Справа № 463/5073/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/3846/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Фейір К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Віра», Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування заборгованості, зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає, що в рішенні суду неправильно зазначено, те що заборгованість у розмірі 4820 грн. 54 коп. виникла за період січня 2010 року по лютий 2013 року, оскільки ця заборгованість виникла ще з 2007 року.

Апелянт зазначає, що підігрів води в кожній квартирі, в тому числі і її квартирі, в будинку АДРЕСА_1 у м. Львові здійснюється на індивідуальній основі за допомогою газової колонки, а тому вона регулярно сплачує по лічильнику за надання теплової енергії, тобто за опалення квартири - змінна складова, а постійна складова не існує, тому за неї утворюється заборгованість.

Апелянт вважає, що двоставковий тариф не можна застосовувати для всіх послуг, які надає «Львівтеплоенерго», а зокрема, за підігрів води.

Апелянт звертає увагу суду на те, що у 2004 році мешканці зазначеного вище будинку купили вузол обліку теплової енергії на опалення та встановили його, а тому крім теплової енергії на опалення будинку інші потреби, зокрема, гаряче водопостачання і вентиляція за їх відсутності не обліковуються і абонентна плата за них неможлива, оскільки немає послуги - немає плати.

Апелянт зазначає, що за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляння плати за нормативами не допускається і це є порушенням «Львівтеплоенерго» правил типового договору між ЛКП «Віра» і мешканцями будинку.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судове засідання сторони не прибули, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України (а.с. 132-134).

ОСОБА_2 втретє подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтувала тим, що ухвалою Вищого спеціалізованим суду України задоволена частково її касаційна скарга на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року, за позовом Львівського комунального підприємства «Віра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, однак, копію ухвали вона ще не отримала. Інших поважних причин своєї відсутності в клопотанні про відкладення розгляду справи ОСОБА_2 не навела.

Інших клопотань про відкладення розгляду справи від учасників судового розгляду не надходило.

Ураховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомленні про час і місце її розгляду, причин для відкладення розгляду справи, які б суд міг визнати поважними, немає, - розгляд справи проведено у відсутності осіб, які не з`явились, що відповідає вимогам ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 у м.Львові і отримує послуги з централізованого опалення квартири. Відповідно до розрахунків від 11.11.2013 року та від 15.08.2014 року, наданих відповідачем ЛКП «Віра», за позивачкою станом на 01.02.2013 року утворилася заборгованість за надані послуги з центрального опалення квартири в розмірі 4820 грн.54 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування заборгованості та зобов'язання ЛКП «Віра» до вчинення дій по припиненню надіслання повідомлень про оплату за послуги з централізованого опалення квартири, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для цього.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка є споживачем житлово-комунальних послуг, якій їй надає відповідач відповідно до укладених з нею договорів, зокрема, і послуг з центрального опалення, які остання згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» як споживач зобов'язана оплачувати у строки, встановлені договором або законом за встановленими тарифами, які у відповідності до ст.31 цього Закону встановлюються рішеннями органів місцевого самоврядування в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво ( надання).

Статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» унормовано, що тарифи на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.10.2006 року № 1189 із змінами та доповненнями, внесеними рішенням виконкому від 03.11.2006 року № 1304, від 23.03.2007 року № 140, органом місцевого самоврядування на території м.Львова було встановлено двоставковий тариф для населення та інших споживачів теплової енергії з централізованого опалення.

Рішенням Львівської міської ради від 02.09.2008 року № 930 було встановлено нові двоставкові тарифи на теплову енергію для централізованого опалення із змінами у це рішення згідно з рішенням від 28.12.2011 року № 1083.

Як встановлено з матеріалів справи, зазначене вище рішення про встановлення двоставкового тарифу за оплату з централізованого опалення було скасованим ухвалою Львівської міської ради від 27.06.2013р. № 2437, проте, така ухвала міської ради скасована постановою Галицького районного суду м.Львова від 14.11.2013 року, залишеною без зміни ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 року Відтак, посилання позивача на неправильність встановлення двоставкового тарифу щодо оплати за послуги з центрального опалення та його застосування до розрахунку заборгованості по квартирі позивачки є безпідставним та спростовується вищенаведеним.

При цьому, суд правильно врахував і те, що у відповідності до додатку № 1 рішення міської ради від 02.09.2008 року № 930, для споживачів, оснащених вузлами обліку теплової енергії, встановлених на індивідуальних та центральних теплових вузлах, визначено двоставковий тариф на теплову енергію, а відповідно до примітки до додатку 1 зазначеного рішення, тарифи на теплову енергію розраховано на 1 кв.м. з річної плати за одиницю приєднаного теплового навантаження, і включає він в себе витрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Таким чином, в тариф на гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення закладено як вартість фактичної спожитої теплової енергії, так і вартість за приєднане теплове навантаження.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов правильного висновку, що позивачкою не представлено допустимих доказів у підтвердження позовних вимог.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.