пр. № 2/759/269/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року, відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

23 грудня 2014 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яку останній мотивував тим, що спірна квартира є спільною власністю подружжя, однак право власності на вказане нерухоме майно оформлене на відповідачку, його колишню дружину.

Незважаючи на правомірність його проживання у спірній квартирі, відповідачка змінила замки на вхідних дверях спірної квартири та не допускає його до даного жилого приміщення.

По факту перешкоджання в користуванні спірною квартирою та неможливості потрапити до неї, він був змушений звертатись до правоохоронних органів, що підтверджується копією його заяви, доданої до заяви про забезпечення позову.

Спірна квартира є єдиним місцем його проживання і він переконаний, що дії відповідачки, направлені на його виселення, пов'язані з намірами останньої продати або іншим чином відчужити спірну квартиру, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даною заявою та просить постановити ухвалу, якою накласти арешт на спірну квартиру та заборонити відповідачці вчиняти перешкоди в користуванні ним спірною квартирою, до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В ході розгляду заяви встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2004 року, посвідченого 04 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2.

Як зазначив ОСОБА_1 в своїй заяві, спірна квартира є єдиним місцем його проживання і він переконаний, що дії відповідачки, направлені на його виселення, пов'язані саме з намірами останньої продати або іншим чином відчужити спірну квартиру, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даною заявою про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, керуючись роз'ясненнями пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та враховуючи докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову, з'ясувавши обсяг позовних вимог, дослідивши надані документи, а також відповідність і співмірність способу забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам, в порядку забезпечення заявленого позову, суд визнає заяву обгрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме вважає за необхідне накласти арешт на спірну квартиру.

Що стосується заяви про забезпечення позову в частині заборони відповідачці вчиняти перешкоди в користуванні позивачем спірною квартирою, до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили, то в цій частині заява задоволенню не підлягає, оскільки це не є заходом забезпечення позову.

Керуючись роз'ясненнями пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вимогами ст.ст. 151-153, 209-210, 293 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка згідно договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2004 року, посвідченого 04 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, належить на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2).

Заборонити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2), та будь-яким іншим особам, відчужувати квартиру АДРЕСА_1, а також вчиняти будь-які інші дії стосовно зазначеної спірної квартири.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Копію ухвали суду надіслати на адресу сторін у справі - до відома, на адресу Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, до виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи відповідно до ч.10 ст.153 ЦПК України.

Суддя: Лопатюк Н.Г.