З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 643/8468/14-ц
Пр. № 2/643/161/15
21.01.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді Зінченко Ю.Є.
при секретарі Колтур Я.С.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд
Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 перед банком за вказаним кредитним договором, між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір іпотеки від 16.09.2008 № РМL-703/285/2008.
Згідно з умовами вказаного договору, предметом іпотеки було встановлено трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,4 квадратних метри, житловою площею 43,9 квадратних метри, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 перед банком, 16.09.2008 між банком та громадянином Нігерії, який перебуває в Україні на підставі посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-703/285/2008.
Відповідно до умов зазначеного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань перед банком за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його боргових зобов'язань в повному обсязі таких зобов'язань (п.1.1 Договору поруки).
На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 та договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010, банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, укладеним між Банком та відповідачем ОСОБА_1 та Договором поруки, укладеними між Банком та відповідачем ОСОБА_2
Таким чином, до позивача перейшли права банку щодо права вимоги за кредитним договором і договором іпотеки та за договором поруки.
Згідно з п. 1.1 ч. 2 Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користувач кредитом в порядку і строки, визначені на умовах Кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом було прийнято використовувати плаваючу процентну ставку, у розмірі, визначеному сторонами договору як 5,99% + FIDR (п. 3 ч. 1 Кредитного договору).
Так, в порушення умов Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитним договором.
Згідно з п. 4.1.1 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник (Відповідач 1) зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з кредитним договором.
Крім того, п. п. 4.1.2, 4.1.3 Кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник (Відповідачі), крім пені, передбаченої п. 4.1.1 кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25,00 гривень. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п. п. 4.1.1 та 4.1.2 кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 гривень.
Згідно з п. 1.2 Договору поруки відповідач ОСОБА_2 і позичальник ОСОБА_1 відповідають як солідарні боржники і кредитор має право звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до двох одночасно.
Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки, у випадку несплати Боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, іпотекодержатель (Позивач) має право негайно задовольнити всі фактичні вимоги із вартості предмета іпотеки.
За рахунок предмета іпотеки позивач може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені відповідачем ОСОБА_1 і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням відповідачем його зобов'язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених позивачем у зв'язку із реалізацією його права (п.6.1 Договору іпотеки) та в зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням всіх зареєстрованих осіб за адресою предмета іпотеки.
На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості у розмірі 4972339,71 грн.
Звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.09.2008 № МL-703/285/2008 у розмірі 4972339,71 грн. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 16.09.2008 № РМL-703/285/2008, а саме: квартири АДРЕСА_1, з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо. Витрат, пов'язаних зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки стягнути з ОСОБА_1) за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу.
Передати предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.
Висилити усіх мешканців, що проживають за адресою: АДРЕСА_1. Стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.
Представник позивача надав суду заяву, в якій просив позов задовольнити, ухвалити заочне рішення та розглянути справу за його відсутності.
Відповідачі про час, дату і місце судового розгляду повідомлені належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 перед банком за вказаним кредитним договором, між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір іпотеки від 16.09.2008 № РМL-703/285/2008 (а.с. 14-16).
Згідно з умовами вказаного договору, предметом іпотеки було встановлено трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,4 квадратних метри, житловою площею 43,9 квадратних метри, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с. 17).
Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 перед банком, 16.09.2008 між банком та громадянином Нігерії, який перебуває в Україні на підставі посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-703/285/2008 (а.с. 19).
Відповідно до умов зазначеного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань перед банком за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його боргових зобов'язань в повному обсязі таких зобов'язань (п.1.1 Договору поруки).
На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 та договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010, банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, укладеним між Банком та відповідачем ОСОБА_1 та Договором поруки, укладеними між Банком та відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 29-38).
Таким чином, до позивача перейшли права банку щодо права вимоги за кредитним договором і договором іпотеки та за договором поруки.
Згідно з п. 1.1 ч. 2 Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 зобов'язалася своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користувач кредитом в порядку і строки, визначені на умовах Кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом було прийнято використовувати плаваючу процентну ставку, у розмірі, визначеному сторонами договору як 5,99% + FIDR (п. 3 ч. 1 Кредитного договору).
Так, в порушення умов Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитним договором.
Згідно з п. 4.1.1 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник (Відповідач 1) зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з кредитним договором.
Крім того, п. п. 4.1.2, 4.1.3 Кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник (Відповідачі), крім пені, передбаченої п. 4.1.1 кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25,00 гривень. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п.п. 4.1.1 та 4.1.2 кредитного договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50,00 гривень.
Позивачем на адресу відповідачів направлялися повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором з попередженням, що відповідно до умов договору банк має право достроково вимагати суму повернення кредиту в цілому, а також звернути стягнення на предмет застави, звернути стягнення на майно та витрати за розгляд справи в суді (а.с. 19-23).
Згідно з п. 1.2 Договору поруки, відповідач ОСОБА_2 і позичальник ОСОБА_1 відповідають як солідарні боржники і кредитор має право звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до двох одночасно.
Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом іншим нормативно-правовим актом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 549, 550, 611, 624 ЦК України за порушення грошового зобов'язання передбачена сплата неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
За невиконання зобов'язання за кредитним договором, відповідно до п. 4.1.1. ст. 4 частини 2 Кредитного договору, позивачем нарахована пені в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, сума якої станом на 29.04.2014 року складає 342127,36 доларів США, що з перерахуванням за курсом НБУ на дату складання розрахунку становить 3903019,37 грн. (а.с. 12, 24).
Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 України наслідками порушення позичальником зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки, у випадку несплати Боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, іпотекодержатель (Позивач) має право негайно задовольнити всі фактичні вимоги із вартості предмета іпотеки.
Відповідно до ст. 12 Закону про іпотеку у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 33 Закону про іпотеку встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпротекодержатель (Позивач) вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 35 Закону про іпотеку передбачено, що іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
При цьому ціна продажу предмета іпотеки, згідно з ч. 6 ст. 38 Закону встановлюється на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Згідно п. 41 Постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Згідно абз. 6 п. 1.1 іпотечного договору вартість предмета іпотеки становить 591880,00 гривень, тобто заборгованість за кредитним договором є більшою, ніж вартість предмета іпотеки.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами.
Відчуження - це перехід права власності від однієї особи до іншої. Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному законом, зокрема Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до даного Закону таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів.
Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій.
Таким чином, мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишення позовної заяви без розгляду, зупинення чи закриття провадження за такою позовною заявою. Даний мораторій поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження.
На підставі викладеного, суд вважає що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, надання позивачу права продажу предмета іпотеки, з наданням всіх повноважень продавця, передачі предмета іпотеки в управління позивачу на період його реалізації з метою збереження предмета іпотеки підлягають задоволенню. В частині позовних вимог - стягнення витрат, пов'язаних зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки з ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягає в зв'язку з відсутністю обґрунтування вказаної вимоги.
Згідно п. 43 Постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Судом встановлено, що за адресою квартири АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, зареєстрованих осіб немає (а.с. 93), доказів направлення відповідачам письмових повідомлень з вимогою звільнення житлового приміщення, матеріали справи не містять. Таким чином, позов в частині виселення задоволенню не підлягає.
Згідно квитанції, що знаходиться у справі, позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 3654 грн.
Судові витрати суд розподіляє пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме стягує з відповідачів у рівних долях на користь позивача судовий збір у розмірі 3654 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,169,197,209,212,214-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 530,543,544, 549,550,551,610,612,1046,1048-1050, 1052,1054 ЦК України, ст.ст. 1,7,12,33-40 ЗУ «Про Іпотеку», ст. 109 ЖК «України», суд
Позов задовольнити частково.
Звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.09.2008 № МL-703/285/2008 у розмірі 2138640,66 грн. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 16.09.2008 № РМL-703/285/2008, а саме: квартири АДРЕСА_1, з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу.
Передати предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 копійок) в рівних частках по 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Зінченко Ю.Є.