АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2015 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 71691_cred від 19.06.2007 року у розмірі 3164,07 дол. США, що еквівалентно 25 280,92 грн.; з ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнути солідарно на свою користь судовий збір.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" були залишені без розгляду.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2014 року скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № 71691_cred від 19.06.2007 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2970,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 24,00% річних на термін до 19.06.2009 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ « ПриватБанк» на підставі кредитного договору № 71691_cred від 19.06.2007 року, надав відповідачу ОСОБА_2 строковий кредит у розмірі 2970,00 дол. США шляхом перерахування на картрахунок, відкритий ПАТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 24,00% річних з кінцевим терміном повернення 19.06.2009 року.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_3 договору поруки 71691_por від 19.06.2007 року. Відповідно до п.4 Договору поруки у випадку не виконання боржником обов'язків за кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Як вказує позивач в своїй позовній заяві ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 14.05.2013 р. виникла заборгованість в розмірі 3164,07 дол. США , що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2013 року складає 25280,92 грн., яка складається з 1022,22 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 2141,85 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача вказав на те, що Заочним Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2010 року по цивільні справі № 2-1123/10 за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені та стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №71691_cred від 19.06.2007 в сумі 12338,68 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 123,39 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн., а всього стягнуто 12712,07 грн.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи 2-1123/10 Заочним рішення Індустріального районного суду від 01 квітня 2010 року стягнено із відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 03.11.2009 року в розмірі 1544,26 дол. США, де тіло кредиту - 1022,22 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 388,91 дол. США; штраф ( фіксована частина) - 62,58 дол. США; штраф (процентна складова) - 70,56 дол. США.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2010 року набрало законної сили та представником позивача отримало виконавчі листи 26.07.2010 року.

Вирішуючи спір районний суд виходив з приписів ст.525, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 131 ЦПК України та прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем позовні вимоги не уточнювалися, а в порушення вимог ст. 131 ЦПК України позивач не повідомив суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, та не надав суду інформації щодо виконання заочного рішення Індустріального районного суду від 01 квітня 2010 року.

Колегія суддів зазначає, що саме з дати виконання вказаного рішення у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків, та також те, що кредитний договір є припиненим з моменту погашення боргу відповідачем, а нарахування позивачем заборгованості по тілу кредиту та процентам - є безпідставним, однак відомостей щодо виконання вказаного рішення - суду не надано.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Вищезазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги Позивача про те, що заборгованість збільшилася з моменту винесення Заочним рішення Індустріального районного суду від 01 квітня 2010 року, до подачі позову станом на 14.05.2013 року, оскільки банком вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України заявлено не було так, як і не було надано суду розрахунку періоду та розміру нарахування таких коштів.

Окрім того Позивач в тексті апеляційної скарги не заперечує щодо безпідставності стягнення тіла кредиту, оскільки вказана складова заборгованості була стягнута заочним рішення Індустріального районного суду від 01 квітня 2010 року, та наполягає на правомірності нарахування відсотків, однак Банком до позовної заяви не було надано розрахунок заборгованості з виключенням з обсягу боргу суми коштів стягнутих вказаним заочним рішенням, що фактично є подвійною відповідальністю відповідачів за одним і тим самим зобов'язанням.

Надана Банком до апеляційного суду виписка по рахунку станом не на 14.05.2013 р. спірного періоду, а станом на 12.07.2015 р. з зазначенням залишкової суми заборгованості у розмірі 4239,44 доларів США всупереч 3164,07 доларів США зазначених в розрахунку до позовної заяви, також в тексті скарги апелянт посилається на розрахунок заборгованості станом на 17.12.2014 року з загальним розміром заборгованості 3957,31 долари США, як на такий, що наявний в матеріалах справи, хоча фактично такий розрахунок заборгованості в матеріалах справи відсутній.

Надана апелянтом виписка по рахунку та вказані у тексті скарги розміри заборгованості виходять за межі заявлених Банком та розглянутих судом першої інстанції позовних вимог, у зв'язку з цим на підставі вимог ч.1 ст.11, ч.1 ст.303 ЦПК України врахуванню не підлягають.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, оскільки, в основному, зводяться лише до цитування, особистого тлумачення норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

За викладених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: