Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1853/15 Головуючий у 1 інстанції Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2015 року у справі за заявою головного психіатра комунальної установи "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради Паталах Ф.В. про примусову госпіталізацію ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року головний психіатр КУ "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради Паталах Ф.В. звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_3

В заяві зазначав, що ОСОБА_3 страждає на хронічний токсоплазмоз, вторинна латентна форма, інвалід II групи. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у психіатричних закладах у зв'язку із загостренням психічного розладу та похибками в прийомі амбулаторного підтримуючого лікування. Під час кожного стаціонарного лікування хворому проводилось лабораторне обстеження. За результатами огляду психічний стан ОСОБА_3 кожний раз кваліфікований як шизофренія, параноїдна форма, безперервно прогредіентний перебіг, галюцінаторно-параноїдний синдром, зростання емоційно-вольового зниження. Лікування отримував згідно Протоколів надання психіатричної допомоги, в повному обсязі за бюджетні кошти. Наркотичної залежності від призначених препаратів ніколи не було і немає. Побічних дій на лікарські засоби не зафіксовано. На проведеному лікуванні нейролептиками завжди відмічалась позитивна динаміка і при стабілізації психічного стану ОСОБА_3 виписувався із стаціонару. У зв'язку з незгодою матері з діагнозом психічного розладу та тактикою медикаментозного лікування ОСОБА_3 неодноразово створювались комісійні перевірки щодо ефективності та законності надання медичної допомоги сину, за висновками яких порушень не встановлено. З 09.12.2014 року по теперішній час ОСОБА_3 перебуває на лікуванні в КУ "Обласна клінічна психіатрична лікарня" ЗОР у зв'язку із загостренням психічного розладу. Знаходиться на загальних підставах, так як дав згоду на госпіталізацію та лікування, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 в медичній документації. Але під впливом матері ОСОБА_5 на другий день відмовився від прийому нейролептиків.

Просив суд вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_3, 1985 року народження.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2015 року заяву задоволено.

Госпіталізовано у примусовому порядку ОСОБА_3, 1985 року народження до психіатричного закладу - структурного підрозділу комунальної установи "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Седова, 6.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву Головного лікаря КУ "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради Паталаха Ф.В., суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_3 наявні агресивні тенденції, неадекватна поведінка, яка обумовлена маячною симптоматикою, елементи соціальної та власної небезпечності, у зв"язку з чим останній може бути небезпечним для оточуючих у випадку його виписки. Від добровільного лікування ОСОБА_3 відмовляється. Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Але вказаним вимогам закону повністю рішення суду першої інстанції не відповідає.

Зі змісту статті 279 ЦПК України заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу".

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров"я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 19 грудня 2014 року ОСОБА_3 був госпіталізований в КУ "Обласна клінічна психіатрична лікарня" ЗОР у зв"язку із загостренням психічного розладу і знаходиться в лікарні по теперішній час. Знаходиться на загальних підставах, так як дав згоду на госпіталізацію та лікування. Однак на наступний день відмовився від прийому нейролептиків.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: 1) вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або 2) неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В заяві про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку представник психіатричного закладу як підставу госпіталізації зазначає наявність агресивних тенденцій у ОСОБА_3 та його неадекватну поведінку, значного погіршення психічного стану, який спричинений через відмову ОСОБА_3 від лікування.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення заяви вважав такі обставини встановленими. Проте, достатніх належних доказів на підтвердження агресивної та неадекватної поведінки ОСОБА_3 внаслідок встановленого у нього захворювання матеріали справи не містять.

Сама ж по собі неадекватна поведінка ОСОБА_3 без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку.

Належних доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_3 чи виявлення останнім наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, суду не надано ( п.1 ч.1 ст.14 Закон України "Про психіатричну допомогу").

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та його представник мати ОСОБА_5 не відмовляються від лікування, а лише заявляють про неправильне лікування психотропними препаратами, які не допомагають лікуватися, а навпаки призводять до погіршення стану здоров"я ОСОБА_3 В підтвердження зазначених доводів ОСОБА_5 в березні 2014р. була подана заява до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області про те, що лікарі психіатричної лікарні неналежно виконують свої медичні обов"язки щодо лікування її сина ОСОБА_3 В рамках досудового розслідування за ознаками ч.1 ст. 140 КК України 26.12.2014р. була винесена постанова про призначення комплексної комісійної судово-медичної експертизи (а.с. 75).

Отже, обставин (підстав), що передбачені ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", і які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію та проведення лікування ОСОБА_3 в психіатричній лікарні в примусовому порядку, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах матеріального закону та матеріалах справи.

А тому рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення заяви головного психіатра комунальної установи "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради Паталаха Ф.В. про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313,316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Головного психіатра комунальної установи "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради Паталаха Ф.В. про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: