У х в а л а

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення процентів на банківський вклад, інфляційних втрат і трьох процентів річних,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») за період з 11 квітня 2008 року (час початку дії договору банківського вкладу) до 23 листопада 2011 року (день фактичного повернення вкладу) 11 млн 884 тис. 592 грн 70 коп., з яких: 7 млн 617 тис. 879 грн 72 коп. процентів за договором банківського вкладу від 11 квітня 2008 року, 3 млн 91 тис. 217 грн 31 коп. інфляційних втрат, 1 млн 178 тис. 495 грн 67 коп. - 3 % річних.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 11 квітня 2008 року між нею (вкладник) та ВАТ «КБ «Надра» укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний без поповнення» (далі - договір банківського вкладу), за умовами якого вона внесла на депозитний рахунок 12 млн 643 тис. 217 грн 35 коп. зі сплатою 18,6 % річних на строк 12 місяців. Датою повернення вкладу визначено 11 квітня 2009 року.

Згідно з пунктом 3.4.4 цього договору сплата процентів і повернення вкладу здійснюються шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника в цьому банку в день настання дати повернення вкладу, а також у випадках дострокового розірвання договору.

Позивачка вказала, що 03 квітня 2009 року вона звернулась до банку із заявою про повернення депозитного вкладу й нарахованих процентів на вклад, які просила перерахувати на рахунок у філії закритого акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» у м. Києві (далі - ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» у м. Києві). Крім того, 15 лютого 2010 року вона зверталась до банку з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів на вклад.

Посилаючись на те, що зобов'язання за договором банківського вкладу відповідачем не виконано (вклад та проценти повернуто вкладнику 23 листопада 2011 року), просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 3 % річних у сумі 1 078 831 грн 13 коп., інфляційні втрати у сумі 3 071 671 грн 95 коп., 1 700 грн державного мита та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року ухвалено стягнути з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 проценти за період з 12 квітня по 08 грудня 2009 року в сумі 9 893 грн 39 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 травня 2013 року скасовані, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 проценти на банківський вклад у розмірі 6 094 350 грн 09 коп., 3 % річних у розмірі 1 178 495 грн 67 коп., інфляційних втрат у сумі 3 091 217 грн 31 коп., витрати зі сплати судового збору у сумі 3 440 грн, а всього у сумі 10 367 502 грн 90 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення процентів за вкладом у розмірі 6 094 350 грн 09 коп., залишивши в цій частині в силі рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду.

Також просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення 3 % річних у розмірі 1 178 495 грн 67 коп., інфляційних втрат у сумі 3 091 217 грн, 31 коп. та рішення місцевого суду в частині стягнення 3 % річних у сумі 1 078 831 грн 13 коп. і інфляційних витрат в сумі 3 071 671 грн 95 коп., ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 лютого 2015 року допущено до провадження Верховного Суду України вищевказану цивільну справу.

Постановою Верховного Суду України від 10 червня 2015 року заяву ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що стаття 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не містить заборони на нарахування процентів за користування грошима вкладників на строк дії мораторію, а лише передбачає неможливість їх отримання вкладниками, дійшовши висновку про наявність правових підстав для стягнення процентів на банківський вклад за період з 12 квітня 2009 року (день закінчення дії договору банківського вкладу) до 08 грудня 2009 року (день перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника) за процентною ставкою 0,1 % річних, яка була встановлена за користування вкладами «До запитання» з 04 березня 2009 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з положень статті 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 629, ч. 1 ст. 631, ч. 1 ст. 1058 ЦК України, дійшовши висновку про те, що стягненню з банку підлягають 18,6 % річних на суму неповернутого 10 квітня 2009 року банківського вкладу за період з 11 квітня 2008 року (початок дії договору банківського вкладу) до 22 листопада 2011 року (день фактичного повернення банком вкладу) з урахуванням сплачених процентів.

Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким висновком апеляційного суду виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу, за умовами якого позивачка внесла на депозитний рахунок 12 млн 643 тис. 217 грн 35 коп. зі сплатою 18,6 % річних на строк 12 місяців; датою повернення вкладу визначено 11 квітня 2009 року.

Згідно з пунктом 1.3 договору банківського вкладу банк закриває вкладний рахунок після закінчення строку дії договору та (або) повернення коштів вкладнику. За пунктом 3.4.4 цього договору сплата процентів і повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника в цьому банку в день настання дати повернення вкладу. Пунктами 4.2, 4.4 зазначеного договору встановлено, що проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, що передує його поверненню вкладникові або списанню із вкладного рахунка вкладника; сплата нарахованих процентів на вклад здійснюється у кінці строку договору шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника.

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 10 лютого 2009 року № 59 «Про призначення тимчасової адміністрації у ВАТ «КБ «Надра» призначено тимчасову адміністрацію строком на 1 рік - з 10 лютого 2009 року до 10 лютого 2010 року та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 6 місяців - з 10 лютого 2009 року до 10 серпня 2009 року; згідно з постановою Правління НБУ від 05 серпня 2009 року № 452 продовжено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 11 серпня 2009 року до 10 лютого 2010 року.

03 квітня 2009 року ОСОБА_3 звернулась до банку із заявою, в якій просила повернути депозитний вклад і нараховані проценти на вклад та перерахувати їх на рахунок у філії ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» у м. Києві.

08 грудня 2009 року банківський вклад (депозит) у розмірі 12 млн 643 тис. 217 грн 35 коп. та 2 млн 340 тис. 548 грн 28 коп. процентів за час дії договору банківського вкладу були перераховані банком на поточний рахунок вкладника; проценти за поточним рахунком в розмірі 0,1 % річних нараховувались та виплачувались до моменту повернення коштів із зазначеного рахунку. У період з 12 квітня до 07 грудня 2009 року зазначені кошти перебували на депозитному рахунку ОСОБА_3

Грошові кошти, що знаходились на банківському рахунку ОСОБА_3, видавались їй з 05 вересня до 24 листопада 2011 року за її розпорядженням.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами пункту 1.3 договору банківського вкладу передбачено, що банк закриває вкладний рахунок після закінчення строку дії договору та (або) повернення коштів вкладнику. За пунктом 3.4.4 цього договору сплата процентів і повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника у цьому ж банку в день настання дати повернення вкладу. Пунктом 4.2 зазначеного договору встановлено, що проценти на вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, що передує його поверненню вкладникові або списанню з вкладного рахунка вкладника.

Як випливає із змісту укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 договору, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії - 12 місяців з моменту укладання договору (11 квітня 2008 року), то після настання визначеної в договорі дати повернення вкладу (11 квітня 2009 року) закінчується і дія укладеного між сторонами договору.

Виходячи з результатів аналізу зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу колегія суддів касаційного суду вважає, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку перед ОСОБА_3 за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, установлений цим договором.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Однак, ухвалюючи рішення про стягнення з банку на користь вкладника проценти, установлені договором банківського вкладу, за період від початку дії договору до дня фактичного повернення банком вкладу, апеляційний суд зазначені положення норм матеріального права до уваги не взяв, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що правовідносини сторін, які виникли з договору банківського вкладу, припинилися після фактичного повернення цього вкладу.

Разом з тим 08 грудня 2009 року депозитний вклад у розмірі 12 млн 643 тис. 217 грн 35 коп. та 2 млн 340 тис. 548 грн 28 коп. процентів за час дії договору банківського вкладу були перераховані банком на поточний рахунок вкладника; проценти за поточним рахунком у розмірі 0,1 % річних нараховувались та виплачувались до моменту повернення коштів із зазначеного рахунку.

Так, відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини перша, друга статті 1067 ЦК України).

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, 08 грудня 2009 року (день перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника) між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка.

Таким чином, ураховуючи, що сторони у справі не визначили умов щодо встановлення іншого розміру процентної ставки після закінчення строку дії договору банківського вкладу, суд безпідставно не застосував норми статей 1066, 1070 ЦК України та не врахував, що стягненню з банку підлягають проценти за період від дня перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника до дня фактичного повернення банком вкладу за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

З огляду на викладене вище колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд зазначених норм матеріального права не врахував та безпідставно стягнув з банку на користь вкладника проценти на вклад, які були передбачені договором банківського вкладу, за період від початку дії цього договору до дня фактичного повернення банком вкладу, а тому рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.С. Висоцька

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана