Справа №577/6101/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В.В.
Номер провадження 22-ц/788/222/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2014 року про залишення без розгляду скарги на дії державного виконавця та її повернення

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2014 року залишено скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця без розгляду та повернуто скаржнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою поновити строк на оскарження постанови державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції не дослідив той факт, що нею не був пропущений строк для звернення зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки оскаржувану постанову державного виконавця вона отримала лише 1 грудня 2014 року, скаргу подала 05 грудня 2014 року в п'ятницю, а зареєстровано її - 08 грудня 2014 року у понеділок, а тому скарга подана у десятиденний строк, передбачений законодавством.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

08 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції, мотивуючи її тим, що 07 лютого 2013 року Конотопський міськрайонний суд за її позовом ухвалив рішення про зобов'язання ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, дозволивши ОСОБА_3 демонтувати двері вказаної квартири.

На підставі зазначеного рішення 15 травня 2013 року їй був виданий виконавчий лист №2/577/5/2013, який вона пред'явила до виконання до відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції.

14 березня 2014 року державний виконавець Ларіонов А.С. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вказану постанову вона отримала 01 грудня 2014 року особисто від Ларіонова А.С. без будь-яких відповідних відміток про це.

Посилалась на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем Ларіоновим А.С. винесена передчасно, без дотримання вимог ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначала, що в квартирі проживає родич відповідачки ОСОБА_4 -ОСОБА_6 з родиною без будь-яких правових підстав, тобто рішення суду фактично не виконане, в тому числі і в частині демонтажу дверей.

Просила визнати дії державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції Ларіонова А.С., які виразилися у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2/577/5/2013, незаконними і зобов'язати начальника відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 14 березня 2014 року, поновити виконавче провадження і належним чином виконати рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця без розгляду та повертаючи її заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що скаргу подано з пропуском строку, встановленого ст. 385 ЦПК України, та відсутнє клопотання про його поновлення.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам процесуального права.

Ст. 383 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до п. 16 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону «Про виконавче провадження»), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Як вбачається з скарги ОСОБА_3 на постанову державного виконавця від 14 березня 2014 року, вона посилається на те, що копію вказаної постанови вона отримала лише 1 грудня 2014 року.

В оскаржуваній ухвалі судді взагалі не зазначено, яку постанову державного виконавця, від якого числа, щодо якого боржника оскаржила ОСОБА_3, чому строк її оскарження суддя вважає пропущеним; коли, вважає, закінчився цей строк, враховуючи, що доводи ОСОБА_3 про дату фактичного отримання оскаржуваної постанови від 14 березня 2014 року, а саме - 1 грудня 2014 року, не спростовані.

В наданому апеляційному суду запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді від 8 грудня 2014 року відділ ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції вказаної обставини не спростував та не послався на безспірні докази на підтвердження того, що оскаржувану постанову державного виконавця від 14 березня 2014 року ОСОБА_3 отримала раніше.

При вирішенні питання про те, чи дотриманий заявницею строк оскарження дій державного виконавця, а якщо не дотриманий, то які підстави можна вважати поважними для поновлення цього строку, необхідно враховувати прецедентну практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

З огляду на зазначене, у судді суду першої інстанції не було правових підстав для залишення скарги без розгляду та її повернення, оскільки не перевірено обставини, якими скаржниця обґрунтовувала дотримання нею строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2014 року про залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду та її повернення скасувати.

Справу направити до Конотопського міськрайонного суду Сумської області на новий розгляд питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -