АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Ап. Провадження № 22-ц/796/1280/2015 Доповідач - Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Газенерго-Україна», за участю третьої особи ОСОБА_3, про стягнення суми вихідної допомоги при звільненні, суми середнього місячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 ОСОБА_2 звернувся до суду з наведеним позовом, уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи (а.с.106), просив суд стягнути з відповідача на його користь суму вихідної допомоги у розмірі 350 000 грн., суму середнього місячного заробітку за період з 19 травня 2014 року по день фактичного розрахунку пропорційно частині вчасно несплаченої вихідної допомоги, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. в іншій частині позову залишити без розгляду (а.с.106).

Позивач зазначав, що звільнення відбулось за ініціативою акціонера, за умовами трудового контракту має бути виплачено 12 посадових окладів, а виплачено лише вихідну допомогу у розмірі 5 посадових окладів у розмірі загалом 250 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року у позові відмовлено (а.с.212-217).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що на його думку, рішення суду є необґрунтованим, упередженим, необ'єктивним, таким, яке ухвалено з недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема апелянт вказує, що факт існування заяви про звільнення за власним бажанням не доведено, її зміст, дату, обставини не дослідженні та не встановлені належним чином.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу, представник відповідача - ОСОБА_4 (довірність а.с.29) та третя особа скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

За матеріалами справи позивач звертався з вимогою про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 березня 2014 року до дня поновлення на роботі, який на дату звільнення становить 50 000 грн. на місяць; стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

У серпні 2014 ОСОБА_2 звернувся з окремим позовом (а.с.57) до Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) «Газенерго-Україна», в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму вихідної допомоги у розмірі 600 000 грн., суму середнього місячного заробітку за період з 19 травня 2014 року по день фактичного розрахунку, моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року цивільну справу № 757/23804/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Газенерго-Україна» про стягнення суми вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди об'єднано із цивільною справою № 757/23802/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Газенерго-Україна» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (а.с.99).

Ухвалою цього ж суду від 03 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПрАТ «Газенерго-Україна», третя особа ОСОБА_3, в частині заявлених позовних вимог про визнання звільнення позивача, проведеного з ініціативи власника, незаконним та поновлення позивача на посаді директора ПрАТ «Газенерго-Україна», стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 березня 2014 року до дня поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. залишено без розгляду (а.с.130-131).

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з трудового контракту від 17 вересня 2010, ОСОБА_2 наймається (призначається) на посаду директора ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна» на термін з 17 вересня 2010 року по 17 вересня 2015 року (а.с.196-200)

Пунктом 6.2 трудового контракту сторонами закріплено, що цей контракт припиняється, зокрема, за згодою сторін (а.с.62).

Підставами припинення трудового контракту, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є угода сторін.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», - судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відповідно до положень пунктів 3.6 та 3.7 трудового контракту дає підстави дійти до висновку, що сторонами погоджено добровільне звільнення або вихід на пенсію (п. 3.6 контракту) та дострокове припинення за ініціативою акціонера відносин з директором (п. 3.7 контракту).

Наказом № 3-К від 17 вересня 2010 року ОСОБА_2 призначено на посаду директора ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна» з 17 вересня 2010 року згідно протоколу № 2 від 17 вересня 2010 року (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи та зазначається сторонами, в подальшому ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна» змінило свою назву на ПрАТ «Газенерго-Україна».

Відповідно до рішення акціонера ПрАТ «Газенерго-Україна» - Compagnia Generale Idrocarburi S.p.a від 20 березня 2014 року, в особі директора Компанії Фабріціо Стефанеллі, прийнято рішення про звільнення з посади директора товариства ОСОБА_2 згідно поданої ним заяви з 26 березня 2014 року, також було вирішено обрати на посаду директора товариства ОСОБА_3 з 26 березня 2014 року (а. с.10).

26 березня 2014 року на підставі рішення акціонера ПАТ «Газенерго-Україна» від 20 березня 2014 року видано наказ ПрАТ «Газенерго-Україна» № 5-к, яким звільнено ОСОБА_2 з посади директора на виконання п. 1 рішення акціонера ПрАТ «Газенерго-Україна» б/н від 20 березня 2014 року. З наказом ознайомлено ОСОБА_2 під розпис (а.с. 32).

Того ж дня, 26 березня 2014 року, ОСОБА_2 подав заяву на ім'я новопризначеного директора ОСОБА_3 про прийняття його з 27 березня 2014 року на посаду першого заступника директора ПрАТ «Газенерго-Україна» (а.с.33).

27 березня 2014 року наказом по ПрАТ «Газенерго-Україна» з особового складу №7-к ОСОБА_2 призначено на посаду першого заступника директора ПАТ «Газенерго-Україна», про що його було ознайомлено під розпису в той же день (а.с.34).

Відповідно до п. 3.6. укладеного з ОСОБА_2 трудового контракту від 17 вересня 2010 року, у разі добровільного звільнення останнього йому виплачується грошова допомога у розмірі 5 посадових окладів, що становить 250 000,00 грн. протягом 60 календарних днів з дня добровільного звільнення.

На виконання пункту 3.6 трудового контракту, 25 квітня 2014 року видано наказ №13-к, яким прийнято рішення про виплату ОСОБА_2 обов'язкову (вихідну) допомогу при добровільному звільненні з посади директора ПАТ «Газенерго-Україна» у розмірі 250 000,00 грн., дану виплату здійснити 2-ма рівними частинами по 125 000,00 грн. впродовж 2-х місяців з дати звільнення. З даним наказом ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис в той же день, та жодним чином не заперечував проти вказаних виплат (а.с.35).

Виплату вихідної допомоги здійснено 29 квітня 2014 року, що підтверджується банківською відомістю зарахувань на картрахунки працівників № 58 від 29 квітня 2014 року та 26 травня 2014 року, що підтверджується банківською відомістю зарахувань на картрахунки працівників № 61 від 26 травня 2014 року (а.с.36,37).

При розгляді справи в апеляційній інстанції, в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що йому було виплачено 250 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не було доведено факту добровільного звільнення позивача спростовуються матеріалами справи.

Позивач, без будь-яких заперечень чи зауважень, ознайомлений з наказом про його звільнення, про що свідчить його підпис. В наказі підставу звільнення вказано - рішення акціонера без номеру від 20 березня 20014 року. Згідно цього рішення, одним із питань порядку денного було питання про звільнення з посади директора товариства ОСОБА_2 згідно поданої ним 26 березня 2014 року заяви про звільнення (п.1 а.с.10).

В день звільнення, 26 березня 2014 року ОСОБА_2 подано заяву про прийняття на роботу на посаду першого заступника директора товариства з 27 березня 2014 року (а.с.33).

27 березня 2014 року видано наказ № 7-к про призначення ОСОБА_2 першим заступником директора. З наказом останній ознайомився, про що свідчить підпис.

Ці обставини свідчать про добровільність звільнення ОСОБА_2. з посади директора товариства.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, зазначивши, що позивач, проставивши підпис про ознайомлення з наказами про звільнення з посади директора, про призначення на посаду першого заступника директора товариства, отримавши грошову вихідну допомогу у розмірі як при добровільному звільненні, підтвердив досягнуту між сторонами домовленість про добровільне його звільнення з 26 березня 2014 року з подальшим працевлаштуванням на посаду першого заступника директора, тобто мало місце звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: