НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-315/11
№ 2/183/11/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року Новомосковський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г.,

при секретареві Литвиновій У.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5, Новомосковська міська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з03 червня 2009 року знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5, Новомосковська міська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

В обґрунтування позову зазначили, що 14 лютого 2008 року померла ОСОБА_7, після смерті якої залишалася спадщина у вигляді будинку по пров.Плеханова, 36 в м.Новомосковську Дніпропетровської області. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 були її сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (колишній чоловік ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2Д.), який на час смерті матері знаходився в місцях позбавлення волі, де він помер 14 липня 2008 року. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 є позивач ОСОБА_2 син позивача ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_8 ОСОБА_3 (ОСОБА_6П.) є онукою ОСОБА_7, на момент смерті якої мати ОСОБА_3 ОСОБА_9 померла. Позивачам стало відомо, що відповідач оформила спадщину після смерті ОСОБА_7 на підставі заповіту, складеного нею за два тижні до її смерті, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, на підставі якого відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину від 12 вересня 2008 року, посвідчене нотаріусом Новомосковської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 Вважають, що померла ОСОБА_7 не могла скласти такий заповіт, тому як ще в період 1995-1998 р.р. вона казала, що буде ділити будинок по пров.Плеханова, 36 в м.Новомосковську Дніпропетровської області на усіх трьох дітей порівну; смерть спадкодавця наступила в результаті самогубства через два тижні після складення заповіту. Вважають, що спадкодавець не підписувала такий заповіт, а тому на підставі вимог ст..ст. 203, 236, 1257, 1266 ЦК України, просили суд визнати заповіт від 29 січня 2008 року складений ОСОБА_11 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12 вересня 2008 року недійсними.

У звязку із закінченням повноважень судді Соколянської О.М. зазначена справа передана в провадження судді Дубовенко І.Г. Ухвалою від 18 липня 2012 року справу прийнято до свого провадження. В подальшому за клопотанням позивачів, а також представника витребувано ряд доказів, та 18 жовтня 2012 року призначено почеркознавчу експертизу. Після неодноразового повернення справи з експертної установи без виконання експертизи у звязку з її неоплатою позивачем, в судових засіданнях неодноразово розяснювалися наслідки, передбачені ст.. 146 ЦПК України. 29 липня 2015 року справу повернуто з експертної установи у звязку з її неоплатою, а також з ненаданням витребуваних у позивача вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_11 05 серпня 2015 року провадження поновлено.

Після поновлення провадження у справі сторони та інші учасники в останнє судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом. Враховуючи тривалість знаходження цивільної справи в суді, відповідно до вимог ст.. 157 ЦПК України, а також той факт, що по справі неодноразово за клопотанням позивачів або представника, ким розяснювалися вимог ст.. 146 ЦПК України, призначалася почеркознавча експертиза на вирішення якої ставилися питання: Чи виконано підпис від імені ОСОБА_12 в графі «Підпис» в заповіті, складеному 29 січня 2008 року від її імені та посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 самою ОСОБА_13 чи іншою особою? Чи виконано власноруч напис «мною прочитано та підписано власноруч» ОСОБА_12 в заповіті, складеному 29 січня 2008 року від її імені та посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 самою ОСОБА_12 чи іншою особою?; з урахуванням наявності заяв про розгляд справи за відсутності осіб що беруть участь у справі, невизнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, в ході попереднього розгляду справи позивачем уточнювалися позовні вимоги; сторонами подавалися докази.

14 лютого 2008 року померла ОСОБА_7, про що Відділ реєстрації актів цивільного стану по м.Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 03 квітня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 169. З копії спадкової справи за № 279/2008, заведеної після смерті ОСОБА_11, померлої 14 лютого 2008 року, вбачається, що 12 вересня 2008 року на підставі заповіту від 21 січня 2008 року, складеного ОСОБА_11, та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, спадкове майно, у вигляді житлового будинку по пров.Плеханова, 36 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області видано свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно спадкоємцю, зазначеному в заповіті ОСОБА_6.

Що стосується зазначення прізвища померлої, то у свідоцтві про смерть виданому 19 лютого 2008 року, прізвище померлої зазначене, як «Сіроус», актовий запис № 169 від 19 лютого 2008 року (а.с. 36), а у свідоцтві про смерть виданому повторно 03 квітня 2009 року, прізвище померлої зазначене, як «Сєроус», актовий запис № 169 від 19 лютого 2008 року (а.с. 10), аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що у зазначених свідоцтвах від різних дат їх видачі, прізвище померлої по-різному записане як ОСОБА_7 через літеру «є» так і ОСОБА_11, через літеру «і», однак стосується однієї і тієї самої особи, після смерті якої відкрилася спадщина на будинок по пров.Плеханова, 36 в м.Новомосковську Дніпропетровської області.

Позивачі в своєму позові посилаються на недійсність зазначеного заповіту через те, що він не укладався ОСОБА_7, а саме не підписувався нею.

В судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2008 року ОСОБА_7 Літія Тимофіївна, в нотаріальній конторі розташованій за адресою: м.Дніпропетровськ, вул..Леніна, 9, на випадок її смерті зроблене таке розпорядження: все її майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, вона заповідає ОСОБА_14. Заповіт підписано 21 січня 2008 року та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та зареєстровано в реєстрі за №342.

Згідно вимог ст.ст. 1247, 1251 ЦК України, в редакції, що діяла на момент складення оспорюваного заповіту заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів, а згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суд вважає, що спірний договір не суперечить вимогам ЦК та іншим актам цивільного законодавства, вчинений банком в межах їх повноважень та з повним пакетом необхідних дозволів (ліцензій) на його вчиненні, а отже він не підлягає визнанню недійсним.

Посилання позивачів та їх представника на те, що зазначений заповіт не підписувався самою ОСОБА_7 не можуть бути прийняті судом до уваги, тому як повинні бути підтвердженні певними доказами, які суду не були надані.

Крім того, ОСОБА_8, який є батьком позивача ОСОБА_2, помер 14 липня 2008 року згідно свідоцтва про смерть. Зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 не вбачається, що ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Відповідно до вимог ст.. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців. Право на прийняття спадщини в цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, померлої 14 лютого 2008 року, вбачається, що позивачі у справі з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі не звертався.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог позивачів про визнання заповіту, складеного 21 січня 2008 року ОСОБА_7 та посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 на користь відповідача недійсним необхідно відмовити.

Враховуючи, що вимоги позивачів щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 вересня 2008 року, ґрунтуються на вимогах щодо визнання заповіту від 21 січня 2008 року недійсним то суд приходить до переконання, що в задоволенні цих вимог також належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-8, 10-11, 27, 31, 58-61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5, Новомосковська міська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г.Дубовенко