Категорія 33Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від "02" березня 2015 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

При секретарі : Агеєвій Г.В.,

За участю: прокурора Побережної - Войтенко О.М.

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди.

Посилається на те, що 08.08.2014 року та 11.08.2014 року він звертався із заявами на ім'я прокурора Вінницької області про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області Держсільгоспінспеції України, які полягали у внесенні завідомо неправдивих відомостей в офіційні документи та перевищенні повноважень, які їм надані, чим спричинено тяжкі наслідки.

Листом прокуратури Вінницької області від 05.09.2014 року його було повідомлено про розгляд заяв про вчинення злочину та про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року та 17.10.2014 року було задоволено його скаргу та визнано протиправною бездіяльність прокуратури Вінницької області, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.365, 366 КК України.

Таким чином, він вважає, що судом було встановлено порушення його прав і свобод, а тому відповідно до ст.23 ЦК України та ст.2 ч.1 п.1-1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою прокуратури Вінницькій області, у зв'язку з чим йому довелось неодноразово відриватись від звичайних занять, що порушило його нормальні життєві зв'язки та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, що пов'язано із неодноразовими зверненнями до прокуратури та суду. Моральну шкоду він оцінює у 20 000,00 грн.

В ході розгляду справи, 12 січня 2015 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 в частині вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (а.с.37).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.56,57).

В апеляційній скарзі позивач у справі ОСОБА_2 просить заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник позивач у справі ОСОБА_2 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник третьої особи - прокуратури Вінницької області Побережна-Войтенко О.М. апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Держаної казначейської служби України до суду апеляційної інстанції не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, а тому дана справа згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянута у його відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін у справі, що з'явилися до суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 08.08.2014 р. та 11.08.2014 р. позивач у справі ОСОБА_2, як представник юридичної особи СФГ "Валентина" на підставі довіреності, звертався із заявами на ім'я прокурора Вінницької області про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області Держсільгоспінспеції України, що полягало у внесенні завідомо неправдивих відомостей в офіційні документи та перевищення повноважень, які їм надані, чим спричинено тяжкі наслідки.

Листом виконуючого обов'язки начальника відділу прокуратури Вінницької області Братанюка Є. від 05.09.2014 р. ОСОБА_2 повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за названими заявами.

Не погодившись із не внесенням відомостей, які містили його заяви, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність виконуючого обов'язки начальника відділу прокуратури Вінницької області Братанюка Є.

Ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаси Ю.П. від 13.10.2014 р. та 17.10.2014 р. задоволено скаргу ОСОБА_2 та визнано протиправною бездіяльність прокуратури Вінницької області, що полягає у не внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.365, 366 КК України.

За таких обставин, місцевий суд враховуючи вимоги ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідно до ст.2 ч.1 п.1-1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Звертався позивач ОСОБА_2 до прокуратури Вінницької області, як представник юридичної особи, процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, з боку прокуратури Вінницької області до ОСОБА_2 вчинено не було.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини справи, правильно застосувавши норми матеріального права, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим сторонами доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Відповідно до положень статей 55,124 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Так, ч.5 ст.4 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 р. зі змінами«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, як було встановлено в ході розгляду справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій, відповідно до наявних в матеріалах справи заяв ОСОБА_2 від 08.08.2014 р. та 11.08.2014 р. адресованих на ім'я прокурора Вінницької області вбачається, що дії працівників Держсільгоспінспеції відносно яких ОСОБА_2 звертався до прокуратури та відповідь прокуратури Вінницької області на ці заяви стосувались лише виключно прав та законних інтересів СФГ «Валентина», представником якого являється ОСОБА_2, про що ним самим було викладено у вказаних заявах (а.с.45-49). СФГ «Валентина» та його голова Гончарук В.М. із зазначеними заявами з цих же питань до прокуратури Вінницької області не звертались.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що випадки та підстави передбачені положеннями Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 р. зі змінами«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відносно позивача у справі ОСОБА_2 не виникли, правоохоронними органами будь-які процесуальні дії, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, з боку прокуратури Вінницької області відносно ОСОБА_2 вчинено не було.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях..

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому з одних лише формальних міркувань не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :підпис. В.М. Медяний

Судді :підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний