Справа № 2-943/11 Головуючий у І інстанції Кіктенко С.О.
Провадження № 22-ц/780/1973/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 1 18.06.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 червня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, на рішення Богуславського районного суду Київської області від 7 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, про виділ в натурі частки житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року позивачка ОСОБА_4 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який в ході розгляду справи доповнила, уточнила і мотивувала тим, що їй належить 1/2 частина будинку по АДРЕСА_1, з якої 1/4 частину будинку вона успадкувала за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 у 2009 році, а 1/4 частину успадкувала за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 у 2012 році. Інша 1/2 частина цього ж будинку належить відповідачам ОСОБА_2 і її неповнолітньому сину ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/4 частині на підтаві свідоцтв про право на спадщину за законом. Вказаний будинок по АДРЕСА_1 має загальну площу 94,50 кв.м., жилу площу 50,60 кв.м. і складається з чотирьох жилих кімнат, допоміжних кімнат та двох підвалів площею 21,70 кв.м. Відповідачі в будинку не проживають, ним не користуються та не доглядають його. Вказувала, що вона як співвласник має право на виділ в натурі своєї частини будинку.

Посилаючись на те, що між нею і відповідачами не досягнуто згоди щодо способу розподілу будинку, просила суд з урахуванням висновку судової експертизи здiйснити реальний подiл житлового будинку по АДРЕСА_1, видiливши їй в натурі у власність 39/100 частин будинку, що складається із приміщень: 1-1 площею 10,10 кв.м., 1-2 площею 6,0 кв.м., 1-3 площею 6,10 кв.м., 1-7 площею 15,0 кв.м. та виділити їй господарські будівлі: погріб з шийкою під літерою «б/пг», гараж під літерою «Б-1», 1/2 частину хвіртки під № 1, 1/2 частину огорожі під № 2. Відповідачам виділити в натурі у спільну часткову власність 61/100 частину будинку, що складається із приміщень: 1-4 площею 7,20 кв.м., 1-5 площею 8,10 кв.м., 1-6 площею 20,30 кв.м., підвал 10,50 кв.м., підвал площею 11,20 кв.м., а також господарські будівлі: 1/2 частину хвіртки під № 1 та 1/2 частину огорожі під № 2. Стягнути із ОСОБА_2 на її користь 1918,22 грн. компенсації за різницю вартості часток у праві власності. Зобовязати ОСОБА_2 між приміщенням 1-5 та 1-6 влаштувати дверний проріз, у приміщенні 1-5 влаштувати перегородку та дверний проріз, в новоутвореному приміщенні коридору 2-1 площею 3 кв.м. у зовнішній стіні житлового будинку влаштувати дверний проріз, приміщення 2-3 обладнати під кухню. Зобов'язати її, як позивача, між приміщенням 1-4 та 1-7, а також між приміщенням 1-6 та 1-7, закласти дверні прорізи для ізоляції частини житлового будинку, що пропонується їй до виділу. Стягнути із ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 7 листопада 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.

Віповідачачка ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, не погоджуючись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким розділити будинок в натурі по третьому варіанту експертизи, як і вирішив суд, проте виділити їй та сину у власність 39/100 частин будинку, що виділені судом у власність ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що вона є інвалідом 3 групи з дитинства, як одинока матір виховує двох малолітніх дітей і єдиним її доходом є мізерна пенсія, що свідчить про її скрутний матеріальний стан. Позивачка ж перебуває у шлюбі, є працездатною і мешкає у великому будинку і у неї є більша можливість здійснити переобладнання. Крім того, вказує на неправильність стягнення витрат на правову допомогу, бо представник позивачки не був допущений до участі у справі у якості особи, що надає правову допомогу, та неправильність стягнення витрат на експертизу і судового збору.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала, вказала, що вони хочуть із позивачкою ОСОБА_4 спільно продати будинок і поділити кошти від продажу, вона вже отримала згоду органу опіки і піклування для продажу частини будинку, належної її неповнолітньому сину.

Позивачка ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на законність рішення, підтвердила досягнення згоди із відповідачкою щодо продажу будинку і розподілу коштів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_4 є власником1/2 частини будинку по АДРЕСА_1, зокрема 1/4 частина будинку належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2010 року (т.1 а.с.21), а 1/4 частина будинку належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 грудня 2012 року після смерті матері ОСОБА_6 (т.1 а.с.172).

1/4 частина будинку по АДРЕСА_1 належить відповідачці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 серпня 2009 року (т.1 а.с.42), а 1/4 частина цього ж будинку належить її неповнолітньому сину ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 2 вересня 2009 року (т.1 а.с.48).

Вказаний будинок по АДРЕСА_1 має загальну площу 94,50 кв.м., жилу площу 50,60 кв.м.

Також судом у справі встановлено, що існує технічна можливість розподілу в натурі будинку між співвласниками із виділенням сторонам відособлених частин будинку за кількома варіантами, що стверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1-1-25/12 від 11 квітня 2012 року та висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-150/13 від 18 липня 2013 року.

Розподіл будинку потребує переобладнань та добудов, у звязку з чим згідно ст.152 ЖК України виконавчий комітет Богуславської міської ради своїм рішенням від 10 квітня 2013 року дав дозвіл на переобладнання і перепланування житлового будинку по АДРЕСА_1 у двохквартирний (т.1 а.с.180).

Мироніське міжрайонне управління ГУ Держсанепідслужби у Київській області своїм листом від 25 жовтня 2013 року погодило розподіл будинку (т.2 а.с.29).

Богуславський районний сектор ГУ ДСНС у Київській області своїм листом від 10 жовтня 2013 ркоу погодив розподіл та переобладнання будинку (т.2 а.с.19).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про можливість розподілу спірного будинку в натурі між співвласниками з огляду на наявність технічної можливості виділити кожному із співвласників відособлену частину будинку з окремим виходом. При цьому суд вірно керувався висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1-1-25/12 від 11 квітня 2012 року та висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-150/13 від 18 липня 2013 року та погодження цього питання із виконкомом Богуславської міської ради та обрав третій варіант розподілу будинку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.ст.358, 364 ЦК України кожен із співвласників має право надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, та має право на виділ в натурі частки, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Поскільки сторони є співвласниками будинку і добровільно не дійшли згоди щодо його розподілу, то суд першої інстанції обгрунтовано виділив в натурі належну позивачці частину будинку відповідно до висновку судової експертизи із відхиленням від розміру часток та зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудив позивачці грошову компенсації у зв'язку із зменшенням частки.

Доводи апеляційної скарги про необхідність розділу будинку в натурі по третьому варіанту експертизи, як і вирішив суд, проте із виділенням апелянту у власність 39/100 частин будинку, що виділені судом позивачці ОСОБА_4 у звязку із скрутним матеріальним станом, не заслуговують на увагу, бо майновий стан сторін не є підставою для надання переваг якомусь із співвласників. Згідно ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками майнового стану.

Крім того, судом встановлено, що жодна із сторін не мешкає у спірному будинку. Сторони мають намір продати будинок та отримати грошові кошти, що підтвердили обидві сторони в суді апеляційної інстанції.

Проте колегія суддів не може погодитися із рішенням в частині відшкодування судових витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи.

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, що підлягає компенсації, колегія суддів керується Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно ст.1 якого розмір такої компенсації не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні .

З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу позивачці надавав адвокат Науменко О.М. відповідно до угоди і ордера від 16 травня 2013 року (т.1 а.с.182-186). За період із 17 травня 2013 року і по 7 листопада 2013 року проведено 10 судових засідань, які у сукупності тривали 2 години 36 хв. і в яких приймав участь адвокат. З урахуванням встановленого законом розміру компенсації витрат на правову допомогу (40 % мінімального заробітку за 1 годину роботи), часу роботи представника (2 год. 36 хв.) і мінімального заробітку за цей період, розмір компенсації має становити 1152 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для компенсації позивачці витрат на правову допомогу, поскільки адвокат Науменко О.М., всупереч приписам ст.56 ЦПК України не був допущений ухвалою суду до участі у справі у якості особи, що надає правову допомогу, необгрунтовані.

Відповідно до роз'яснень п.47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,42,56 ЦПК).

Щодо компенсації за проведення експертизи в розмірі 6200 грн., то колегія суддів вважає, що підстави для стягнення даної суми відсутні з таких міркувань.

Постановою КМ України № 590 від 27 квітня 2006 року "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" встановлено граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, який не може перевищувати номативну вартість проведення відповідних видів судової експертизи у у науково-дослідних установах Мінюсту.

Поскільки позивачка не надала суду доказів про номативну вартість проведення відповідних видів судової експертизи у у науково-дослідних установах Мінюсту, то суд не має змоги визначити розмір коштів, які підлягають стягненню за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 7 листопада 2013 року в частині стягнення судових витрат на правову допомогу змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 1152 грн.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 7 листопада 2013 року в частині стягнення витрат на проведення судових експертиз скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в позові в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: