У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. суддя Суворовського районного суду м. Одеси Бузовський В.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

Ухвалою судді від 25.09.2015 року позовна заява ОСОБА_1, залишена без руху за тих підстав, що позивачем порушено вимоги ст.ст. 119, 121 ЦПК України, а саме до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору. Залишаючи позовну заяву без руху із зазначеної підстави, суд виходив із вимог Закону України «Про судовий збір» а саме п. 5 ч. 1 ст. 5 в редакції Закону станом на 01.09.2015р., яким передбачено пільгу щодо сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивачка в свою чергу звернулася із вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 65 844,61 грн..

Також, в ухвалі суду було зазначено про необхідність сплатити позивачкою судовий збір в розмірі 658,44 грн. Строк для усунення недоліків було надано протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали суду. Копію ухвали позивачка отримала 06.10.2015р.

У встановлений судом строк, позивачка недоліків не усунула. Ухвалу про залишення заяви без руху, в частині не оплати судового збору, не оскаржувала, та 07.10.2015р., подала заяву про відмову від оплати судового збору з посиланням на п.п 1, 15 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та зазначенням, що вона має пільгу по оплаті судового збору.

Разом із тим, суд приходить до висновку про те, що посилання позивачки на пункти 1 та 15 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є неспроможними та не заслуговують на увагу, а позивачка в свою чергу не має пільг за зазначеними пунктами Закону з наступних підстав.

В силу ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Структуру та складові заробітної плати визначено статтею другою цього ж Закону начено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Стаття 117 КЗпП України визначає відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні (наслідком не проведення своєчасного розрахунку при звільненні є виплата середнього заробітку за весь час затримки розрахунку), що передбачено навіть самою назвою зазначеної статті «Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні».

Отже, заробітна плата (винагорода за виконану роботу) та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (різновид відповідальності власника) не є тотожними поняттями, оскільки мають різну правову природу їх походження (виникнення), а тому, пільга визначена п. 1 та п. 15 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції Закону з 01.09.2015р., на вимогу позивачки про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не поширюється.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27.05.2014р., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09.10.2014р., яким зроблено висновок про те що, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені є структурною частиною заробітної плати, оскільки по-перше: таке не передбачено ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а наведений висновок судів зроблений з огляду на те, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені не є санкцією, неустойкою за невиконання грошового зобовязання, а є компенсаційною виплатою, і саме тому, суди прийшли до висновку про те, що на стягнення середнього заробітку не поширюється дія мараторію, по-друге: за змістом частини третьої статті 61 ЦПК України, преюдиційне значення мають обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, і не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд виходить із того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обовязків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви (п. 4 Постанови пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р). Отже, суд не погоджується із висновками зробленими в справі, що розглядалася раніше, в частині висновку про те, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені є структурною частиною заробітної плати, з мотивів та підстав наведених вище.

Із заявою про відстрочку сплати судового збору, до ухвалення рішення у справі, позивачка не зверталася.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги ст. ст. 119, 120 або не сплатить судовий збір, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову.

Керуючись ст. 121 ЦПК України суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вважати неподаною та повернути позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: