Номер провадження: 22-ц/785/6575/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Іллічівської міської ради Одеської області про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом у якому просив, визнати за ним право власності на нежитлову будівлю магазину площею 61,4 кв.м., яка розташована за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Комсольська,2-Е.

Зазначав, що на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.2000р., виданого рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 23.121999р., він є власником торгівельного павільйону за вказаною адресою, загальною площею 18,4 кв.м.

З метою реконструкції указаного павільйону він подав декларацію про початок будівельних робіт за №64 від 26.03.2013р. та 14.03.2014р. декларація про готовність обєкта до експлуатації була зареєстрована в ДАБК Одеської області. Проте рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області йому було відмовлено у реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, оскільки в ній міститься посилання на скасований договір оренди земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини, позивач з підстав, передбачених ст. ст. 16, 331, 392 ЦК України, просив про задоволення його вимог.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому заперечував проти позову, оскільки у декларації зазначені відомості, які не відповідають дійсності та відсутня державна реєстрація договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.06.2015р. у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання апеляційної інстанції не зявився, надав до суду відзив на апеляційну скаргу у якій просить відхилити подану апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін та розглянути справу у його відсутності, посилаючись на його законність та обґрунтованість. При цьому зазначає, що позивачем не зазначено, яким чином Іллічівська міська рада порушила або оспорює його право власності, що свідчить про предявлення позову до неналежного відповідача.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 06.04.2000р., виданого рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 23.12.1999р. й зареєстрованого у встановленому законом порядку, ОСОБА_2 є власником торгівельного павільйону за адресою: м. Іллічівськ, вул. Комсомольська, 2-Е, загальною площею 18,4 кв.м.

Позивач реконструював це приміщення магазину, збільшив його розміри до 61,4 кв.м., зареєстрував декларацію про готовність обєкту до експлуатації, але рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 09.02.2015р. відмовлено у проведенні державної реєстрації реконструйованого приміщення у звязку з тим, що декларація про готовність обєкта до експлуатації від 14.03.2014р. міститься інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме: в ній міститься посилання на скасований договір оренди земельної ділянки.

Згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації в п. 11.1 зазначено договір оренди земельної ділянки №30 від 23.12.2011р.

Посилаючись на порушення вимог ст. ст. 16, 331, 392 ЦК України позивач просив про задоволення його вимог.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша ст. 15 ЦК України, частина перша ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимогам ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особисто немайнового або майнового права та інтересу у способи, що зазначені у цій статті.

Відповідно до положень ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 15 постанови №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності на новостворено майено та обєкт незавершеного будівництва не виникає (Ст.331 ЦК).

У звязку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладення тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворено майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якшо право власності на таке майно не було зареєстровано раніше у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що право власності на новостворено майно загальною площею 61,4 кв.м., що було позивачем збудовано за указаною адресою, не було зареєстровано у встановленому законом порядку, ОСОБА_2 у цьому 09.02.2015р. державним реєстратором було відмовлено, тому правильно відмовив у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд правильно виходив з того, що оскільки положеннями ч.ч.1,2 ст. 331 ЦК України передбачено порядок виникнення права власності на реконструйоване (новостворене) майно, питання державної реєстрації речових прав повинні вирішуватись у межах положень ст. 331 ЦК України і органом до компетенції, яких належить вирішення визнання права власності, оскільки не є тим органом, на який законом покладається обовязок щодо реєстрації речових прав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, ним було повно й всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

ОСОБА_3

ОСОБА_4