НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 жовтня 2015 рокуСправа № 322/989/15

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Блажко О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1»

до: ОСОБА_2

про: стягнення заборгованості за кредитним договором.

02.09.2015 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № BLaЖГА00061816 від 12.08.2011 у сумі 13 913,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

12.08.2011 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № BLaЖГА00061816, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 5000,00 грн. з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 12.08.2014 згідно з графіком.

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі.

Проте, відповідач належним чином не виконав своїх обовязків за вищезазначеним кредитним договором, внаслідок чого станом на 25.08.2015 він має заборгованість в розмірі 13 913,89 грн., а саме: заборгованість за кредитом 2023,45 грн.; заборгованість за процентами 567,32 грн.; комісія 951,27 грн.; плата за пропуск платежів 10371,85 грн.

Виходячи з наведеного та посилаючись на умови кредитного договору, норми ст.ст. 553, 554, 1048 1050 ЦК України, позивач просив задовольнити його вимоги.

01.10.2015 судом отримано заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якій позивач зазначив, що підтримує заявлений позов у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно з яким судову повістку він отримав 24.09.2015, у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини неявки, а також не надіслав до суду будь-яких заяв та заперечень проти позову.

Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України та з огляду на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

В судовому засіданні 02.10.2015 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

12 серпня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір № BLaЖГА00061816.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в національній валюті в сумі, зазначеній в п. 1 спеціальної частини договору у формі відкличної не відновлювальної лінії, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 2.4.2 кредитного договору позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого в п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконаних зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 спеціальної частини договору.

В пункті 4.3 кредитного договору зазначено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання, за ставкою, передбаченою в п. 9 спеціальної частини договору.

Відповідно до п. 2.5.2 кредитного договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку погашень, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 спеціальної частини договору, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених у графіку погашень.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх обовязків за кредитним договором, станом на 25.08.2015 він має заборгованість за цим договором в розмірі 13 913,89 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене та зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнає його таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

За правилом частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивача, згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що була чинною на момент подання позову), звільнено від сплати судового збору.

Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що була чинною на момент подання позову), становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243,60 грн., відповідна сума судового збору, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223 226, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (ідентифікаційний код 19017842) заборгованість за кредитним договором № BLaЖГА00061816 від 12 серпня 2011 року в розмірі 13 913,89 грн. (тринадцять тисяч девятсот тринадцять гривень 89 коп.).

3. Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков