АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О. І.,

суддів: Волошиної В.М., Побірченко Т.І.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Вовченко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Вугілля України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугілля України» про стягнення суми невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації витрати частини заробітної плати з зв'язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 р. позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ДП «Вугілля України» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01 листопада 2014 р. по 31 січня 2015 р. в сумі 17 083 грн. 21 коп., з яких 11 563 грн. - основна заробітна плата, 5 520 грн. 21 коп. - додаткова заробітна плата, моральної шкоди в розмірі 8 000 грн. та витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі - 3 000 грн.

В процесі розгляду справи позивач збільшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 листопада 2014 р. по 31 травня 2015 р. в сумі 39 534 грн. 58 коп., з яких 34 014 грн. 37 коп. - основна заробітна плата, 5 520 грн. 21 коп. - додаткова заробітна плата, моральну шкоду в розмірі 8 000 грн., витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 3 000 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 996 грн. 79 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 293 грн. 80 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 01 вересня 2010 р. працювала у Відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України», з 02 лютого 2015 р. по 01 квітня 2015 р. займала посаду економіста економіко-аналітичного відділу.

Справа № 761/6852/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10836/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Згідно наказу № 149 від 14.05.2010 р. Міністерства вугільної промисловості України, з 01.09.2010 р. ДП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» було реорганізовано у Відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр», до якого була переведена позивач.

В період з 01 листопада 2014 р. по 31 січня 2015 р. відповідачем на користь позивача нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 11 563 грн., та премію у розмірі 50% від посадового окладу у розмірі 5 520 грн. 21 коп., загальною сумою 17 083 грн. 21 коп., яка в подальшому збільшилась на 15 086 грн., і загалом складає - 34014 грн. 37 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь, а також моральну шкоду та витрати пов'язанні з отримання правової допомоги. Обґрунтовуючи завдану їй моральну шкоду, позивач зазначила, що вона тривалий час була позбавлення заробітної плати та засобів до існування, чим їй було заподіяно моральні страждання і переживання.

Окрім цього, позивач також зазначила, що згідно наказу № 12 від 01.04.2014 р. про ліквідацію відокремленого підрозділу, підрозділ було ліквідовано та працівників звільнено. Також, було звільнено і її, але станом на даний час заборгованість з виплати заробітної плати погашено не було, а тому просить суд на її користь з відповідача стягнути середній заробіток за весь час затримки за 23 дні, з 02.06.2015 р. по 03.07.2015 р. у розмірі 5 996 грн. 79 коп., а також компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з 01.11.2014р. по 31.04.2015 р. у розмірі 293 грн. 80 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Вугілля України () на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01.11.2014 р. по 31.05.2015 р. в розмірі - 34 014 грн. 37 коп., що вказана з відрахуванням податків та обов'язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2015 р. по 03.07.2015 р. в сумі - 5996 грн. 79 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушеннями строків її виплати за період з 01.11.2014 р. по 31.04.2015 р. в сумі - 293 грн. 80 коп.; кошти моральної шкоди в розмірі - 2 000 грн., а всього в розмірі - 42 304 грн. 96 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представника відповідача Вовченко О. С., який діє на підставі довіреності в інтересах ДП «Вугілля України», подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні представник ДП «Вугілля України» Вовченко О.С. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, наказом № 27/к від 10 серпня 2010 року ОСОБА_3 переведена до Відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» Державного підприємства «Вугілля України» на посаду провідного інженера, а згідно наказу №6/к від 02 лютого 2015 року переведена на посаду провідного економіста економіко-аналітичного відділу.

У відповідності до наказу №23-к від 31 травня 2015 року у зв'язку з ліквідацією підприємства, ОСОБА_3 було звільнено з посади провідного економіста економіко-аналітичного відділу з 31 травня 2015 року на підставі п. 1 ст.40 КЗпПУ.

На момент звільнення заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 складає 34014 грн. 37 коп. за період з 1 листопада 2014 року по 31 травня 2015 року, яка не була виплачена.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що: відповідач не виплатив ОСОБА_3 заробітну плату загальною сумою 34014 грн. 37 коп.; у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивачка має право на відповідну компенсацію від відповідача в сумі 293 грн.80 коп. Крім того відповідач не виплатив позивачці належні їй при звільненні суми, а тому остання має право на одержання 5996 грн.79 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв'язку з порушенням норм трудового законодавства щодо проведення розрахунку при звільненні відповідач завдав позивачці моральної шкоди, розмір якої суд оцінив в 2000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає нормам матеріального закону.

Положеннями ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Установивши, що з 1 листопада 2014 року заробітна плата позивачці ОСОБА_3 не виплачувалась, суд першої інстанції вірного дійшов висновку, що заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що заробітна плата працівникам Відокремленого підрозділу «ГІРЦ» нараховувалась безпідставно, оскільки працівники не виконували певний обсяг робіт, підприємство фактично простоювало, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки спростовуються довідкою ВП «ГІРЦ» ДП «Вугілля України» ( а.с.110).

Доводи апеляційної скарги в тій частині , що відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати працівникам підрозділу має нести директор ВП «ГІРЦ» колегія суддів відхиляє, оскільки відокремлений підрозділ є державним підприємством, фінансується на виплату заробітної плати з фондів ДП «Вугілля» .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки, відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено заробітну плату, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплаті заробітної плати у розмірі 5996,79 грн.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-111 передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації працівникам здійснюється відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. При розрахунку використовується статистична інформація Державного комітету статистики України, опублікована на сайті www.ukrstat.gov.ua. та зазначена у наступному розрахунку.

Встановивши порушення з боку відповідача прав позивача на оплату заробітної плати, перевіривши наданий представником позивача розрахунок на відповідність Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі - 293,80 грн. за період з 01.11.2014 року по 31.04.2015 року, тобто за 6 місяців.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в результаті несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заборгованості по заробітній платі, позивач зазнала моральних страждань, в нього виникли матеріальні труднощі, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, а отже і щодо наявності моральної шкоди, що її було спричинено з боку відповідача та оцінив її у 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги на законність оскаржуваного рішення не виплавають, оскільки фактично зводяться до заперечень наданих під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасуванню не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугілля України» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів .

Головуючий: Судді: