Провадження № 2/127/5614/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30.09.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1О звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів та просила стягнути з відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 5136,11 англійських фунтів стерлінгів. Позов мотивований тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» порушено зобовязання відповідно до Договору банківського строкового вкладу (депозит) № 21172/6-13 від 08.01.2013 року, чинне законодавство та її права як клієнта банку.

Позивач згідно заяви позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, просив слухати у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо банківського вкладу та виконання зобовязань.

Судом встановлено, що 08.01.2013 року між відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та позивачем ОСОБА_1О укладений Договір банківського строкового вкладу (депозит) «Класік» та відкрито валютний рахунок № 6/2630.6.165068.002 на 6 міс., відповідно до якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 5000,00 англійських фунтів стерлінгів з процентною ставкою в розмір 3,10% річних на строк з 08 січня 2013 року по 08 липня 2013 року. 08.07.2015 року у відповідності до встановленого договору банківського вкладу порядку, Позивач надала Банку письмову вимогу про повернення банківського вкладу. Таким чином, строк дії банківського вкладу продовжував свою дію 3 рази (з 09.01.2014 року, з 10.07.2014 року, з 11.01.2015 року).

Відповідно до умов договору, після закінчення строку, визначеного п.1.1 цього договору, вклад повертається в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.4.1 Основних умов.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою за про повернення коштів із зазначених банківських рахунків в звязку з закінченням строку договору, однак кошти повернуті не були, тобто відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» було істотно порушено договір банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів є обґрунтованими у загальному розмірі 5136,11 англійських фунтів стерлінгів, що складається з наступного: 5000,00 англійських фунтів стерлінгів розмір депозиту, 126,00 англійських фунтів стерлінгів нараховані на вклад відсотки, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню саме в розмірі залишку на рахунку. Стягнення суми вкладу в іноземній валюті відповідає Положенню про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженому постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року №516.

Також обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню є вимога про стягнення 3% річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобовязання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Наразі банк свої зобовязання не виконав. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на прострочення банком виконання зобовязання, вимога щодо стягнення 3% річних є обґрунтованою. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-140цс13.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ст.192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам розяснено, що у разі предявлення суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійснення валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю).

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відносно валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Тобто, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню щодо стягнення з відповідача боргу в іноземній валюті за договором банківського вкладу лише на суму банківського вкладу та відсотки, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання слід довести всі складові цивільно-правової відповідальності боржника (625 ЦК України). З 12.07.2015 року зобовязання є простроченим, а тому слід стягнути 329,92 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1676,09 грн. (сума визначена з врахування курсу валют на дату вирішення справи).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068, 1074 ЦК України ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № 1172/6-13 від 08 січня 2013 року 5000 (пять тисяч) англійських фунтів стерлінгів, 126 (сто двадцять шість) англійських фунтів стерлінгів нараховані на вклад відсотки, 329 гривень 92 копійки три проценти річних від простроченої суми після закінчення строку договору неповернутих коштів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави 1676 (одну тисячу шістсот сімдесят шість) гривень 09 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя