Справа № 743/5/15-ц Провадження № 22-ц/795/1782/2015 Головуючий у I інстанції: Жовток Є.А.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

05 листопада 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Кузюри Л.В., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Вербицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання факту нікчемності заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання факту нікчемності заповіту складеного і посвідченого 09.04.2012 року секретарем Вербицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 5 - відмовлено.

Сплачений судовий збір, у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати на проведення почеркознавчої експертизи, в розмірі 1180 грн. 80 коп., віднесено на рахунок позивача. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, в якості відшкодування витрат на залучення експерта, 492 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, порушення судом процесуального та матеріального права.

Незаконність оскаржуваного рішення апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводів позивача стосовно наявних фактів порушень вимог законодавства щодо форми та посвідчення оспорюваного заповіту. Зокрема, апелянт вказує, що оспорюваний заповіт був написаний за допомогою технічних засобів та в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, заповідачем не було зазначено, що заповіт був прочитаний уголос та з її слів записаний вірно, оскільки такий текст був надрукований. Також апелянт зазначає, що порушення форми заповіту полягає у незазначенні місця його складання, що є також порушенням вищевказаного Порядку.

Апелянт посилається на порушення вимог закону при посвідченні оспорюваного заповіту, зокрема на те, що відповідно до п. 7.50 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених МЮУ від 22.12.2010 року за № 3253/5 у державній нотаріальній конторі, приватним нотаріусом ведеться журнал (книга) обліку викликів нотаріуса за межі нотаріальної контори чи робочого місця приватного нотаріуса, чого не було зроблено секретарем Вербицької сільської ради.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги того, що в дослідницькій частині експертного висновку від 14.05.2015 року № 621-624/15-24 зазначено про те, що були виявлені розбіжності загального вигляду підписів.

Також, апелянт посилається на наявність у спадкодавця ОСОБА_6 захворювання зору, внаслідок чого вона не могла читати без сторонньої допомоги та належним чином ознайомитися зі змістом оскаржуваного заповіту, а тому він повинен був посвідчуватися при свідках.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернігові, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1.

23.04.2001 року секретарем Вербицької сільської ради Ріпкинського району посвідчено заповіт, який був зареєстрований 04.10.2005 року в спадковому реєстрі, згідно якого ОСОБА_6 розпорядилася власним майном на користь племінника - ОСОБА_1

З копії спадкової справи вбачається, що 17.10.2014 року до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, звернулась сестра померлої - ОСОБА_7 і, того ж дня, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся племінник померлої - ОСОБА_1

Також, як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2012 року секретарем Вербицької сільської ради посвідчено заповіт, за умовами якого ОСОБА_6, на випадок своєї смерті, розпорядилася власним майном на користь ОСОБА_3 Цього ж дня ОСОБА_6, своєю заявою, також посвідченою секретарем сільської ради, скасувала попередній заповіт, складений нею на користь племінника ОСОБА_1 Вказаний заповіт було внесено до Спадкового реєстру 15.10.2014 року.

На час судового розгляду ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не зверталась, вказавши, що не вчинила відповідних дій у зв'язку з оспорюванням заповіту родичами ОСОБА_6

Звертаючись до суду позивач, посилаючись на порушення ст. 1248 ЦК України, Закону України „Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, просив визнати факт нікчемності заповіту, посвідченого секретарем Вербицької сільської ради 09.04.2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання факту нікчемності заповіту, суд першої інстанції дійшов до висновку, що станом на 09.04.2012 року ОСОБА_6 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і спрямованим на складення заповіту на користь ОСОБА_3, а заповіт було складено уповноваженою на те особою та у визначеній законом формі, посвідченні, а окремі порушення, допущені секретарем Вербицької сільської ради, які виразились у незазначенні точного місця складення заповіту, несвоєчасного внесення відомостей про нього до Спадкового реєстру, а також неналежне ведення реєстру нотаріальних дій, не можуть бути підставою для визнання нікчемним самого правочину.

Такий висновок суду ґрунтується на законі та відповідає обставинам справи і з ним погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до п. 17 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається, а п. 16 вказаної постанови визначено, що заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України нікчемним правочином є недійсний правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування спадкового майна пред'явлення позову про встановлення нікчемності заповіту, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача.

Так, сторони не ставили під сумнів здатність ОСОБА_6, станом на 09.04.2012 року, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними як і те, що заповіт складений особою, яка мала на це право.

Однак, також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Посвідчення заповіту закріплено нормами ст. 1248 ЦК України, згідно якої нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Що стосується твердження апелянта про те, що заповіт не містить відмітки щодо місця його складання, а саме адреси, а також доводів апелянта стосовно відсутності відмітки про вчинення нотаріальних дій за межами державної нотаріальної контори чи робочого місця приватного нотаріуса в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, яким було зазначено, що вказані окремі порушення не можуть бути підставою для визнання нікчемним самого правочину.

Так, в оспорюваному заповіті місцем посвідчення зазначено село Вербичі, Ріпкинського району, Чернігівської області, Україна. Заповіт посвідчено ОСОБА_5, секретарем Вербицької сільської ради, Ріпкинського району, Чернігівської області.

При цьому, рішенням Вербицької сільської ради № 67 від 29.12.2011 року підтверджується, що особою, відповідальною за вчинення нотаріальних дій в 2012 році, було визначено секретаря сільської ради - ОСОБА_5

Таким чином, вищевказані доводи апеляційної скарги зводяться до констатації незаконності дій посадової особи органу місцевого самоврядування при складанні заповіту, однак дані факти не можуть служити підставою для задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, оскільки заповідач який звернувся до секретаря сільської ради для посвідчення заповіту, а також ОСОБА_3, на користь якої було вчинено заповіт, не мають відношення до порядку організації роботи органу місцевого самоврядування, та не несуть відповідальність за дії чи бездіяльність посадових осіб, а тому така помилка не може вплинути на волевиявлення спадкодавця та права спадкоємця, які виникають у нього на підставі даного заповіту.

З даного приводу існує позиція Європейського суду з прав людини, викладена у справі „Федоренко проти України", згідно якої громадяни не несуть відповідальності за незаконні дії органів державної влади чи місцевого самоврядування та повинні бути впевнені в тому, що органи державної влади чи місцевого самоврядування при розгляді заяв громадян діятимуть в межах законодавства.

Крім того, відповідно до правової позиції висловленої в ухвалі судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.12.2013 року відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним.

У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В судовому засіданні як першої, так і апеляційної інстанції позивачем не спростовано, що заповіт складений ОСОБА_6 без будь-якого примусу, відповідає її волі та підписаний нею особисто, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незазначення саме заповідачем, що заповіт був прочитаний уголос та з її слів записаний вірно, а надрукування вказаного тексту секретарем Вербицької сільської ради, з огляду на те, що зазначене не впливає на волевиявлення спадкодавця і заповідач не несе відповідальності за дії чи бездіяльність посадових осіб, не можуть бути враховані апеляційним судом істотними.

Так, у висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14.05.2015 року № 621-624/15-24 зазначено: - Підписи від імені ОСОБА_6 в графі № 7 Реєстру нотаріальних дій Вербицької сільської ради за №№ 5, 6 від 09.04.2012 року, підписи та записи на заповіті, зареєстрованому в реєстрі під № 5 від 09.04.2012 року та заяві про скасування заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 6 від 09.04.2012 року, виконані рукописним способом пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів.

- Підписи від імені ОСОБА_6 в заповіті, зареєстрованому в реєстрі під № 5 від 09.04.2012 року та заяві про скасування заповіту, зареєстрованої в реєстрі за № 6 від 09.04.2012 року, виконані однією особою. Рукописні записи ОСОБА_6 в заповіті, зареєстрованому в реєстрі під № 5 від 09.04.2012 року та заяві про скасування заповіту, зареєстрованої в в реєстрі за № 6 від 09.04.2012 року, виконані однією особою. Встановити, чи виконані однією особою підписи від імені ОСОБА_6 на заповіті, зареєстрованому в реєстрі під № 5 від 09.04.2012 року і заяві про скасування заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 6 від 09.04.2012 року, та підписи від імені ОСОБА_6 в графі № 7 Реєстру нотаріальних дій Вербицької сільської ради за №№ 5, 6 від 09.04.2012 року, не виявилося можливим через наявність як збіжних так і відмінних ознак та недостатністю графічного матеріалу та простоту будови їх елементів.

- Встановити, чи виконані підписи від імені ОСОБА_6 в графі № 7 Реєстру нотаріальних дій Вербицької сільської ради за №№ 5, 6 від 09.04.2012 року, підписи та записи на заповіті, зареєстрованому в реєстрі за № 6 від 09.04.2012 року, в звичайних умовах, чи почерком, який змінився під впливом незручної пози або незвичайного внутрішнього стану, зокрема алкогольного або наркотичного сп'яніння чи захворювання, неможливо у зв'язку з тим, що не було встановлено, чи саме ОСОБА_6 або іншою особою виконано відповідні написи та через відсутність порівняльних зразків підпису та почерку даної особи.

Згідно пояснень експерта, що були надані в судовому засіданні, виявлені відмінності, що описані в дослідницькій частині його висновку можуть залежати вір різних факторів: хвилювання, хвороби, незручної пози. Дати однозначну відповідь на поставлені питання можливо за умови призначення додаткової експертизи, однак сторона позивача заперечувала щодо її призначення, а тому твердження позивача щодо того, що районним судом безпідставно не взята до уваги дослідницька частина висновку експерта не є обґрунтованими, оскільки суд керувався наявними висновками.

Крім того, інші доводи апелянта щодо наявності у спадкодавця ОСОБА_6 захворювання зору, внаслідок чого вона не могла читати без сторонньої допомоги та належним чином ознайомитися зі змістом оскаржуваного заповіту, а тому він повинен був посвідчуватися при свідках, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони спростовуються відповідними доказами.

Так, згідно останнього витягу-епікризу з медичної карти № 8276/8887 стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_6, у період з 15.05.2013 року 13.06.2013 року, перебувала на лікуванні в ревматологічному відділенні КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня. У вказаному документі міститься запис лікаря-окуліста про те, що у ОСОБА_6 зір був збережений.

Зважаючи на вищенаведене, висновки суду першої інстанції відносно того, що форма заповіту та його посвідчення відповідають вимогам ст. 1247, ст. 1248 ЦК України є обґрунтованими, оскільки заповіт посвідчений уповноваженою на те особою, в межах нотаріального округу, волевиявлення заповідача було вільним, а підстави на які вказував апелянт не є істотними умовами для встановлення нікчемності заповіту.

Таким чином, зазначені доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову, не можливо визнати такими, що не враховані судом першої інстанції і вони не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: