Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"03" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі Івіній М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача - ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 31.10.2014 року відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 30 000 ЄВРО.

Отримані в борг грошові кошти відповідач зобов'язався повернути позивачу до 01.12.2014 року.

Відповідач свій обов'язок щодо повернення коштів не виконав, у встановлений термін позику не повернув, ухиляючись від повернення грошових коштів.

Сума боргу станом на 11.12.2014р. складає 582 633, 60 грн. і саме цю суму грошових коштів позивач просить стягнути з відповідача.

Підтримавши вищезазначені позовні вимоги у повному обсязі, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судового засідання згідно зі ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомлений.

Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і, враховуючи згоду позивача, ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від Відповідача виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що 31.10.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у борг 30 000 ЄВРО.

Факт одержання відповідачем у позивача вказаних грошових коштів підтверджується власноруч написаною відповідачем письмовою розпискою.

Зі змісту розписки убачається, що відповідач зобов'язується повернути позивачу грошову суму, отриману в борг, в строк до 01.12.2014 року.

Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

У зазначений строк відповідач позивачу гроші за виказаним договором не віддав, доказів своєчасного повернення боргу до суду не надав.

Отже, є обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 30 000 ЄВРО, що згідно офіційного курс НБУ до ЄВРО станом на 11.12.2014р. становить 582 633, 60 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З матеріалів справи убачається, що судові витрати позивача, відповідно до ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору в розмірі 3 654, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 11, 15, 16, 22, 509, 526, 1046-1049 ЦК України, ст. 10, 57-60, 79, 88, 169, 209, 210, 212-215, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 30 000 ЄВРО, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.12.2014р. становить 582 633, 60 грн. та судові витрати в сумі 3 654, 00 грн.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення до Дніпровського районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги, а учасниками судового розгляду, які не брали участь в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: