Справа № 211/7559/14ц
Провадження № 2/522/5512/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Абухіна Р.Д.,

За участю секретаря - Гонтар Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства « Одеська залізниця»,- « про відшкодування матеріальної та моральної шкоди»,-

ВС Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму збитків у розмірі 18941, 32 грн. та моральну шкоду в розмірі 55000 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що позивач разом зі своєю донькою та онукою вирішили поїхати у відпустку до Італії, нею було заброньовано та оплачено квитки на поїзд, літак та готель. Обираючи вид перевезення та перевізника позивач виходила з часу прибуття поїзду до міста Києва, як кінцевої станції, який є достатнім для переїзду до аеропорту Бориспіль для подальшого відльоту літаком до міста відпочинку. Внаслідок зміни маршруту потягу та прибуттям його до кінцевого місця призначення із значним запізненням, позивач була змушена понести додаткові витрати для прибуття до кінцевого місця відпочинку.

Крім того, позивач вказує, що в результаті вищевказаних дій відповідача їй, її доньці та неповнолітній онуці, завдана моральна шкода, яка полягає у їх фізичних і душевних стражданнях, яку вона оцінює в 55 000 грн.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила що ДП «Одеська залізниця» вжила усіх необхідних заходів, щодо безпеки пасажирів та врахувала оптимальний час прибуття пасажирського поїзда до кінцевого пункту призначення, здійснюючи технічно можливі зміни у напрямку руху поїзда.

Суд, дослідивши та ознайомившись з матеріалами справи та наданими доказами, вислухавши пояснення сторін, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 разом зі своєю донькою, ОСОБА_2, та малолітньою онукою, ОСОБА_3 Олександрвною, ІНФОРМАЦІЯ_1, вирішили поїхати у відпустку до Італії.

З цією метою позивачем було заброньовано та оплачено:

- проживання в готелі в Італії з 28.06.2014 по 12.07.2014, загальною вартістю 20 170,0 грн. (а.с. 22,23);

- три квитки на літак, виліт якого був призначений 28.06.2014 о 18 годині 00 хвилин з аеропорту Бориспіль ( Київ, Україна) до аеропорту Федеріко Філліні (Ріміні, Італія) та з Ріміні до Києва вартістю 12221 грн. (а.с. 10,11,12);

- проїзні документи № 002701, № 002702 в девятий вагон, на місця 5 та 7 на 28.06.2014 о 02 годині 57 хвилин, час прибуття на кінцеву станцію - м. Київ о 12 годин 09 хвил. вартістю - 343,98 грн. ( а.с. 6) .

Відповідно до ст. 910 Цивільного кодексу України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобовязується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобовязується сплатити встановлену плату за, проїзд. Укладення договору перевезення пасажира підтверджується видачею квитка, форма якого встановлюється відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно до ч.2 ст. 910 ЦК України укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідного квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Підставою звернення до суду із даним позовом є незапланована зміна маршруту слідування потягу до місця призначення із значним запізненням до кінцевої точки, без попереднього попередження таких змін пасажирів.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.37.3, розділу 37 «Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», затверджених наказом Міністерства транспорту та звязку України від 27.12.2006 року № 1196 (далі Правила перевезення) перевізник зобовязаний своєчасно доводити до пасажирів та осіб, які зустрічають, інформацію про запізнення поїзда, зміну колії прибуття чи відправлення. Пунктом 37.1 Правил перевезення встановлено , що пасажир має право на безпечне і своєчасне перевезення до місця призначення, указаного в проїзному документі, та належне обслуговування під час перевезення, одержання на вокзалі та в поїзді інформації про розклад руху поїздів, про перелік послуг, які надаються.

В судовому засіданні позивач посянила, що вона звернулась до бригадира ( начальника) поїзда - ОСОБА_4, який їй пояснив, що поїзд слідує до станції Котовськ, Одеської області без зупинок, приблизний час прибуття 11 годин 00 хвилин, однак у вказаний час поїзд до станції Котовськ не прибув та позивач звернулась до начальника поїзду з вимогою скласти акт зміни маршруту слідування потягу. Згодом позивача було повідомлено, що потяг прибуде до кінцевої станції м. Київ о 20 голині 30 хвилин, у звязку із чим на станції Слобідка о 14 годині 00 хвилин, де позивач вийшла та продовжила свій маршрут до аеропорту Бориспіль за допомогою таксі, вартість якого становила 3 000 грн., про що водієм була надана розписка. Таксі прибуло до аеропорту Бориспіль з запізненням на рейс .

З матеріалів справи вбачається, а саме з довідки начальника зміни відділу перевезень авіакомпанії ОСОБА_5 Бистрого, копія якої наявна в матеріалах справи ( а.с.13), що позивач ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дійсно не вилетіли рейсом PS 5285 Київ- Ріміні 28.06.2014 року.

У звязку із тим, що літаки з Києва до міста Ріміні (Італія) літають один раз на тиждень, щосуботи, позивач придбала білети на літак до міста ОСОБА_5 (Італія) на наступний день, тобто на 29 червня 2014 року, загальною вартістю на трьох осіб 11620,00 ( одинадцять тисяч шістсот двадцять) гривень, що підтверджується електронними роздруківками бланку замовлення авіаквитків, наявними в матеріалах справи (а.с. 14, 15, 16,17).

Оскільки позивач разом з донькою та онукою прибули до аеропорту Бориспіль 28.06.2014 року, а виліт до ОСОБА_5 був на наступний день вона була змушена замовити номер на одну добу у готелі « Бориспіль» загальною вартістю 919,00 грн., що підтверджується копією рахунку та чеку, наявними в матеріалах справи (а.с.9).

Прибувши до Італії до міста ОСОБА_5 позивач замовила таксі для переїзду до міста Ріміні, на що витратила 100 євро, що в еквіваленті за курсом національного банку України складає 1618,34 (одну тисячу шістсот вісімнадцять тисяч гривень тридцять чотири копійки) гривень, зважаючи на відстань між казаними населеними пунктами, яка становить 329 км., що підтверджується копією квитанції, наявною в матеріалах справи (а.с. 21).

Слід звернути увагу на той факт, що позивач прибула до готелю, замовленого нею, 29.06.2014 року, тобто із запізненням, отже нею були понесені витрати за послуги готелю, які вона не отримувала у розмірі 1440 грн.

З листа Головного пасажирського управління Державної адміністрації залізничного транспорту України від 18.08.2014 року за № ЦК- 21/63 вбачається, що дійсно було змінено маршрут поїзду № 210/209, повідомлення позивача про зміну маршруту о 10 годині та те, що поїзд слідував до станції Слобідка без зупинок ( а.с. 24).

Листом № КО- К 345/ НЮ від 30.09.2014 року ДП « Одеська залізниця» у задоволенні претензії позивача про відшкодування шкоди відмовлено.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до ст. 8 Закону України « Про залізничний транспорт» перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організовується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобовязань здійснюється перспективне та точне плануванян перевезень.

Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізниць та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Таким чином, придбавши квиток на поїзд № 209/10 сполученням Миколаїв- Київ, позивач та члени її родини уклали договір перевезення пасажирів з ДП « Одеська залізниця».

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк ( термін).

Згідно до п. 2. Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1997 р. N , обслуговування громадян залізничним транспортом регулюється Законами заїни «Про транспорт», «Про залізничний транспорт», «Про підприємництво», зо захист прав споживачів», «Про підприємства в Україні», «Про забезпечення ітарного та епідемічного благополуччя населення», іншими актами законодавства, ікож цим Порядком.

Відповідно до ст. 12 Закону України « Про транспорт», підприємства транспорту зобовязані, зокрема, забезпечувати:

-Потреби громадян, підприємств і організацій у перевезеннях;

-Обслуговування пасажирів під час довготривалих перевезень доброякісною питною водою, харчуанням, можливість задоволення інших біологічних потреб;

-Якісне і своєчасне перевезення пасажирів, вантажів, багажу, пошти.

Пунктом 37.3 Правил перевезення передбачено, що перевізник зобовязаний: безпечно та своєчасно перевезти пасажира від пункту виїзду до пункту призначення, указаного в проїзному документі, надавши йому місце згідно з придбаним проїзним документом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання .

Відповідно до ч. 1 ст. 1209 ЦК України, виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах

З наведеного вище позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму, понесених нею збитків в розмірі 18 941, 32 грн., яка складається з :

-343,98 грн. - вартість квитків на поїзд № 209/210 сполученням ОСОБА_5 -Київ;

-3000,00 грн. - вартість послуг таксі від станції Слобідка до аеропортуБориспіль м. Києва;

-919,00 грн.- вартість доби проживання в готелі « Бориспіль»;

-11620, 00 грн. - вартість авіаквитків на літак Київ- Мілан;

-1618, 00 грн. вартість проїзду з ОСОБА_5 до м. Ріміні;

-1440,00 грн. - вартість доби проживання в готелі в м. Ріміні.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилаєтся як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідачем не була своєчасно надана інформація про зміну марщруту поїзда 209/210, що спричинило позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Суд вважає, що вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 18 941, 32 грн. слід задовольнити частково в розмірі 15 941, 32 грн.. В задоволені вимоги про стягнення з відповідача вартості послуг таксі від станції Слобідка до аеропорту Бориспіль в розмірі 3 000 грн. вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем та її представником не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення даних витрат.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на її користь суму моральної шкоди в розмірі 55 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно зясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення на її користь моральної шкоди, мотивуючи її розмір, посилалась також на те, що фізичні та душевні страждання були завдані також її доньці та малолітній онуці, які також подорожували разом із нею, однак суд не бере до уваги дане твердження позивача, оскільки вони не звертались до суду за захистом своїх прав.

А тому суд розглядає вимогу про відшкодування моральної шкоди, яку зазнала саме позивач, у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним по справі доказам, які свідчать про характер, обсяг та тривалість страждань, яких зазнав позивач у звязку із завданою шкодою, та інші негативні впливи, її немайнові втрати, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,15,16,23, 509, 530, 549, 610, 611, 909, 1209 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства « Одеська залізниця»,- « про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства « Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 15 941, 32 грн.

Стягнути з Державного підприємства « Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Абухін Р.Д.