Ухвала

іменем україни

4 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від

9 квітня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1, який є предметом іпотеки.

Позов мотивовано тим, що за умовами кредитного договору від

4 липня 2008 року, укладеного між Банком та ОСОБА_6, останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25 798,18 доларів США на термін до 4 липня 2018 року. Виконання умов забезпечено договором іпотеки від 4 липня 2008 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3, згідно якого остання передала в іпотеку житловий будинок загальною площею 50,30 кв. м, житловою площею 27,90 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1. За рішенням суду звернуто стягнення на зазначений вище предмет іпотеки.

Зазначав, що ОСОБА_3 разом із неповнолітніми дітьми у добровільному порядку після отримання попередження про виселення не звільнила будинок і не знялася з реєстраційного обліку.

Посилаючись на вищевикладене, Банк просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищевказаному житловому будинку згідно із ст. 109 ЖК УРСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Банк просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що 26 квітня 2010 року Новосанжарськимй районним судом Полтавської області ухвалювалось рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_3 за вказаним рішенням була виселена з будинку, проте Банк не надав доказів про звернення рішення до виконання в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а письмові повідомлення про виселення надіслані відповідачу поза межами строку для пред'явлення рішення до примусового виконання.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 4 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_6 було укладеного кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25 798,18 доларів США терміном до 4 липня 2018 року.

У рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 4 липня 2008 року, за умовами якого остання передала в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 50,30 кв. м, житловою площею 27,90 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2006 року.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2010 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 4 липня 2008 року в розмірі 185 823,18 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу та виселено ОСОБА_3, яка зареєстрована та проживає у житловому будинку, який є предметом іпотеки.

Згідно акту державного виконавця від 22 грудня 2010 року рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 квітня

2010 року виконано, ОСОБА_3 добровільно виселилась з будинку по АДРЕСА_1, ключі від даного будинку передані представнику Банка.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1772/ed_2010_11_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ст. 11 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2010_11_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2010_11_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, передбачених законом.

Підстави виселення передбачені ст. ст. 98-99, 109-110, 116-117 ЖК УРСР тощо.

Пред'являючи позов, Банк просив виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки, при цьому не навів правової підстави, передбаченої ЖК УРСР та доказів на її підтвердження.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки та визначення відповідно до них правовідносин, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Вирішуючи спір, суди на вказане уваги не звернули, у повній мірі не з'ясували підстави заявленого позову, не встановили характер правовідносин, що виникли між сторонами, не дослідили матеріалів виконавчого провадження, не з'ясували власника спірного будинку, на якій правовій підставі відповідач вселилася після фактичного виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та не визначились із правовою нормою, яка підлягає до застосування.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованим та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
Судді:О.В. Кафідова О.В. Попович

О.В. Умнова

І.М. Фаловська