АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 р. у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про надання дозволу на примусове проникнення до нерухомого майна боржника,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 р. державний виконавець ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві звернувся з поданням про примусове проникнення до гаража боржника ОСОБА_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

На обґрунтування вимог зазначав, що на виконанні ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2-2248/13 від 23.07.2013 р. про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Співдружність» заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 784,20 грн.

06.09.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано семиденний строк для добровільного виконання рішення.

12.09.2013 р. постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. В ході виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить гараж АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від добровільного виконання рішення, не забезпечила вільний доступ до гаража для проведення опису та арешту майна з метою його подальшої реалізації на виконання рішення суду, просив надати дозвіл на примусове проникнення до нерухомого майна - гаража АДРЕСА_1.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2015 р. подання державного виконавця задоволено.

Справа №757/18203/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10958/2015
Головуючий усуді першоїінстанції:Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Надано дозвіл державному виконавцю ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Козловському Г.В. на примусове проникнення до нерухомого майна - гаража АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила зазначену ухвалусуду скасувати, та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права.

Зазначала, що державний виконавець не повідомив суд, що виконавче провадження № 39630525 було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 45573614, а тому всі виконавчі дії повинні проводитися в рамках зведено виконавчого провадження. Крім того державний виконавець не надав доказів, що він є виконавцем по зведеному виконавчому провадженню та, що боржнику направлялися вимоги саме в рамках цього виконавчого провадження.

Вказувала, на те, що гараж АДРЕСА_1 не належить їй на праві власності, а тому не може бути об'єктом опису та арешту та, що суд не урахував, що вона подавала до державного виконавця заяву про застосування до неї вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В судове засідання ОСОБА_1 та державний виконавець ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення судових повісток. .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий лист про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2-2248/13 від 23.07.2013 р. про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Співдружність» заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 784,20 грн.

06.09.2013 р. старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання.

Постановою державного виконавця від 12.09.2013 р. накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

13.11.2013 р. державним виконавцем направлено виклик, яким зобов'язано ОСОБА_1 з'явитися до державного виконавця для сплати боргу.

З довідки ГБК «Автолюбитель-2» та відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна убачається, що ОСОБА_1 є власником гаража АДРЕСА_1. Доказів на підтвердження того, що власником гаража є інша особа, ОСОБА_1 не надала.

07.10.2014 р. державним виконавцем Соловйовим В.В. за участю представників стягувача з метою опису гаража здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, про що ОСОБА_1 була повідомлена, а також зобов'язувалася бути присутньою та надати доступ до гаража, доказом чого є акт від 06.10.2014 р. Однак боржниця для проведення виконавчих дій не з'явилася та доступу до гаража не надала.

Постановою державного виконавця від 06.04.2015 р. застосовано примусовий привід боржника, проте вона до ВДВС доставлена не була. В цей же день державний виконавець направив вимогу про опис гаража, яку боржник отримала 09.04.2015 р., але в призначений час доступу до гаража не надала, про що 20.04.2015 р. складено відповідний акт.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і

сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до нежитлового приміщення боржника, суд першої інстанції правильно виходив з того, що наведені в ньому обставини знайшли своє підтвердження, боржник рішення суду добровільно не виконує та не надає доступу до гаража.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведення виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець вчиняв дії поза межами зведеного виконавчого провадження, є безпідставними. Також не грунтуються на вимогах Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» посилання ОСОБА_1 на те, що державний виконавець в порушення положень зазначеного Закону не закрив виконавче провадження.

За змістом ч.7 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні зобов'язані сумлінно користуватися наданими правами у виконавчому провадженні з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. ОСОБА_1 зазначені вимоги Закону не виконує.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому вона задоволенню не підлягає.

Керуючисьст.ст.303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: