Справа № 463/6320/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/3223/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Гірник Т.А., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника ЛКП «Дім» Масюка М.В. та відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Дім» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Дім» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору укладеним, стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року Львівське комунальне підприємство (далі ЛКП)«Дім» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6з вимогою про визнання укладеними між ЛКП «Дім» та вказаними відповідачами договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території та договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, а також про стягнення з останніх заборгованості за фактично надані послуги із централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 в сумі 2996,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивається на те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Балансоутримувачем цього будинку та виконавцем житлово-комунальних послуг є ЛКП «Дім». Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі відмовляються укласти з ним договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, а також договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим не виконують обов'язку з оплати вартості цих послуг, які фактично отримують. Станом по 31 жовтня 2014р. включно, відповідачі заборгували надавачу послуг з централізованого опалення 2996,88 грн. за одержання теплової енергії та гаряче водопостачання, які просить стягнути з відповідачів в примусовому порядку, визнавши укладеними договори про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року у задоволенні цього позову ЛКП «Дім» відмовлено.

Це рішення суду оскаржив позивач ЛКП «Дім». В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки такий неодноразово переривався позивачами у звязку з частковими погашаннями боргу. Крім того, стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що нарахування заборгованості за надані відповідачем послуги з центрального опалення здійснено загальним залишком, який включає зарахування оплати за надані послуги з центрального опалення в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди.

На підставі викладених обставин, вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню та просить суд ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 51-53).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ЛКП «Дім» Масюка М.В. на обґрунтування апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження , які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, на думку колегії суддів, дане рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають в ній, що підтверджується довідкою ЛКП «Дім» від 13.11.2014р. про склад сім'ї та прописку (а.с.7). Вказаний будинок знаходиться на балансі належить до комунальної власності та обслуговується ЛКП «Дім», яке, поряд з іншими житлово-комунальними послугами для цього будинку, надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується договором № 3834/Л про постачання теплової енергії в гарячій воді від 26.12.2003р. (а.с.10-12) та не заперечується відповідачами.

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 цього ж Кодексу передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вирішуючи позовні вимоги ЛКП «Дім» щодо визнання укладеними між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, а також договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин щодо укладення вказаних договорів, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення цих позовних вимог.

Зокрема суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, зазначеній в постанові ВСУ № 6-110цс12 від 10.10.2012р.

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ЛКП «Дім» вживало відповідних заходів для укладення з відповідачами вказаних договорів, які б відповідали вимогам типовому договору, як і про відмову відповідачів укладати такі договори.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі не заперечують факту існування між ними та ЛКП «Дім» договірних правовідносин щодо надання послуг з централізованого постачання гарячої води та центрального опалення, за яке вони здійснюють періодичну оплату продовж останніх 5-ти років, а отже позивачем не доведено існування між сторонами спору щодо укладення відповідних договірних правовідносин, які склались між сторонами по факту їх надання позивачем та оримання відповідачами, як споживачами цих послуг.

Таким чином, у суду не було достатніх правових підстав задовольняти позов ЛКП «Дім» в цій частині, а отже рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання укладеними договорів про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових території а також надання послуг з централізованого постачання холодної і гарячої води та центрального опалення слід залишити без змін а апеляційну скаргу в цій частині відхилити.

В той же час, судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість рішення суду щодо відмови у задоволенні позову ЛКП «Дім» про стягнення з відповідачів заборгованості за фактично надані послуги з централізованого опалення в тому числі постачання гарячої води в розмірі 2996грн.88 коп. станом на 1 листопада 2014 року за недоведеністю цих позовних вимог.

Згідно з наданими ЛКП «Дім» розрахунками, заборгованість відповідачів по оплаті за послуги з централізованого опалення станом на 1 листопада 2014 року складає 2996 грн.88 коп. (а.с.8, 36-37).

Колегією суддів встановлено, що цей борг став утворився внаслідок несистематичної та неповної оплати відповідачами наданих ЛКП «Дім» послуг з теплопостачання продовж 2008 2014 років та накопичення цих боргів, що підтверджується як наданими розрахунками боргу так і представленими позивачем колегії суддів повідомленнями ЛКП «Дім» відповідачам про нарахування до оплати суми боргу за надані послуги за період з травня 2008 р. по травень 2010 р.

В січні 2014 року ЛКП «Дім» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з гарячого водопостачання та теплової енергії у розмірі 3 354 грн. 15 коп., який було ухвалено 20 січня 2014 року, однак, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04.03.2013 р. судовий наказ було скасовано за заявою боржників (а.с.9, 55-79).

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості та повідомлень ЛКП «Дім» відповідачам про нарахування до оплати суми боргу за послуги з опалення та гарячого водопостачання, останні періодично сплачували борг продовж 2008 2014 років. При цьому фактично вчинена оплата за вересень, жовтень 2008 січень 2009 років, червень, листопад, грудень 2009 року та січень, березень, вересень 2010 року значно перевищувала поточні щомісячні нарахування, та йшла на погашення існуючої заборгованості, що, з огляду на положення ч.1 ст.264 ЦК України, свідчить про вчинення відповідачами дій, які є підставою для переривання строку позовної давності.

До також обґрунтованого висновку дійшов і суд першої інстанції.

При цьому відповідачами не спростованого розрахунків ЛКП «Дім» про існування заборгованості за попередній період та утворення такої станом на 1 листопада 2014 року в розмірі 2996грн.88 коп..

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що оплата в більших сумах фактично здійснювалась в рахунок надання майбутніх послуг не заслуговує на увагу та розцінюється колегією суддів, як бажання відповідачів уникнути виконання боргових зобовязань.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову ЛКП «Дім» про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з центрального опалення станом на 1 листопада 2014 року в розмірі 2996 грн.88 коп. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити та стягнути вказану суму боргу з відповідачів солідарно на користь ЛКП «Дім». В решті рішення суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат пропорційно заявленим позовним вимогам колегія суддів вважає , що сплачені позивачем при поданні позову та апеляційної скарги судовий збір в сумі підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках по 91 грн.40 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Дім» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ЛКП «Дім» про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким позов в цій частині задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Львівського комунального підприємства «Дім» заборгованість за послуги з центрального опалення станом на 1 листопада 2014 року в розмірі 2996 (дві тисяч девятсот девяносто шість) гривень 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ЛКП «Дім» судовий збір в розмірі по 91 (девяносто одна) гривні 40 коп. з кожного.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Гірник Т.А.