 3 вересня 2007 року, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку. Отже, доводи скаржника про пропуск цього строку ґрунтуються тільки на його припущеннях, які спростовані наявними у справі доказами.

За цих обставин колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає, а доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 7 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________