У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_8, треті особи: Шевченківська районна у м. Києві рада, Київська міська рада, Головне управління земельних ресурсів Київської міської ради, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та приведення земельної ділянки у попередній стан за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вони є власниками квартир у будинку АДРЕСА_1. У вказаному будинку було створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1») та у 2002 році його головою було обрано ОСОБА_8 Відповідачі на земельній ділянці в садибі зазначеного будинку здійснили будівництво двоповерхової споруди (бойлерної) та будівництво басейну за відсутності згоди на відведення цієї земельної ділянки, без погодження проекту забудови та отримання відповідних дозволів на виконання будівельних робіт, чим порушено їх право користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією та повинна використовуватися для обслуговування будинку.

Позивачі просили, з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог, зобов'язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинного будівництва та приведення ділянки у попередній стан; зобов'язати відповідачів надати їм вільний доступ до земельної ділянки, яка є прибудинковою територією.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2013 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_8 та ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка є прибудинковою територією будинку, шляхом знесення самочинного будівництва (прибудова до будинку та басейн) та привести ділянку у попередній стан; зобов'язано ОСОБА_8 та ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» надати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вільний доступ до земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка є прибудинковою територією.

В апеляційному порядку справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі третя особа у справі - Державна архітектурно-будівельна інспекція України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Інші сторони у справі, у тому числі і позивачі, рішення апеляційного суду не оскаржили.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що проведені ОСОБА_8 та ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» будівельні роботи по будівництву прибудови (бойлерної (теплопункт) до житлового будинку АДРЕСА_1 та влаштування басейну здійснені за відсутності дозволу на виконання таких робіт, розробленого та погодженого в установленому порядку проектної документації та при відсутності права на володіння чи користування земельною ділянкою, на якій велися будівельні роботи, чим було порушено права позивачів на користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією та має використовуватись для обслуговування будинку.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що прибудова до будинку - бойлерна, є власністю всіх власників квартир у зазначеному вище будинку, оскільки вона хоч і є самочинним будівництвом в результаті її перебудови, проте не може бути знесена, оскільки об'єктивно знесення прибудови призведе до позбавлення житлового будинку центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, що фактично порушить права інших власників квартир цього будинку щодо використання належного їм нерухомого майна для проживання.

Також апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» не отримало земельну ділянку у встановленому законом порядку, то позивачі не є користувачами спірної земельної ділянки і у них не виникло право вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка належить органам місцевого самоврядування, та знесення самочинного будівництва (басейну).

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані. При цьому судом виконані вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 14 травня 1998 року набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У 2003 році ОСОБА_3 подарувала 1/3 частину цієї квартири ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 1 квітня 2003 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2000 року ОСОБА_5 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 5 грудня 1995 року ОСОБА_6 володіє приміщенням в квартирі спільного заселення (30/100 площі квартири) АДРЕСА_3.

Згідно протоколу установчих зборів від 30 березня 2002 року № 1 у даному будинку створено ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке 17 червня 2002 року було зареєстроване Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією.

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 17 травня 2005 року на баланс ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» було передано будинок АДРЕСА_1.

Також судами встановлено, що рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 7 квітня 2005 року, розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 17 травня 2005 року № 871, актом передачі житлового комплексу на баланс від 27 квітня 2007 року, ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» було передано на баланс будинок АДРЕСА_1 разом з інженерно-технічним обладнанням, у тому числі - бойлерною (теплопунктом) та басейном.

Відповідачем ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснювались роботи з благоустрою прибудинкової території з проведенням ремонту відмостки, гідроізоляцією фундаменту, ремонту теплопункту, ремонтом та відновленням асфальтного покриття навколо будинку зі сторони головного та західного фасадів відповідно до дозволів та ордерів виданих Головним управлінням контролю за благоустроєм м. Києва Київської міської державної адміністрації.

Апеляційний суд урахував наведене та вірно вважав, що ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1» не здійснювало будівництво прибудови (бойлерної) та басейну, а лише виконувало роботи з благоустрою прибудинкової території та ремонт теплопункту на підставі ордерів та дозволів Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

У ч. 3 п. 4.2 вказаного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що набуте громадянами право власності державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (ст. 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (ст. 55 Конституції України).

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда,тощо) вирішується відповідно до Законів України, які визначають правовий режим власності.

Апеляційний суд урахував наведене та дійшов до правильного висновку про те, що прибудова (бойлерна) є невід'ємною частиною будинку та власністю усіх власників квартир будинку, тому її знесення порушуватиме право і інших співвласників будинку.

Крім того, судами також установлено, що питання будівництва на спірних земельних ділянках неодноразово розглядались судами, зокрема рішенням господарського суду м. Києва від 29 вересня 2014 року, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2012 року, постановою Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2013 року, постановою Верховного Суду України від 21 січня 2014 року, якими підтверджено правомірність дій ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1», що є преюдиційними обставинами (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

У абз. 1 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. ст. 391, 396 ЦК України, ст. 103 ЗК України.

Отже, позивачі повинні були довести порушення їхніх прав (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Апеляційний суд вірно виходив з того, позивачі не довели порушення їхніх прав, посилаючись лише на те, що порушено їх право землекористування. При цьому достовірно встановлено, що землекористувачем спірної земельної ділянки є саме ОСББ «ІНФОРМАЦІЯ_1», що підтверджується витягом з бази даних Державного земельного кадастру, і користується цією земельною ділянкою на законних підставах.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до порушень при самочинному будівництві (ст. 376 ЦК України), проте предметом позовних вимог позивачів, фізичних осіб, є порушення їхніх прав діями відповідача, а не порушення прав Державної архітектурно-будівельної інспекції України. При цьому окремих позовних вимог зазначена інспекція не заявляла.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко