У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області, третя особа - приватний нотаріус Братського нотаріального округу Миколаївської області Малярчук Наталія Василівна, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним.

Позивачка посилалась на те, що 18 серпня 2009 року ОСОБА_7, 1946 року народження, склала на її ім'я нотаріально посвідчений заповіт, яким заповідала їй земельну ділянку площею 8,22 га, розташовану в межах Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після смерті спадкодавця їй стало відомо, що 13 серпня 2013 року від імені ОСОБА_7 складено інший заповіт на ім'я ОСОБА_5, який посвідчено секретарем Сергіївської сільської ради. Посилаючись на те, що форма та зміст заповіту від 13 серпня 2013 року не відповідають вимогам закону, на час вчинення цих дій ОСОБА_7 перебувала в тяжкому стані у Братській центральній районній лікарні та не могла усвідомлювати та вчиняти такі дії, а підпис на заповіті від імені ОСОБА_7 відмінний від її дійсного підпису, ОСОБА_4 просила визнати заповіт, посвідчений секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області 13 серпня 2013 року, недійсним.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7, посвідчений секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області 13 серпня 2013 року № 55.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5, посвідчений 13 серпня 2013 року секретарем Сергіївської сільської ради Братського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 55.

Рішення суду в частині судових витрат залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при складенні заповіту було порушено вимоги закону щодо форми та порядку посвідчення заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Підставою недійсності заповіту є встановлення факту, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України).

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України.

Такими вимогами є письмова форма заповіту із зазначенням місця та часу його складення, особисте підписання заповіту заповідачем, посвідчення заповіту нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними ст. ст. 1251-1252 ЦК України, та його державна реєстрація.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Згідно з пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування» до делегованих повноважень виконавчих комітетів відповідних рад (сільських, селищних, міських) віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено повноваження виконавчих комітетів сільських, селищних та міських рад також обмежується територією відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Пунктом 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11 листопада 2011 року № 3306/5, передбачено вчинення нотаріальних дій в приміщенні органу місцевого самоврядування і лише в окремих випадках - поза вказаним приміщенням з обов'язковим записом у посвідчувальному написі дійсного місця, адреси, а також причин вчинення нотаріальної дії поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, заповіт ОСОБА_7 від 13 серпня 2013 року посвідчено секретарем Сергіївської сільської ради в приміщенні Братської центральної районної лікарні, яка знаходиться у смт Братське, тобто у населеному пункті, який знаходиться поза межами повноважень Сергіївської сільської ради (Братська селищна рада) і в якому є нотаріуси. Запис у посвідчувальному написі заповіту від 13 серпня 2013 року щодо місця вчинення нотаріальної дії та адреси не відповідає дійсності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що посвідчення заповіту від 13 серпня 2013 року секретарем Сергіївської сільської ради поза межами територіально-адміністративної одиниці, на якій діє цей орган місцевого самоврядування, та у населеному пункті, де є нотаріуси, не можна вважати вчиненим повноважною особою, а тому дійшов правильного висновку про те, що зазначені порушення не відповідають вимогам ч. 3 ст. 1247 ЦК України щодо форми заповіту та його посвідчення, а тому заповіт від 13 серпня 2013 року є нікчемним на підставі ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.