Справа № 456/1484/14 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/3090/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Щербая В.П.

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 500306596 від 21.09.2012р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, та зобовязати Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» прийняти від ОСОБА_2 грошові кошти, що були сплачені банку на виконання договору як кошти, що повертаються в натурі.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21 вересня 2012 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 50030696, відповідно до якого позивачу надавався кредит в розмірі 50 000 грн. з кінцевим терміном повернення 28.09.2015р. та зі сплатою 17 % річних за користування кредитом. Посилається на те, що положення кредитного договору є несправедливими і значно погіршують його положення, як споживача фінансових послуг, по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України. Зазначає, що банком не було надано йому інформації щодо укладення кредитного договору, яка відповідно до законодавства мала б надаватись фінансовою установою до укладення кредитного договору; всупереч п.1 договору відповідача не надав позивачу ні для ознайомлення, ні для підпису розділ № 2 Кредитного договору «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк»; всупереч вимогам чинного законодавства відповідач встановив в договорі плату на послугу, яка не є фінансовою. На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Зокрема вказує на те, що на момент підписання кредитного договору, йому не було розяснено, що включає у себе послуга управління кредитом, в договорі ця послуга не вказана, така зобовязує позивача сплачувати за цю послугу 2,05 % від суми кредиту, в той час як відповідно Додатку № 1 до договору за управління кредитом не встановлено жодної оплати. Вважає, щ банк при укладенні кредитного договору навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме навязав оплату послуги, яка не надається, тому є підстави для визнання кредитного договору недійсним на підставі статей 229, 230 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2012р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500306596 за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 50 000 грн. з фіксованою процентною ставкою 17 % річних за користування кредитними коштами. Дата остаточного повернення Кредиту 28.09.2015р.

Пунктом 2.8. договору передбачено, що комісійна винагорода банку за управління кредитом становить 2,05 % від суми кредиту (без ПДВ) та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом не пізніше 21 числа кожного місяця по дату остаточного повернення позичальником кредиту.

Договір підписаний позичальником ОСОБА_2 (а.с. 7).

Додаток № 1 до Кредитного договору № 500306596 від 21.09.2012р. встановлює графік погашення кредиту: дату платежу 26 число кожного місяця, суму платежу за розрахунковий період 2807,64 грн., з них: погашення основної суми кредиту 1074,31 грн., проценти за користування кредитом, та 1025 грн. за надані інші послуги банку (а.с. 8).

Додаток № 1 до Кредитного договору підписаний позичальником ОСОБА_2 одночасно з укладанням Кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що Додаток № 1 до договору не передбачає нарахування комісії, яка зазначена в п.2.8. Кредитного договору, тому правові підстави для її стягнення у банку відсутні, в чому вбачає обман, не заслуговують на увагу, оскільки сума комісії 1025 грн. в Додатку № 1 до договору знаходиться в графі «Інші послуги банку», який окрім плати за надання послу за валютно-обмінні операції, проти надання яких заперечує позивач, передбачає інші послуги банку (комісія за управління кредитом), яка у вказаному розмірі 1025 грн. відповідає розміру комісійної винагороди, встановленому у п. 2.8 кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При укладенні оспорюваного Кредитного договору сторони передбачили у ньому усі вимоги законодавства, що стосуються його чинності, встановлені як ЦК України (ст.. 203, 1048-1052, 1054), так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема, це:

· досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

· кредитний договір укладений у письмовій формі;

· сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності;

· волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Відповідно до п.5 кредитного договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому розяснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згідний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення, що він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в Пат «Альфа-Банк».

Жодних зауважень чи застережень щодо умов кредиту, на момент укладення кредитного договору у позивача не було.

Позивач добровільно погодився на такі умови кредитування.

З врахуванням наведеного доводи позивача про те, що кредитний договір був укладений під впливом обману зі сторони банку не заслуговують на увагу як безпідставні.

Відповідно до п.2.4 кредитного договору, кредит надавався ОСОБА_2 для власних потреб, а не на споживчі цілі.

В судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що кредит брав для розвитку бізнесу.

Таким чином положення статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Ураховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк