Справа №442/5042/15-ц
Провадження №2/442/1742/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2015 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона, ОСОБА_1, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Ця квартира належить їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири ВКО №308233 від 29 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 На даний час, в цій квартирі крім неї, зареєстрована та проживає її донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Крім того, в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який являється сином її однокласника. У 2013 році ОСОБА_5 звернувся до неї з проханням про те, щоб вона прописала та дозволила його сину пожити деякий час у неї в квартирі, що вона і зробила. Проте, приблизно через місяць часу після цього, батько ОСОБА_6 помер, а сам ОСОБА_2 з цього часу в даній квартирі не проживає, його речей в її квартирі не має, і місце його перебування їй невідоме. Даний факт підтверджується довідкою КП ЖЕО від 13.05.2015 р. про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації. Факт реєстрації відповідача у квартирі створює їй перешкоди в реалізації права власності на належну їй квартиру, зокрема порушує її право користування та розпорядження згаданою квартирою. Також це спричиняє їй матеріальні збитки, оскільки ОСОБА_7 зареєстрований, і вона сплачує комунальні послуги в залежності від кількості зареєстрованих людей, в тому числі і за ОСОБА_7, хоча він фактично з не проживає. Розясненнями абзацу 2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9 слід керуватися при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири мають право використовувати помешкання для власного проживання, проживанню членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сімї власник житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності член сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлені домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодекс) Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, як спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права обовязки. Враховуючи те, що відповідач - ОСОБА_2 не проживає в її квартирі ще з 2013 року, що становить більше ніж встановлений ч.2 ст. 405 ЦК України строк, не допомагає їй у витратах ні в утримання та ремонті житла, вважає що він втратив право на користування цією квартирою. На підставі ч.9 ст.110 ЦПК, позов до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання. Просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_8 в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності,заявлені позовні вимоги своєї довірительки ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча був своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається із копії договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2008р., ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1.

Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом про відсутність ( не проживання) особи за місцем реєстрації від 13.05.2015р., складеного представниками КП «житлово-експлуатаційного об»єднання» Дрогобицької міської ради, згідно якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 у квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 2013 року і по час обстеження, не приймає ніякої участі в утриманні житла, особистих речей повсякденного використання, які б належали останньому немає.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, з 2013 року не проживає у спірній квартирі, не користується нею, не несе витрати по її утриманню, що створює для позивача ОСОБА_1 та членів її сім»ї незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №4 по вул.Грушевського,146 в м.Дрогобичі, Львівської області.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь позивача ОСОБА_1, тобто судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Суддя Гарасимків Л.І.

Суддя ____________________ Гарасимків Л.І.