РІШЕННЯ

Іменем України

13 серпня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Яншиній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору про задоволення прав іпотекодержателя, застосування наслідків недійсності правочинів та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору про задоволення прав іпотекодержателя, застосування наслідків недійсності правочинів та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №DNI0GA00000170, відповідно до умов якого позивачка отримала кошти у розмірі 49 714,30 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки №DNІ0GА00000170, згідно з яким позивачка передала в іпотеку банку належний їй житловий будинок загальною площею 58,7 кв.м з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Павлоградська, 10. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за реєстровим №628.

Також 22 лютого 2008 року між сторонами укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, реєстр №630. Також позивачка зазначає, що зобов'язана нести додаткові витрати, а саме укладати договір страхування.

ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір і, як наслідок, всі послідуючі договори укладені нею під впливом обману. Так, кредитним договором встановлено, що розмір щомісячного платежу складає 458,79 доларів США, тоді як повинен складати 375,53 доларів США, у зв'язку з чим нею були переплачені відсотки за кредитним договором.

На думку позивачки, при укладанні договорів відповідачем порушено Закон України «Про захист прав споживачів», а саме: не проведено переддоговірну роботу, незаконно стягнено 2% винагороди та 0,48% за резервування.

На підставі викладеного, позивачка просить суд визнати недійсним з моменту укладення згідно зі ст.230 ЦК України кредитний договір №DNІ0GА00000170 від 22 лютого 2008 року із застосуванням наслідків недійсності правочину; визнати недійсним з моменту укладання договір іпотеки житлового будинку №DNІ0GА00000170 від 22 лютого 2008 року із застосуванням наслідків недійсності правочину; визнати недійсним з моменту укладання відповідно до ст.230 ЦК України договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 09 лютого 2007 року, який укладено для виконання умов кредитного договору №DNІ0GА00000170 від 22 лютого 2008 року із застосуванням наслідків недійсності правочину; зобовязати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 виключити з реєстру іпотек та реєстру заборон домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Павлоградська, 10; зобовязати відповідача передати позивачу оригінали правовстановлюючих документів на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Павлоградська, 10; зобовязати відповідача прийняти у позивача суму залишкової заборгованості за кредитом рівними платежами на протязі 240 місяців (т.1, а.с. 2-13).

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_3 позов підтримав та додатково зазначив, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» обманним шляхом змусив позивачку підписати заздалегідь підготовлений бланк договору, у зв'язку з чим вона не мала змоги внести до нього зміни. Про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася тільки після отримання юридичної допомоги у 2012 році.

Представник відповідача ПАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити повнвстю, оскільки кредитний договір та договір іпотеки укладені сторонами відповідно до норм чинного законодавства, підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 просила розглянути справу за її відсутності, про що надала письмову заяву (т.1, а.с. 80, 234).

Представник третьої особи ПрАТ «СК «Інгосстрах» у судове засідання не з'явися, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення позивачку та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №DNІ0GА00000170, відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 49714,30 доларів США на наступні цілі: 40000 доларів США на ремонт будинку та 9714,30 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу, згідно п.7.2 даного договору, строком по 22 лютого 2028 року включно (т.1, а.с. 14-17).

Також 22 лютого 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, реєстр №630 (т.1, а.с. 22-24).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ст.627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як встановлено судом, при укладанні сторонами 22 лютого 2008 року кредитного договору №DNІ0GА00000170 та договору іпотеки житлового будинку сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства є лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано, а позичальником отримано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обовязки сторони виконали належним чином.

Ч.1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 своєї постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст.3 ЦПК України.

Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги за клопотанням представника позивача ухвалами суду від 31 березня 2014 року, від 30 вересня 2014 року, 10 березня 2015 року по справі було призначено судову експертизу документів фінансово-кредитних операцій (а.с.199, 215 т.1, а.с.118 т.2). Разом з тим, експертизу проведено не було у звязку з відсутністю достатніх документів, які на клопотання експерта надані не були.

Введення в оману позивачки з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» при підписанні кредитного договору та договору іпотеки ані позивачем, ані її представником належними доказами не доведено.

За встановлених в судовому засіданні обставин, а також враховуючи положення спірних договорів, приписи чинного законодавства, суд вважає ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору про задоволення прав іпотекодержателя, застосування наслідків недійсності правочинів та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦК України, ст.ст. 203, 215, 230, 626, 627, 628, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору про задоволення прав іпотекодержателя, застосування наслідків недійсності правочинів та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: