УХВАЛА

08 червня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства «КИЇЕНЕРГО» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту електроенергію, -

В С Т А Н О В И В:

22.05.2015 позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

25.05.2015 відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями відбулося визначення судді з розгляду даної справи та 25.05.2015 матеріали позову отримані головуючим по справі.

08.06.2015 на вимогу ч.3 ст.122 ЦПК України судом отримана відповідь із адресно-довідкового бюро щодо підтвердження реєстрації відповідача в Солом`янському районі м. Києва.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по справі, приходжу до наступного висновку.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 16259,18 грн. боргу за спожиту електроенергію, 3% річних та інфляційну складову в сумі 5527,11 грн. та зарахувати їх на спеціальні рахунки, вирішити питання про судові витрати.

Проте, всупереч п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач не зазначає доказів на підтвердження кожної обставини на підтвердження своїх вимог. Процесуальний закон вимагає саме на цій стадії зазначити всі докази на підтвердження своїх вимог, представлення яких можливе вже на подальших етапах руху позовної заяви, зокрема, під час судового розгляду.

Так, не зазначено доказів на підтвердження того, що відповідач користується тими послугами, про які мова йде у позовній заяві, також не підтверджено з чого виходить позивач стверджуючи про те, що «з`ясовано», що відповідач не сплачує за фактичне споживання електроенергії, не зазначено доказів на підтвердження існування не тільки заборгованості в саме такому розмірі як наполягає позивач, але й не підтверджена сама її наявність.

Зміст позовної заяви зводиться лише до цитування окремих положень ЦК України та Правил розрахунків населення за спожиту енергію.

Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях і на цьому чітко акцентує увагу Європейський суд з прав людини, який зазначає в рішеннях Філіс проти Греції, Міцци проти Мальти, що право на звернення до суду не є абсолютним і особа, яка має намір ним скористатися повинна дотримуватися порядку, передбаченого національним законодавством конкретної держави.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Окремо суд звертає увагу на відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., зареєстрований в Солом`янському районі АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «КИЇЕНЕРГО» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту електроенергію, - залишити без руху.

Розяснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі позовної заяви у редакції, яка буде відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк