У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Кафідової О.В., Леванчука А.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа - ОСОБА_7, про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого, АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_7 кредит у сумі 407 000 доларів США зі сплатою 12,40 % річних та строком повернення цих коштів до 20 грудня 2027 року. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, 20 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_7 не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 6 лютого 2013 року становив 423 616, 45 доларів США, що згідно встановленого НБУ офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на цю дату було еквівалентно 3 385 966 грн 29 коп., з яких: 378 194, 69 доларів США, що еквівалентно 3 022 910 грн 16 коп., - кредитна заборгованість; 45 421,76 доларів США, що еквівалентно 363 056 грн 13 коп., - заборгованість по сплаті відсотків. Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що вона як поручитель, своєї згоди на укладення додаткової угоди № 1 від

31 березня 2009 року та додаткової угоди № 2 від 24 квітня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 20 грудня

2007 року не надавала; про їх укладення їй стало відомо лише після отримання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 4 березня 2012 року про відкриття провадження у даній справі.

ОСОБА_6 вважала, що у зв'язку з укладенням додаткових угод збільшився обсяг її відповідальності перед банком, а тому порука за договором про надання споживчого кредиту від 20 грудня 2007 року № 0 повинна бути визнана судом припиненою з моменту укладення додаткової угоди № 2 від 24 квітня 2009 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

12 травня 2015 року, позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково, стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_6 суму заборгованості за кредитом у розмірі 225 836 грн 09 коп. та заборгованість по сплаті відсотків у сумі 46 465 грн 58 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Разом із цим, доводи касаційної скарги не містять вимог щодо оскарження вирішення зустрічного позову, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не є предметом перегляду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ТОВ «Кей-Колект» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 20 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого, АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_7 кредит у сумі 407 000 доларів США зі сплатою 12,40 % річних та строком повернення цих коштів до 20 грудня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним кредитним договором, 20 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 зобов'язалася відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків.

31 березня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 20 грудня 2007 року, відповідно до умов якої сторони домовилися про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором.

31 березня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 уклали додаткову угоду до договору поруки, відповідно до якої поручитель надає згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором.

24 квітня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 уклали додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 20 грудня 2007 року № 0, відповідно до умов якої сторони домовилися про зміну розміру ануїтетного платежу.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника.

Встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідач зобов'язання не виконав, суму кредиту та нараховані відсотки не оплатив. Станом на 6 лютого 2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить

423 616, 45 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на цю дату було еквівалентно 3 385 966 грн. 29 коп., з яких: 378 194, 69 доларів США, що еквівалентно 3 022 910 грн 16 коп., - кредитна заборгованість; 45 421,76 доларів США, що еквівалентно 363 056 грн 13 коп., - заборгованість по сплаті відсотків.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, а також те, що вимоги позову виходять за межі строку позовної давності, про що заявлено стороною відповідача, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення зазначив про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається зі строкової заборгованості та поточної заборгованості за період з 25 лютого 2010 року по 6 лютого 2013 року у розмірі 377 717,71 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на 6 лютого 2013 року було еквівалентно 3 019 097 грн 60 коп., а також відсотків у розмірі 45 421,76 доларів США, що згідно встановленого НБУ офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на 6 лютого 2013 року, було еквівалентно 363 056 грн 13 коп.

У той же час резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає його мотивувальній частині.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Статтею 215 ЦПК України передбачено зміст рішення суду. Зокрема, рішення суду складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу і місця його ухвалення; найменування суду, що ухвалив рішення; прізвищ та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імень (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; 2) описової частини із зазначенням: узагальненого викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів, досліджених судом; 3) мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Як роз'яснено в абз. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 213 - 215 ЦПК України та постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки мотивувальна частина рішення суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається зі строкової заборгованості та поточної заборгованості за період з 25 лютого 2010 року по 6 лютого 2013 року у розмірі 377 717,71 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на 6 лютого 2013 року було еквівалентно 3 019 097 грн 60 коп., а також відсотків у розмірі 45 421,76 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на 6 лютого 2013 року, було еквівалентно 363 056 грн 13 коп., не відповідає його резолютивній частині про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кей-Колект» суми заборгованості за кредитом у розмірі 225 836 грн 09 коп. та заборгованості по сплаті відсотків у сумі 46 465 грн 58 коп.

Вказані вище обставини свідчать про те, що суд не визначився із сумою заборгованості, що потягло ухвалення незаконного рішення про стягнення заборгованості у значно меншому розмірі, який заявлений в позові без обґрунтування того розміру, який стягнуто.

Апеляційний суд звернув увагу на допущені місцевим судом порушення, але постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін, чим сам допустився порушень ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України.

З урахуванням викладеного судові рішення в частині вирішення первісного позову не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року скасувати в частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.С. Ткачук В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Кафідова А.О. Леванчук Головуючий Судді: