У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Спілка фахівців з нерухомості «Маклер», про визнання кредитного договору удаваним правочином, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 13 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ним укладено кредитний договір, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 45000 доларів США. Посилаючись на те, що укладений сторонами кредитний договір в частині визначення валютою кредитування доларів США є таким, що вчинений для приховання укладення договору з надання кредиту в національній валюті України - гривні, а тому є удаваним правочином, просив задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 45000 доларів США.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 під правочином, який сторони приховали, вважав кредитний договір, в якому валютою кредиту була гривня.

Тобто фактично позивач зазначав і під укладеним і прихованим один і той же правочин, - кредитний договір, предмет якого, права та обов'язки сторін в ньому визначені ст. 1054 ЦК України.

За змістом ст. 235 ЦК України правова природа прихованого правочину має бути іншою, ніж того, що укладено.

Судами встановлено, що валютою кредитування були долари, а не гривні, у визначеному умовами укладеного між сторонами договору розмірі вони були передані позивачу саме як кредит, оплата безпосередньо банком цими коштами за придбання ним квартири не проводилась.

З огляду на наведене, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав вважати оспорюваний договір удаваним.

Крім такого висновку, суд першої інстанції вважав, що позивачем пропущена позовна давність, тобто зроблено два висновки, які є самостійними підставами для відмови у позові.

Оскільки при недоведеності позову у його задоволенні має бути відмовлено з цієї підстави, то вказівка як на підставу для відмови у позові і на пропуск позовної даності є помилковою.

Така помилка не впливає на законність рішення і не може тягти за собою його скасування з огляду на положення ч. 2 ст. 337 ЦПК України та наявності в ньому іншого висновку про недоведеність позову, що є самостійною підставою для відмови у позові, який апеляційним судом визнано обґрунтованим, з чим погоджується колегія суддів касаційного суду.

Допущені в ухвалі апеляційного суду описки щодо зазначення в ній про встановлення судами першої інстанції правових підстав для задоволення позовних вимог можуть бути виправлені в порядку, встановленому ст. 219 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова