У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсною заборони на відчуження земельної ділянки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 83782 долари США 01 цент зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,39 % на рік, строк повернення кредиту - 19 серпня 2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 було укладенно іпотечний договір, відповідно до умов якого, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого, у позичальника утворилась заборгованість в розмірі 172 292 долари США, яку вона в добровільному порядку не сплачує, на підставі ст. 572, 575, 589, 590 ЦК України, ст. 7, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку» в позовній заяві банк просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсною заборони на відчуження земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом послалась на те, що передана в іпотеку земельна ділянка не стала її власністю, державного акту вона не отримувала, тому й не мала права розпоряджатися цією земельною ділянкою. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 203, 215 ЦК України позивач просить суд визнати недійсним спірний кредитний договір.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О., посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» та ухвалити в цій частино нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задовольнити.

В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 335 ЦПК України колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судами встановлено, що 19 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 549/П/99/2008-840, за умовами якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 83782 долари США 01 цент зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,39 % на рік, строк повернення кредиту - 19 серпня 2023 року.

19 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою земельної ділянки (кадастровий номер - НОМЕР_1) загальною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин.

Відповідно до п.п. 4.3.2., 4.3.3. кредитного договору позичальник зобов'язався суворо дотримуватись положень цього договору, а також договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку і строки, визначені в кредитному договорі. Згідно п.5.2. кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3. кредитного договору (до 10 числа поточного місяця), позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п.5.3. кредитного договору, у разі порушення відповідачем вимог п.4.3. за виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4 кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 10% відсотків від суми кредиту.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24 червня 2014 року у боржника утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 172 292 долари США 05 центів, що в еквівалентно по курсу Національного банку України становить 2 200 619 грн 86 коп.

Судами також установлено, що земельну ділянку, яка є предметом іпотеки ОСОБА_6 придбала за договором купівлі-продажу від 19 серпня 2008 року.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що після укладення договору іпотеки відповідач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 не зареєстровано. Також, згідно листа Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області № 9-1006-0.2-16/2 від 12 січня 2015 року вказано, що державний акт на спірну земельну ділянку за ОСОБА_6 не реєструвався та не видавався.

За змістом договору іпотеки від 19 серпня 2008 року предметом іпотеки за цим договором є земельна ділянка, яка стане власністю ОСОБА_6 в майбутньому після отримання нею державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 не набула право власності на земельну ділянку, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують право приватної власності відповідача на набуте нею відповідне нерухоме майно, у зв'язку з чим правові підстави для звернення стягнення на вказаний об'єкт нерухомого майна відсутні.

Проте, з указаними висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в оскарженій частині не відповідають.

Виникнення, зміна чи припинення іпотечних правовідносин, зокрема, підстави та процедура звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовані Законом України «Про іпотеку».

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 серпня 2008 року вбачається, що ОСОБА_6 придбала у власність спірну земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин.

Сторонами не спростовано, що з моменту укладення вказаного договору спірна земельна ділянка, яка є предметом іпотеки перебуває у володінні іпотекодавця ОСОБА_6

Також, п. 5.1 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Крім того, п. 5.3 договору іпотеки сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду та на підставі права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Вирішуючи спір в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції у порушення статей 213, 214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не врахував, що згідно із положеннями чинного законодавства предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, а матеріали справи не містять доказів того, що спірна земельна ділянка не перебуває у володінні іпотекодавця і звернення стягнення на предмет іпотеки може призвести до порушення прав третіх осіб.

Суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги ПАТ КБ «Надра» та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог банку.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому, з метою забезпечення своєчасного розгляду справи та вирішення спору між сторонами колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає за можливе скасувати ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 березня 2015 року з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик