Справа № 146/1249/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"29" вересня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

при секретарі Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1 до Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

7 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нимна земельну ділянку площею 3,11 га, яка розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належну відповідно до Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Яланецькою сільською радою Томашпільського району Вінницької області 4 січня 2002 року на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов обґрунтований наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Яланець Томашпільського району померла ОСОБА_4, яка доводилася матір'ю позивачу.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки розміром 3,11 га, що розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району, належної їй як спадкоємцеві після смерті її громадянського чоловіка ОСОБА_3, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Яланецькою сільською радою 4 січня 2002 року на ім'я ОСОБА_3

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 перебувала у фактичному шлюбі з ОСОБА_3 з 1967 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто проживала із спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. ОСОБА_4 вказане майно прийняла у спадщину, але не встигла оформити в зв'язку зі своєю смертю.

Крім того, позивач вказує, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, тому в липні 2015 року звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадщину за законом на вказане майно, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім'я ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив позов задовольнити.

Представник відповідача Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнав, просить справу розглянути за відсутності представника.

Згідно ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року відмовлено у визнанні Яланецькою сільською радою позову ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме в день смерті спадкодавця ОСОБА_3 В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення даних спірних правовідносин.

Цивільний кодекс України в редакції 1963 року передбачає дві черги спадкування за законом (ст..ст. 529-530 ЦК України). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1, його матір'ю була ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Яланецької сільської ради № 346 від 17 листопада 2003 року, ОСОБА_4 дійсно проживала із ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тридцять п'ять років у фактичному шлюбі.

Відповідно до довідки Яланецької сільської ради № 268 від 8 травня 2013 року, ОСОБА_4 дійсно проживала із чоловіком ОСОБА_3 в с.Яланець Томашпільського району із 1967 року по день смерті чоловіка-ІНФОРМАЦІЯ_2, вели спільне господарство, вдруге заміж не виходила до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. (Згідно вищезазначених довідок вбачається розбіжність у дні смерті ОСОБА_3).

Відповідно до довідки Яланецької сільської ради № 420 від 3 вересня 2015 року, після смерті ОСОБА_3, який проживав в АДРЕСА_1, та помер ІНФОРМАЦІЯ_2, залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, що посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Яланецької сільської ради від 5 жовтня 2001 року (площа земельної ділянки 3,11 га, акт зареєстрований в книзі державних актів на право власності за № НОМЕР_3); майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2, виданий Яланецькою сільською радою від 7 червня 2001 року). Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем згідно закону залишився ОСОБА_1, що на день смерті проживав разом із вітчимом ОСОБА_3 Інших спадкоємців, передбачених ст.. ст.. 1261, 1262 ЦК України, у спадкодавця не має.

Однак, на зазначений час відповідно до норм ЦК України в ред.1963 року особи, які проживали однією сім'єю не менше п'яти років із спадкодавцем, в коло спадкоємців за законом не входили. Відповідно до ст. 531 ЦК України в ред.1963 року в коло спадкоємців за законом, крім спадкоємців за законом першої та другої черги, входили непрацездатні особи, які знаходилися на утриманні померлого.

Відповідно норм Цивільного кодексу України, при розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про права на спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 11 вересня 2015 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_4, заведена за № 54/2011. Заява була подана ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видано ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із земельної ділянки площею 2,51 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому (ОСОБА_4) на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого Яланецькою сільською радою 4 січня 2002 року на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Яланецької сільської ради від 5 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_5.

Отже, ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняла, відповідно спадкове майно після смерті ОСОБА_3 не входить в спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_4

За таких обставин відповідно до ст.174 ЦПК України ухвалою від 29 вересня 2015 року Яланецькій сільській раді відмовлено у прийнятті визнання позову.

Враховуючи, що ОСОБА_1-позивач у даній справі- не входить до кола спадкоємців ОСОБА_3, його мати ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняла, відповідно підстав для визнання права власності ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, який проживав громадянським шлюбом із ОСОБА_4, суд не знаходить, у зв'язку з чим суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 529-531, 548-549 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майновідмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 2 жовтня 2015 року.

Суддя: О. В. Пилипчук