У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 4 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 25 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 84/08ФЛ, згідно умов якого, останньому надані кредитні кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом кредитування 2 020 000 грн. На забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки від 25 лютого 2008 року № 84/08ФЛ згідно якого він поручився перед банком за виконання боржником своїх зобов'язань по кредитному договору. Відповідачі, як солідарні боржники, зобов'язання за кредитним договором у строки, обумовлені у ньому не виконують, кредит та відсотки за його користування, не сплачують, у зв'язку з чим, станом на 10 липня 2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 4 119 949 грн 68 коп. Посилаючись на наведене, просило задовольнити позов.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 4 листопада 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у солідарному порядку, на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 119 949 грн 68 коп., з яких заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 2 019 995 грн 46 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 1 875 940 грн 68 коп., пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом у розмірі 224 013 грн 54 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені змінено, зменшено її розмір з 224 013 грн 54 коп. до 28 246 грн 8 коп. В іншій частині рішення залишено без змін.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив із того, що при визначенні розміру заборгованості районний суд не застосував строк позовної давності до пені.

Однак, повністю погодитись з такими висновками неможливо.

Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 84/08ФЛ, згідно умов якого, останньому надані кредитні кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом кредитування 2 020 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами по строковій заборгованості - 15,7 % та проценти по простроченій заборгованості - 20,7 % з кінцевим терміном повернення 23 лютого 2021 року. На забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки від 25 лютого 2008 року № 84/08ФЛ згідно якого останній поручився перед банком за виконання боржником своїх зобов'язань по кредитному договору.

Відповідачі, як солідарні боржники, зобов'язання за кредитним договором у строки, обумовлені у ньому, не виконують, кредит та відсотки за користування ним, не сплачують, у зв'язку з чим, станом на 10 липня 2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 4 119 949 грн 68 коп.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами кредитного договору (п. 3.4.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами відповідно до графіку платежу, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Однак вирішуючи питання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, апеляційний суд не зробив жодних висновків чи дотримано строк позовної давності по вимогах про стягнення чергових платежів та процентів, у цій частині рішення суду не мотивовано.

Наведені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа передачі на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук