Справа № 473/3324/15-ц
"07" жовтня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Вознесенський сиркомбінат (далі ПАТ Вознесенський сиркомбінат) про стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів його виплати та моральної шкоди,
В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що згідно наказів Вознесенського міськрайонного суду від 21 вересня 2012 року та від 15 січня 2013 року з ПАТ Вознесенський сиркомбінат на його користь стягнуто 30 582,43 грн. заборгованості по заробітній платі за листопад 2011 року - грудень 2012 року (включно).
Проте судові накази ні добровільно, ні в межах процедури примусового виконання судових рішень відповідачем не виконано.
В зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з ПАТ Вознесенський сиркомбінат на свою користь 22 892,66 грн. компенсації втрати частини заробітку в зв'язку з порушенням термінів його виплати (за період з січня 2013 року по серпень 2015 року).
Також ОСОБА_1 вказував на те, що внаслідок бездіяльності відповідача йому заподіяно душевних страждань, оскільки останній був змушений вносити зміни у життєві плани, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, чим спричинено моральну шкоду, а тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану шкоду, грошовий еквівалент якої становить 1 500 грн.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши матеріали справ №1407/3977/2012 за заявою Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ Вознесенський сиркомбінат заборгованості по заробітній платі та №473/94/13-ц за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ Вознесенський сиркомбінат заборгованості по заробітній платі, суд прийшов до наступного.
Зокрема судом встановлено, що позивач з 02 березня 1984 року по 20 грудня 2012 року перебував в трудових відносинах з відповідачем.
Згідно наказів Вознесенського міськрайонного суду від 21 вересня 2012 року та від 15 січня 2013 року з ПАТ Вознесенський сиркомбінат на користь ОСОБА_1 стягнуто 30 482,43 грн. заборгованості по заробітній платі за листопад 2011 року - грудень 2012 року (включно), а саме 16 512,40 грн. за наказом від 21 вересня 2012 року та 13 970,03 грн. за наказом від 15 січня 2013 року. Доводи позивача про те, що стягнута заборгованість по заробітній платі складає 30 582,43 грн. (на 100 грн. більше) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не відповідають дійсності (вказана сума (додаткові 100 грн.) - це стягнуті судом витрати на правову допомогу, які відносяться до судових витрат та не входять до структури заробітної плати).
Проте, як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1 та довідки ВДВС Вознесенського МРУЮ від 02 жовтня 2015 року, судові накази ні добровільно, ні в межах процедури примусового виконання судових рішень відповідачем не виконано, заборгованість не сплачено.
Ст. 34 Закону України Про оплату праці передбачає виплату працівникам компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням підприємством, установою, організацією, в трудових відносинах з якими перебувають працівники, строків її виплати. Виплата компенсації провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 Закону).
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться (ст. 3 Закону)).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону).
Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року, №1427 (зі змінами та доповненнями) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.
Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.
Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми.
Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення.
У разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується.
Виплата працівникові суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.
При цьому позовна давність щодо вимог про стягнення компенсації розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним (постанова Верховного Суду України від 24 червня 2015 року по справі №6-116цс15).
Таким чином з ПАТ Вознесенський сиркомбінат на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів його виплати в розмірі 22 709,41 грн. (30 482,43 грн. (сукупний розмір заборгованості по зарплаті після вирахування податків та інших обов'язкових платежів) х 74,5 (сукупний коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2013 року по серпень 2015 року) / 100).
Водночас положення ст. 237-1 КЗпП України передбачають обовязок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд вважає, що тривала невиплата відповідачем позивачу заборгованості по заробітній платі та невиконання судових рішень про стягнення цих коштів призвело до моральних страждань ОСОБА_1, оскільки останній розраховував на добросовісне та належне виконання роботодавцем умов трудового договору та законодавства про працю, а в подальшому судових рішень, наявне порушення вплинуло на можливість здійснення ним матеріального утримання себе особисто та своєї сім'ї.
Решта доводів позивача в цій частині не приймаються до уваги, оскільки належним чином не підтверджені.
Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховує характер, обсяг та тривалість страждань, яких зазнав ОСОБА_1, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
За такого, суд вважає достатнім відшкодування в розмірі 200 грн.
В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню на користь державного бюджету 274,12 грн. судового збору (241,65 грн. (майнова вимога) + 32,47 грн. (немайнова вимога)).
Керуючись ст. ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Вознесенський сиркомбінат про стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів його виплати та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Вознесенський сиркомбінат на користь ОСОБА_1 22 709 (двадцять дві тисячі сімсот дев'ять) гривень 41 копійку компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та 200 (двісті) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Вуїв