У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шеремети Ю.С.

при секретарі Матвієнко А.В.

за участю заявника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

боржника ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові подання старшого державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 в праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

30.09.2014 старший державний виконавець Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання останнім зобов'язань, згідно виконавчого документу, покликаючись на те, що на виконанні у Франківському ВДВС Львівського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-466/141/13 від 30.07.2013 року виданий Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, 15.09.2011р.н., в розмірі ? частки з усіх видів заробітку ОСОБА_3, починаючи з 25.01.2013р. і до досягнення сином повноліття.

В поданні зазначає, що 30.01.2014 державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції, на підставі вищезазначеного виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

03.12.2014 винесено постанову про розшук майна боржника, згідно якої оголошено розшук майна відповідача, а саме належного йому на праві приватної власності автомобіля НОМЕР_1, 1995 р. в.

Станом на 30.08.2014 існує заборгованість по виконавчому документу, яка становить 26066,86 грн., що, на його думку, свідчить про ухилення боржника від сплати аліментів.

З огляду, на те, що у боржника є наявні невиконанні зобов'язання, покладені на нього вищезгаданим виконавчим документом, просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві вїзду та виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань по виконавчому листу №2/466/141/13 виданого 30.07.2013 Шевченківським районним судом м. Львова, що перебуває на виконанні у Франківському ВДВС Львівського міського управління юстиції.

В судовому засіданні 18.03.2015 заявник своє подання від 18.08.2014 підтримав повністю та пояснив, що ОСОБА_3, на підставі виконавчого, листа щомісячно добровільно сплачує на рахунок ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 650 грн. У звязку з чим, постанова про примусове стягнення заборгованості з заробітної плати боржника ним не виносилась та відповідно для виконання за місцем праці ОСОБА_3 така не скеровувалась. Однак, зважаючи на те, що заборгованість таки існує, автомобіль який зареєстрований на боржника оголошено в розшук, просить подання задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні просив подання задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_3 умисно ухиляється від сплати аліментів і саме з цією метою в жовтні 2013р. змінив місце праці, де заробітна платня в нього значно менша, ніж була раніше. В матері боржника відкритий депозитний рахунок в банку, кошти на якому, він вважає, належать боржнику, а відтак просить задовольнити подання та заборонити ОСОБА_3 виїзд за кордон до повного погашення боржником заборгованості.

Боржник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1, оскільки наведені у такому обставини не відповідають дійсності. Пояснив, що з жовтня 2013 року працює на посаді регіонального менеджера з бізнесу в ПАТ «Імексбанк», його заробітна плата з врахуванням податків становить 1793 грн., інших доходів у нього не має. З вказаної заробітної плати він щомісячно добровільно сплачує на рахунок ОСОБА_4 аліменти в розмірі 650 грн. Частина з цієї суми - це поточні аліменти, решта - заборгованість. Копії квитанцій про сплату ним аліментів, щомісячно особисто надавав державному виконавцю. Зазначив, що наявна заборгованість виникла не у звязку з його ухиленням від сплати аліментів, а у звязку з тим, що така утворилась за час розгляду справи про стягнення аліментів в суді.

З приводу автомобіля НОМЕР_1, 1995 р. в., на який державним виконавцем накладено арешт та оголошено в розшук пояснив, що даним автомобілем він не користується останніх 5 років, так як продав його по дорученню, а відтак фактично ним не володіє та не розпоряджається. Окрім того зазначив, що загалом на рахунок ОСОБА_4 сплатив аліментів на суму більше 10 000 грн.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що дане подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Крім цього, відповідно до ст.2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11.09.1993 р.) та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Норми п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» передбачають, що громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Вимогами п. 4.1.1 ст. 4.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮУ від 15.12. 1999 року № 74/5, визначено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі за умов, передбачених для вручення судових повісток (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення суду.

Як вбачається з виконавчого листа №2/466/141/13 виданого 30.07.2013 Шевченківським районним судом м. Львова з ОСОБА_3 стягуються на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, 15.09.2011р.н., в розмірі ? частки з усіх видів заробітку ОСОБА_3, починаючи з 25.01.2013р. і до досягнення сином повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.9) загальна заборгованість перед ОСОБА_4 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_5 складала 30616,86 грн., станом на 30.08.2014 така зменшилась та складала 26066,86 грн., в той же час, у відповідності до довідки державного виконавця Чиж Н.М. про розрахунок заборгованості по аліментах, та квитанції від 18.03.2015 поданої в судовому засіданні боржником, така зменшилась, та станом на 19.03.2015 становить 21311,47 грн. Наведену обставину щодо зменшення розміру заборгованості особисто підтвердив в судовому засіданні 19.03.2015 і сам державний виконавець Чиж Н.М.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2014 вбачається, що державним виконавцем не встановлювався строк для добровільної сплати заборгованості та як пояснив в судовому засіданні заявник вимога про негайне погашення заборгованості також боржнику не ставилась та до його відома не доводилась. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують отримання боржником вимоги про добровільне виконання зобов'язання чи про негайне виконання та докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження".

03.12.2014 р. старшим державним виконавцем Чиж Н.М. винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено розшук майна належного ОСОБА_3, а саме, автомобіля НОМЕР_1, 1995 р. в.

Докази вжиття старшим державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 інших дій, окрім, як прийняття ним постанови про оголошення 18.06.2014 р. розшуку майна боржника, в матеріалах справи відсутні.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Постанова про розшук майна боржника на яку покликається в своїх поясненнях старшим державним виконавцем Чиж Н.М. винесена ним після звернення до суду з даним поданням.

Відтак, сам факт існування заборгованості у боржника не може свідчити про ухилення від виконання покладених на нього обов'язків. Не може вважатись ухиленням боржника від виконання зобов'язання і невиконання таких внаслідок відсутності у нього майна.

Разом з тим слід звернути увагу і на те, що права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження передбачені ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

Так, частиною 6 зазначеної статті Закону визначено, що боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник щомісячно з'являється до державного виконавця та надає йому копії квитанцій про оплату поточних аліментів та частини заборгованості, про що свідчать підписи заявника на копіях долучених квитанцій про оплату, та таке не заперечував в засіданні і державний виконавець.

Державним виконавцем не наведено та до подання не долучено жодних доказів, з яких можливо було б зробити беззаперечний висновок, що дійсно мало місце ухилення боржника від виконання рішення суду, яке полягає в тому, що він вчиняє будь-які свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні при тому, що виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Відсутні такі відомості й в змісті подання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Доводи представника стягувача щодо відкритого депозитного рахунку на ім'я матері боржника, кошти на якому, як він вважає належать ОСОБА_3, а також те, що боржник звільнився з попереднього місця праці з метою ухилення від сплати аліментів є такими, що не спростовують висновків суду про відмову у задоволенні подання, оскільки, в силу ст. 10 ЦПК не надано суду жодного підтвердження зазначеної обставини.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем не обґрунтовано та не підтверджено доказами необхідності застосування до боржника обмеження конституційних прав, а саме - тимчасового обмеження у праві вїзду та виїзду за межі України, а також жодним чином не доведено того, що боржник має намір виїхати за кордон з метою ухилення від виконання зобов'язань, окрім того законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.33 Конституції України, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 3, 6ч.1 п.5 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ч.1, ч.2 ст.14, ст.377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві вїзду та виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань по виконавчому листу №2/466/141/13 виданого 30.07.2013 Шевченківським районним судом м. Львова - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.С. Шеремета