Ухвала

іменем україни

27 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що 04 березня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав на придбання нерухомого майна кредит у розмірі 37 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 04 березня 2033 року, зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається із: фіксованого відсотка 3,49 % та FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк на 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) у порядку передбаченому кредитним договором.

Також 04 березня 2008 року між сторонами укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якого п. 3 частини № 1 кредитного договору викладено в наступній редакції: сторони наступним домовились, що на період з 07 квітня 2009 року по 07 грудня 2009 року включно для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в наступному розмірі 7 % річних. На період з 07 грудня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка та в наступному розмірі: фіксований відсоток FIDR - 3,89 % річних.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що на час укладення оспорюваного договору позивач мав усі можливості для усвідомленого вибору як банківської установи, так і конкретної програми кредитування, включаючи і порядок визначення відсоткової ставки за кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Таким чином, суди вірно виходили з відсутності підстав для визнання договору недійсним через порушення приписів ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1056-1>, оскільки кредитний договір було укладено 04 березня 2008 року, а положення ст. 1056-1 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1056-1> вступили в силу з 10 січня 2009 року.

Разом з тим, перевіряючи рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги, які стосуються змін, внесених додатковим договором № 1 від 07 квітня 2009 року, оскільки ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1056-1> (в редакції, чинній на час укладення додаткового договору) забороняє збільшення банком відсотків саме в односторонньому порядку, в той час як цей додатковий договір є двостороннім правочином і підписаний обома сторонами, а отже зміна відсоткової ставки була узгоджена сторонами і заборона ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України на ці правовідносини не поширюється.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О. Писана