У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Комарницька Ольга Володимирівна, відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції Київської області, про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 133/П/05/2008-840 на суму 196 987 доларів США із сплатою відсотків в розмірі 14,99 % річних.

В якості забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_6 за умовами договору іпотеки від 19 травня 2008 року передав в іпотеку банку об'єкт нерухомості - земельну ділянку площею 2,0000 га, розташовану на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1. Крім того, між банком та ОСОБА_9 був укладений договір поруки.

29 вересня 2010 року рішенням Макарівського районного суду Київської області було задоволено позов ВАТ КБ «Надра»: розірвано договір кредиту, стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_9 суму заборгованості за договором кредиту в розмірі 2 003 115 грн 45 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на земельну ділянку площею 2.0000 га, розташовану на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1. Рішення суду набуло законної сили 12 жовтня 2010 року.

У травні 2014 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43324939 від 16 травня 2014 року, за змістом якої підставою відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В. від 26 лютого 2014 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 2.0000 га, розташовану на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що з часу набуття законної сили указаним вище рішенням про розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості за рахунок іпотечного майна, сторони не перебувають у договірних або зобов'язальних правовідносинах і правових підстав для вчинення виконавчого напису у нотаріуса не було, позивач просив суд задовольнити позов.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року, позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 329, вчинений 26 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О., посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Судами встановлено, що 19 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 133/П/05/2008-840 на суму 196 987 доларів США із сплатою відсотків в розмірі 14,99 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_6 за умовами договору іпотеки від 19 травня 2008 року передав в іпотеку банку об'єкт нерухомості - земельну ділянку площею 2,0000 га, розташовану на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 вересня 2010 року розірвано договір кредиту від 19 травня 2008 року, стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за рахунок предмета іпотеки - земельної ділянки площею 2.0000 га, розташованої на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, заборгованість у сумі 2 003 115 грн 45 коп., судовий збір у сумі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120 грн.

26 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з іпотекодавця - ОСОБА_6, на користь іпотекодержателя - ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», об'єкта предмета іпотеки - земельної ділянки площею 2.0000 га, розташованої на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна запропоновано задовольнити вимоги ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», до ОСОБА_6, які станом на 03 жовтня 2013 року складають суму в розмірі 372 250 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України складає 2 975 395 грн 55 коп., та 1 700 грн.

Визнаючи виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що іпотечні зобов'язання сторін припинилися 12 жовтня 2010 року, у зв'язку з набуттям законної сили рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 вересня 2010 року про розірвання кредитного договору і з цього часу сторони не перебувають у договірних/зобов'язальних правовідносинах, у зв'язку з чим виконавчий напис не міг бути вчинений. При цьому, підставою для задоволення позовних вимог судом указано також відсутність доказів безспірності заборгованості, що дає підстави задовольнити позов.

Проте, з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє. але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Отже, аналіз зазначених норм показує, що, припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-939цс15 від 09 вересня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, дійшли передчасного висновку про те, що зобов'язання сторін за іпотечним договором припинилися у зв'язку з набранням чинності судового рішення про дострокове розірвання кредитного договору.

Разом з тим, за змістом рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 вересня 2010 року заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2008 року в сумі 2 003 115 грн 45 коп. була стягнута солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за рахунок предмета іпотеки - земельної ділянки площею 2.0000 га, розташованої на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Суди першої та апеляційної інстанції належним чином не перевірили обставин справи, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 вересня 2010 року, а саме не з'ясували з яких підстав було заявлено позов ВАТ КБ «Надра» у 2010 році та чи не використано під час його розгляду право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик