Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2014 року, додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» (далі - ТОВ «Побутрембудматеріали»), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату у розмірі 9 546 грн 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що згідно з наказом від 19 лютого 2013 року був прийнятий на посаду адміністратора заправних станцій до ТОВ «Побутрембудматеріали». 01 липня 2013 року відповідно до наказу його було звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2013_10_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Підставою для звільнення стало те, що у порушення норм трудового законодавства відповідач не здійснював належного розрахунку за виконану роботу. Вказував, що трудову книжку відповідач направив йому поштою 01 липня 2013 року, яку він отримав 14 липня 2013 року.

Зазначив, що 05 серпня 2013 року ОСОБА_3 направив відповідачу заяву про видачу йому у строк до 12 серпня 2013 року довідок про заробітну плату за весь період його роботи на ТОВ «Побутрембудматеріали», про виплачену йому заробітну плату із зазначенням виплаченої суми, дати виплати та періоду за який її виплачено, про нараховані йому суми при звільнені, які належать до виплати, про проведення із ним розрахунку відповідно до діючого законодавства. Однак станом на 14 серпня 2013 року відповіді від відповідача не отримав, у зв'язку з чим просив суд позов задовольнити.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату в розмірі 4 000 грн. грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2014 року доповнено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2014 року. Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату в розмірі 5 546 грн 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року залишено без змін рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ТОВ «Побутрембудматеріали» просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача роботодавцем не було виплачено йому заробітну плату за 2,5 місяці роботи в сумі 2 900 грн, тому відповідач повинен виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні на час постановлення судового рішення.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому, відхиляючи доводи апеляційної скарги та відмовляючи у дослідженні доказів поданих відповідачем у суді апеляційної інстанції, зазначив про те, що останнім не надано доказів поважності причин неподання їх у суді першої інстанції.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що згідно з наказом від 19 лютого 2013 року позивач був прийнятий на посаду адміністратора заправних станцій до ТОВ «Побутрембудматеріали».

Відповідно до наказу від 01 липня 2013 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2013_10_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1>.

ОСОБА_3 05 серпня 2013 року направив ТОВ «Побутрембудматеріали» заяву про видачу йому довідок про заробітну плату та проведення із ним розрахунку відповідно до діючого законодавства, проте відповіді на неї не отримав, розрахунок з ним проведений не був.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1> при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1> 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1>).

Залишаючи без змін заочне рішення районного суду, апеляційний суд послався на те, що відповідач ухилився від доказування відсутності своєї вини та від подання доказів до суду.

Однак висновки суду апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку <nau://ukr08>», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Разом з тим, зазначаючи в ухвалі про те, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про наявність доказів у справі, які спростовують пояснення позивача, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідач двічі: 12 грудня 2013 року та 22 січня 2014 року направляв до суду клопотання про відкладення розгляду справи з причин неможливості бути присутнім у судовому засіданні та з причин направлення запиту до УДППЗ «Укрпошта» (а. с. 36, 49, т. 1) для отримання доказів, зокрема доказів направлення позивачеві поштовим переказом заборгованості по заробітній платі, яку позивач отримав 15 серпня 2013 року. Крім того, вказував, що він лише 21 січня 2014 року отримав позовну заяву, тому під час ознайомлення з нею виникла необхідність для отримання вищевказаних доказів, що є підставою для відкладення розгляду справи.

На підтвердження цих обставин відповідач надав до суду апеляційної інстанції копії запитів до УДППЗ «Укрпошта» та докази відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Апеляційний суд не з'ясував причини неподання відповідачем доказів до суду першої інстанції та відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України не встановив, чи не було їх неподання до суду першої інстанції зумовлено поважними обставинами, зокрема тими, на які послався відповідач у заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі, тому посилання апеляційним судом на порушення відповідачем вимог ст. 131 ЦПК України без з'ясування цих обставин є безпідставним та передчасним. Таким чином, відхиляючи подані відповідачем до суду апеляційної інстанції докази направлення ОСОБА_3 грошових коштів шляхом електронного переказу УДППЗ «Укрпошта», апеляційний суд дійшов передчасного висновку про розмір заборгованості і застосування в зв'язку із цим наслідків, передбачених ст. 117 КЗпП України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вирішив спір без дослідження доказів, які відповідач подав до суду, не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування вказаної ухвали та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська