АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/384/15 Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі: ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в подальшому уточненим, у якому вказував на те, що 13 травня 2008 року між банківською установою - Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на теперішній час: ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі: Кредитний договір № 0), згідно якого останньому на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового використання - придбання квартири АДРЕСА_1, було надано кредит у сумі 119 000,00 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладення Договору складало 600 950,00 грн., з кінцевим строком його повернення 13 травня 2036 року та сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами в розмірі 13 % річних.

За умовами зазначеного Кредитного договору позичальник ОСОБА_3 зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами згідно з обумовленим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань за вказаним Кредитним договором того ж дня, тобто 13.05.2008 року, між кредитором - АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з кожним окремо, були укладені Договори поруки № П1-0 та № П2-0, відповідно, згідно яких останні поручились перед кредитором за виконання позичальником у повному обсязі узятих на себе кредитних зобов'язань та взяли на себе солідарну з ним відповідальність за їх невиконання.

Банківська установа - АКІБ «УкрСиббанк» свої договірні зобов'язання за Кредитним договором № 0 від 13.05.2008 року виконала в повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_3 кредит у вищезазначеному розмірі.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого від первісного кредитора - ПАТ «УкрСиббанк» до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим Договором, перейшли права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними між первісним кредитором та позичальниками, в тому числі, й право вимоги за Кредитним договором № 0 від 13.05.2008 року, забезпеченим порукою, позичальником за яким є відповідач ОСОБА_3

Позичальник ОСОБА_3 узяті на себе зобов'язання належним чином не виконує та порушує умови кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 21 травня 2014 року утворилась значна кредитна заборгованість, загальний розмір якої становить 2 372 281,81 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту - 116 163,17 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 1 360 984,78 грн.) та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 86 316,52 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 1 011 297,04 грн.).

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальник ОСОБА_3 у добровільному порядку повертати новому кредитору - ПАТ «Дельта Банк» запозичені грошові кошти не бажає та на письмові вимоги банку погасити існуючу кредитну заборгованість, як і його поручителі, не реагує, позивач - ПАТ «Дельта Банк» просив суд у примусовому порядку стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як солідарних боржників, кредитну заборгованість за Кредитним договором № 0 від 13.05.2008 року в загальному розмірі 2 372 281,81 грн., а також судові витрати, понесені ним по справі, що пов'язані зі сплатою судового збору.

У судовому засіданні представник позивача - ПАТ «Дельта Банк» підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі й наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 заявлених позивачем - ПАТ «Дельта Банк» вимог не визнала, та заперечуючи проти задоволення цих вимог вказувала на те, що позивачем не представлено до суду первісних бухгалтерських документів про надання позичальнику ОСОБА_3 споживчого кредиту та даних про сплату ним щомісячних платежів, а крім того позивачем не надано належним чином оформленого розрахунку кредитної заборгованості.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором № 0 від 13.05.2008 року в загальному розмірі 2 372 281,81 грн., а також 3 654 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду першої інстанції.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та залишити позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» без розгляду.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті заявлених банківською установою вимог.

Зокрема, апелянт вказує на те, що 09.02.2009 року між банківською установою АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_3 була підписана Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 0 від 13.05.2008 року, відповідно до якої було змінено графік погашення кредиту та збільшився розмір основного зобов'язання - кредитної заборгованості на 2 522,64 доларів США, у зв'язку з чим збільшився й обсяг її апелянта відповідальності як поручителя за виконання позичальником ОСОБА_3 узятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Проте, вона ОСОБА_2 про факт укладення між кредитором АКІБ «УкрСиббанк» та боржником ОСОБА_3 Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору № 0 від 13.05.2008 року не повідомлялась і своєї згоди на зміну основного зобов'язання не надавала, в зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України її порука припинила свою дію.

Апелянт ОСОБА_2 посилається й на те, що позивачем не було представлено до суду першої інстанції доказів на підтвердження як суми кредиту, одержаного позичальником ОСОБА_3 в банківській установі, так і належного розрахунку кредитної заборгованості останнього перед банком, а крім того не надано належних доказів відносно правонаступництва ПАТ «Дельта Банк» щодо Кредитного договору № 0 від 13.05.2008 року.

У судове засідання суду апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 не з'явилась, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про час та місце його проведення, й про причини своєї неявки суд не повідомила.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковій зміні, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, в даному випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не в повному обсязі відповідає цим вимогам процесуального закону.

Згідно зі ст.ст. 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

За приписами ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема - внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України.

Згідно з частиною 2 вказаної правової норми, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу в цілому), та сплати процентів.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції у цілому правильно керувався зазначеними нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а також умовами укладених між первісним кредитором - ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_3 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13 травня 2008 року, договорів поруки № П1-0 та № П2-0 від тієї ж дати, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 року між Продавцем - ПАТ «УкрСиббанк» та Покупцем - ПАТ «ДельтаБанк», за яким право вимоги до боржників за вказаним Кредитним договором, забезпеченого порукою, перейшло до Покупця, а тому встановивши факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, в тому числі й розрахунком кредитної заборгованості позичальника, розмір якої ані ним самим, ані його представником будь-яким чином не спростований, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з позичальника та його поручителів, як солідарних боржників, на користь нового кредитора - ПАТ «ДельтаБанк» кредитної заборгованості за вказаним Договором про надання споживчого кредиту у примусовому порядку.

Однак, при цьому приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як поручителі позичальника ОСОБА_3 за окремими договорами поруки, не несуть спільної солідарної відповідальності перед кредитором, а відповідають перед ним солідарно, кожен окремо, лише з боржником за невиконання ним своїх договірних зобов'язань, у зв'язку з чим помилково стягнув на користь позивача існуючу кредитну заборгованість у солідарному порядку спільно з усіх трьох відповідачів.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі та стягуючи з відповідачів на користь позивача понесені ним по справі судові витрати в солідарному порядку, суд першої інстанції не врахував, що ці судові витрати не є будь-яким грошовим боргом чи результатом шкоди, завданої внаслідок делікту, в зв'язку з чим ці судові витрати позивача повинні бути компенсовані останньому за рахунок відповідачів у рівних частках кожним окремо.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення в частині, що стосується порядку стягнення кредитної заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 травня 2008 року з позичальника ОСОБА_3 та його поручителів ОСОБА_2, а також ОСОБА_4 на користь кредитора - ПАТ «ДельтаБанк»», стягнувши вказану кредитну заборгованість з позичальника ОСОБА_3 солідарно з поручителем ОСОБА_2 та солідарно з поручителем ОСОБА_4, з кожним окремо.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне змінити зазначене судове рішення й у частині, що стосується порядку компенсації позивачу понесених ним по справі судових витрат, стягнувши ці судові витрати на користь банківської установи у рівних частках з кожного із відповідачів окремо.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про те, що 09.02.2009 року між банківською установою АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_3 була підписана Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 0 від 13.05.2008 року, відповідно до якої без її згоди було змінено графік погашення кредиту та збільшився розмір основного зобов'язання - кредитної заборгованості на 2 522,64 доларів США, у зв'язку з чим збільшився й обсяг її апелянта відповідальності як поручителя за виконання позичальником ОСОБА_3 узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а відтак згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України її порука припинила свою дію, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, виходячи з наступного.

Підстави для припинення поруки визначені законодавцем у ст. 559 ЦК України.

Відповідно до положень частини першої вказаної правової норми, на яку посилається апелянт ОСОБА_2, порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як свідчать матеріали цивільної справи, 09 лютого 2009 року кредитором АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_3, дійсно була підписана Додаткова угода до укладеного між ними Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.05.2008 року, згідно з якою сторонами було змінено графік погашення кредиту за вказаним кредитним договором (а.с. 21).

Разом із тим, як вбачається з первісного та нового графіків погашення кредитної заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13.05.2008 року, ані кінцевий строк погашення цього кредиту, ані розмір залишку кредитної заборгованості, яка підлягала погашенню позичальником ОСОБА_3, сторонами змінено не було, в зв'язку з чим зміна графіку погашення кредитної заборгованості будь-яким чином не вплинула на обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2 та не призвела до збільшення цього обсягу (а.с. 14-20, 22-30).

Посилання ж апелянта ОСОБА_2 на те, що в новому графіку погашення кредитної заборгованості деякі суми щомісячних платежів є більшими, ніж у попередньому графіку, що на думку останньої призвело до збільшення обсягу її відповідальності як поручителя, є надуманими та безпідставними, оскільки зазначена обставина пояснюється тим, що згідно нового, погодженого сторонами графіку погашення кредитної заборгованості, банківською установою позичальнику ОСОБА_3 були надані кредитні канікули строком на один рік (з лютого 2009 року по січень 2010 року), що й стало приводом для збільшення розміру щомісячних платежів на кінцевому етапі погашення отриманого кредиту в 2036 році, але при цьому як зазначалося вище, сукупна вартість отриманого кредиту залишилася на тому ж рівні, а відтак і обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2 за виконання позичальником ОСОБА_3 своїх кредитних зобов'язань ніяким чином не змінився.

Безпідставними є й доводи апелянта ОСОБА_2 стосовно того, що позивачем не представлено до суду доказів на підтвердження як суми кредиту, одержаного позичальником ОСОБА_3 в банківській установі, так і належного розрахунку кредитної заборгованості останнього перед банком, а крім того не надано належних доказів відносно правонаступництва ПАТ «Дельта Банк» щодо Кредитного договору № 0 від 13.05.2008 року, оскільки сам факт отримання позичальником ОСОБА_3 в АКІБ «УкрСиббанк» кредиту в розмірі 119 000,00 доларів США останнім не заперечується та підтверджується як самим Кредитним договором, так і Додатковою угодою № 1 до нього, а також первісним та зміненим графіком погашення кредитної заборгованості, підписаними власноруч позичальником.

При цьому, в матеріалах справи міститься витяг з нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», Акт приймання-передачі Права вимоги за кредитами від 19 грудня 2011 року, Акт прийому-передачі Документації від 12.03.2012 року, а також Витяг з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08 грудня 2011 року, відповідно до яких від первісного кредитора - ПАТ «УкрСиббанк» до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим Договором, перейшли права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними між первісним кредитором та позичальниками, в тому числі, й право вимоги за Кредитним договором № 0 від 13.05.2008 року, забезпеченим порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_4, позичальником за яким є відповідач ОСОБА_3, із зазначенням розміру кредитної заборгованості останнього, яка мала місце на момент відступлення права вимоги за цим кредитним договором.

Крім того, в матеріалах справи міститься й наданий позивачем - ПАТ «Дельта Банк» детальний розрахунок кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_3 за Кредитним договором № 0 від 13.05.2008 року, що заявлена банківською установою до примусового стягнення станом на 21 травня 2014 року, розмір якої ані самим позичальником ОСОБА_3 чи його вповноваженим представником, що приймав безпосередню участь у розгляді справи, ані апелянтом ОСОБА_2 не спростований й будь-якого іншого розрахунку цієї заборгованості останніми до суду апеляційної інстанції не представлено.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2, що наведені на її обґрунтування, в даному випадку є несуттєвими, й не містять передбачених законом підстав для подальшої зміни чи скасування ухваленого судом першої інстанції по справі рішення.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст.ст. 553, 554 ЦК України, ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_2 та солідарно з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» кредитну заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 13 травня 2008 року в загальній сумі 2 372 281 (два мільйони триста сімдесят дві тисячі двісті вісімдесят одну) грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», з кожного окремо, судові витрати, понесені ним по справі, а саме: по 1 218 (одній тисячі двісті вісімнадцять) грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: