У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, треті особи : публічне акціонерне товариство «Аграрний комерційний банк», ОСОБА_6, про визнання права власності на нерухоме майно, визнання дій неправомірними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов'язання вчинити дії,

встановила:

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Скасовано рішення та реєстраційний запис № 695431 Реєстраційної служби Броварського МРУЮ Київської області від 17 квітня 2013 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на садовий будинок АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_7, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року в незмінній частині та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_7 просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанцій, виходив з того, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що право власності на спірний садовий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2012 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року було скасовано, тобто в матеріалах справи відсутні докази того, що на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_4 був власником спірного майна та відповідно до статті 391 ЦК України мав право захисту своїх прав в порядку, передбаченому цією статтею. Крім того, судом встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу садового будинку від 22 листопада 2007 року його власником було ВАТ «Аграрний комерційний банк».

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року, суд, погодившись із висновками суду касаційної інстанції, виходив із того, що згідно положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року, суд виходив із того, що запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Статтею 23 Закону визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, треті особи : публічне акціонерне товариство «Аграрний комерційний банк», ОСОБА_6, про визнання права власності на нерухоме майно, визнання дій неправомірними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко