У Х В А Л А

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Лісовогринівецької сільської ради, управління Держземагентства у Хмельницькому районі Хмельницької області, Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтва про право на спадщину; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, управління Держземагентства у Хмельницькому районі Хмельницької області, треті особи: Лісовогринівецька сільська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватні нотаріуси: Нагорна Тетяна Володимирівна, Палінчак Тетяна Вікторівна, Стець Оксана Миколаївна, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, Лісовогринівецької сільської ради, управління Держземагентства у Хмельницькому районі Хмельницької області, треті особи: приватні нотаріуси: Нагорна Тетяна Володимирівна, Палінчак Тетяна Вікторівна, Стець Оксана Миколаївна, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру», про визнання недійсними довіреностей, договорів купівлі-продажу земельної ділянки та державних актів на право власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 у житловому масиві «Дехтярка» в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області від 03 червня 2010 року; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 30 жовтня 2009 року; визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 08 листопада 2010 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації та оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Крім того, просив зобов'язати ОСОБА_4 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення його прав. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,164 га, здійснену управлінням Державного комітету земельних ресурсів у Хмельницькому районі Хмельницької області 21 травня 2010 року; визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,164 га, здійснену управлінням Державного комітету земельних ресурсів у Хмельницькому районі Хмельницької області 28 липня 2010 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2010 року, видане Лісовогринівецькою сільською радою Хмельницького району Хмельницької області ОСОБА_4; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення за рахунок ОСОБА_4 житлового будинку АДРЕСА_1 у с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області та витребувати в ОСОБА_4 на його користь спірну земельну ділянку.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що 03 листопада 2005 року він придбав у ОСОБА_6 спірну земельну ділянку. У 2011 році йому стало відомо, що ОСОБА_4 також отримала державний акт на право власності на цю саму земельну ділянку, яку вона 03 червня 2010 року придбала в ОСОБА_5, яку останній успадкував від своєї матері ОСОБА_15, отримавши 30 жовтня 2009 року свідоцтво про право на спадщину. Проте на момент смерті ОСОБА_15 не була власником спірної земельної ділянки, оскільки 28 квітня 2005 року вона через уповноваженого представника - ОСОБА_7 - продала цю земельну ділянку ОСОБА_6 Таким чином, на момент продажу земельної ділянки ОСОБА_4 - 03 червня 2010 року - ОСОБА_5 фактично не був її власником, а тому не мав права на укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Крім того, на час продажу земельної ділянки ОСОБА_6 їй було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1, тоді як на момент придбання цієї земельної ділянки ОСОБА_4 її номер був інший - НОМЕР_2. Тобто на одну земельну ділянку було присвоєно два кадастрових номери. У даний час ОСОБА_4 фактично володіє належною йому земельною ділянкою, збудувала на ній будинок, чим порушує його право власника.

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними таких документів: доручення від 25 січня 2005 року, виданого ОСОБА_15 на ім'я ОСОБА_7; договору купівлі-продажу від 28 квітня 2005 року, укладеного між ОСОБА_15, від імені якої діяла ОСОБА_7, та ОСОБА_6; державного акта, виданого на ім'я ОСОБА_6 01 листопада 2005 року; договору купівлі-продажу від 03 листопада 2005 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 05 вересня 2006 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 також просила визнати недійсним державний акт від 19 грудня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_3

ОСОБА_4 посилалась на те, що на момент придбання нею земельної ділянки АДРЕСА_1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області нотаріус перевірив наявність заборон та обтяжень і за їх відсутності посвідчив правочин на підставі оригіналу державного акта. Відомості про перехід права власності були внесені до поземельної книги. Таким чином, набуття нею права власності на земельну ділянку відбулось відповідно до норм чинного законодавства. ОСОБА_4 також зазначала, що, отримавши необхідні дозволи, вона збудувала на земельній ділянці будинок та 17 листопада 2010 року отримала свідоцтво про право власності на цей житловий будинок. Отже є добросовісним набувачем й власником земельної ділянки та будинку. Вказувала, що ОСОБА_15 не уповноважувала ОСОБА_7 відчужити спірну земельну ділянку і до смерті вважала себе її власником, оскільки 26 грудня 2006 року передала цю ділянку в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 за класифікатором належить до Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в той час як кадастровий номер НОМЕР_2 свідчить про розташування ділянки на території Лісовогринівецької сільради Хмельницькому районі Хмельницької області. Межі земельної ділянки на час її придбання ОСОБА_6 не встановлювались, із сусідами не погоджувались і ніколи ОСОБА_6 у права володіння земельною ділянкою не вступав. Оригінал державного акта на земельну ділянку знаходився в ОСОБА_15, а тому вона вважає, що державний акт, який використаний при придбанні землі ОСОБА_6, є недостовірним, про що також свідчить невірне зазначення площі земельної ділянки. Крім того, 19 грудня 2012 року ОСОБА_3 виготовив новий державний акт на спірну земельну ділянку, під час дії накладеної судом заборони, без встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та їх погодженні із сусідами, що є порушенням порядку виготовлення державного акта, а сам акт не зареєстрований в книзі записів державних актів.

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, управління Державного земельного агентства в Хмельницькому районі Хмельницької області, Лісовогринівецької сільради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсними таких документів: довіреності від 25 січня 2005 року; договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 квітня 2005 року; державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 листопада 2005 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3; державних актів на ім'я ОСОБА_3

ОСОБА_5 зазначав, що дізнався про видачу його матір'ю - ОСОБА_15 - довіреності на ім'я ОСОБА_7 із позову ОСОБА_3, проте на момент видачі довіреності ОСОБА_15 у зв'язку із хворобою не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вказував, що відповідно до чинного законодавства після смерті матері успадкував спірну земельну ділянку та як єдиний власник землі продав її ОСОБА_4

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2013 року всі зазначені позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 11 березня 2015 року, в задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_16 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсною довіреність від 25 січня 2005 року, видану ОСОБА_15 на ім'я ОСОБА_7, посвідчену приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т. В., зареєстровану в реєстрі за № 81.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 квітня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Стець О. М., зареєстрований у реєстрі за № 1807, відповідно до якого ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_15, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т. В., зареєстрованою в реєстрі за № 81, продала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,164 га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 01 листопада 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,16 га, що розташована по АДРЕСА_1 зареєстрований за № 59, та виключено запис про його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 листопада 2005 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, щодо земельної ділянки площею 0,16 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Лещининою (Нагорною) Т. В., зареєстрований у реєстрі за № 4347.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 25 вересня 2006 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,16 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 зареєстрований за № 95, та виключено запис про його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_5 від 19 грудня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1649 га, що розташована по АДРЕСА_1, та виключено запис про його державну реєстрацію.

У поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови йому в задоволенні позову та в частині задоволення позову ОСОБА_5 з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 25 січня 2005 року ОСОБА_15 видала на ім'я ОСОБА_7 нотаріально посвідчену довіреність щодо уповноваження ОСОБА_7 на розпоряджання земельною ділянкою площею 0,164 га в урочищі «Дехтярка» Хмельницького району Хмельницької області належною на праві власності ОСОБА_15

28 квітня 2005 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки.

11 липня 2005 року ОСОБА_15 скасувала довіреність на ім'я ОСОБА_7 від 25 січня 2005 року.

01 листопада 2005 року ОСОБА_6 отримав державний акт НОМЕР_3 на право власності на зазначену земельну ділянку площею 0,16 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрований в реєстрі за № 59.

03 листопада 2005 року ОСОБА_6 продав цю ділянку ОСОБА_3

25 вересня 2006 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на цю ділянку, а 19 грудня 2012 року ним вдруге було отримано державний акт на неї через помилку, допущену в кадастровому номері.

26 грудня 2006 року ОСОБА_15 уклала з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» договір іпотеки, за яким передала в іпотеку спірну земельну ділянку на підставі державного акта на право власності на землю на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором від 25 грудня 2006 року.

09 березня 2008 року ОСОБА_15 померла.

30 жовтня 2009 року її син ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, в тому числі й на зазначену земельну ділянку.

03 червня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки (на момент укладення цього правочину обтяження, застосовані банком - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», були зняті).

Рішенням Виконавчого комітету Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 08 листопада 2010 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічного паспорта на житловий будинок площею 290 кв. м з господарськими будівлями і спорудами на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на належній їй на праві власності земельній ділянці АДРЕСА_1 у с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.

17 листопада 2010 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на будинок площею 290 кв. м.

Судами також встановлено, що кадастрові номери НОМЕР_1; НОМЕР_6 та НОМЕР_2 стосуються однієї і тієї самої земельної ділянки. При цьому кадастровий номер НОМЕР_1 присвоєно спірній земельній ділянці вперше 14 березня 2005 року та станом на час розгляду справи саме цей кадастровий номер відповідає спірній земельній ділянці.

Кадастровий номер НОМЕР_1, який зазначено в державному акті, що виданий на ім'я ОСОБА_6, є помилковим та виправлений шляхом видачі ОСОБА_3 у 2012 році нового державного акта з кадастровим номером НОМЕР_1, а номер НОМЕР_2 присвоєно земельній ділянці станом на час передачі земельної ділянки в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 22 грудня 2006 року, та який відсутній у державній кадастровій системі, оскільки був присвоєний в час дії перехідної кадастрової системи, відомості якої не збереглись.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, посилаючись на акт судово-психіатричної експертизи, виходив з того, що станом на 25 січня 2005 року, тобто на час видачі довіреності на ім'я ОСОБА_7 на укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки ОСОБА_15 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв'язку з тим, що всі наступні правочини вчинені на підставі недійсної довіреності від 25 січня 2005 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 квітня 2005 року слід також визнати недійсним.

Проте з оскаржуваними судовими рішеннями не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, за змістом цієї норми підставою для визнання правочину недійсним є встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) здатність керувати ними.

Висновок про таку тимчасову нездатність учасника правочину вчиняти дії і розуміти їх значення встановлюється судом на основі доказів у їх сукупності, які свідчать про психічний, внутрішній стан особи в момент вчинення правочину.

При цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 2 ст. 10 ЦПК України).

Змагальність цивільного процесу включає й право особи на повторну експертизу за обставин, коли висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам або викликає сумніви в його правильності (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

У той самий час ч. 4 ст. 10, ст. 213 ЦПК України на суд покладається обов'язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та сприяння здійсненню їхніх прав.

Необґрунтована відмова стороні у проведенні повторної експертизи позбавляє цю сторону права на доказування обставин, якими вона обґрунтовує позов чи заперечує проти нього.

Як вбачається з матеріалів справи, в основу судового рішення про визнання недійсними довіреності від 25 січня 2005 року та укладеного на її підставі договору від 28 квітня 2005 року й відмови у позові ОСОБА_3 покладено висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 25 червня 2014 року № 341 щодо нездатності ОСОБА_15 станом на 25 січня 2005 року усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

При цьому всупереч вимогам ст. ст. 10, 60, 150, 212, 213 ЦПК України суд залишив поза увагою і належною оцінкою доводи ОСОБА_7 і ОСОБА_3 та надані ними докази щодо недостатньої обґрунтованості і повноти висновку судово-психіатричної експертизи, які викликали сумніви у його правильності й були підставою для подання клопотання про призначення повторної експертизи.

Так, ОСОБА_7 і ОСОБА_3, посилаючись на помилковість експертного висновку від 25 червня 2014 року № 341, вказували на неповноту досліджених експертами матеріалів, зокрема, на відсутність амбулаторної медичної картки ОСОБА_15 з місця проживання; поверховість та непереконливість аргументації експертів щодо діагностики психічного захворювання ОСОБА_15 на час видачі нею довіреності при відсутності будь-яких даних про перебування її за життя на психіатричному обліку, про лікування у психіатричних лікарнях та відповідних записів про психічне захворювання у медичних документах; укладення нею 26 грудня 2006 року договору іпотеки, дійсність якого не оспорювалась.

На недоліки експертного висновку посилався у своєму висновку від 19 вересня 2014 року та під час допиту в суді й фахівець у галузі судово-психіатричної експертизи, кандидат медичних наук, судово-психіатричний експерт вищої категорії ОСОБА_10, однак суд всупереч положенням ст. ст. 57, 58, 212 ЦПК України дійшов висновку, що ці дані не є доказами у справі.

Судом також не дано оцінки доводам позивачів про те, що експертний висновок, крім того, ґрунтується на сфальсифікованих документах, оскільки у медичній картці ОСОБА_15, відкритій у Хмельницькій міській лікарні № 2 тільки у 2007 році, запис лікаря-невропатолога цієї поліклініки ОСОБА_19 про її діагноз зроблено задовго до відкриття медичної картки, ще 24 жовтня 2004 року.

Саме у зв'язку із зазначеними обставинами позивачі заявляли клопотання про призначення технічної експертизи цього документа, однак у його задоволенні також було відмовлено.

У той самий час відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Складовою частиною права на справедливий судовий розгляд є принцип процесуальної рівності сторін, який передбачає можливість сторони представити суду свою позицію та докази в умовах, які не ставлять її в істотно менш вигідне становище в порівнянні з іншою стороною.

За таких обставин, враховуючи надані позивачами аргументи щодо неповноти експертного висновку щодо стану здоров'я ОСОБА_15, відмова суду у призначенні повторної судово-психіатричної експертизи не свідчить про забезпечення сторонам права на справедливий судовий розгляд.

Між тим, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судову експертизу», ст. ст. 147, 150 ЦПК України, пп. 11, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» однією із гарантій правильності експертного висновку є можливість призначення судом повторної експертизи, яка призначається, коли є сумніви в правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, враховуючи, що висновок експерта не є обов'язковим і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами (ст. 212 ЦПК України).

Належним чином не досліджене судами питання і щодо кадастрового номера спірної земельної ділянки, причин і обставин його зміни та законності отримання сторонами державних актів на спірну земельну ділянку та дотримання ОСОБА_5 строку звернення до суду, хоча з'ясування зазначених питань має значення для висновку про добросовісність і правомірність дій кожної зі сторін щодо отримання і відчуження спірної земельної ділянки, а отже і для правильного вирішення спору по суті.

Враховуючи допущені судами порушення, взаємопов'язаність позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ухвалені у справі судові рішення в цій частині підлягають скасуванню на підставі ст. ст. 335, 338 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд у цій частині до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Управління Державного земельного агентства в Хмельницькому районі Хмельницької області, Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтва про право на спадщину; в частині задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, Лісовогрінівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Управління Державного земельного агентства в Хмельницькому районі Хмельницької області, треті особи: приватні нотаріуси: Нагорна Тетяна Володимирівна, Палінчак Тетяна Вікторівна, Стець Оксана Миколаївна, Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру», про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу земельної ділянки та державних актів на право власності на землю скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко