У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Кафідової О.В., Леванчука А.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області до ОСОБА_6, Бориспільського районного підприємства теплових мереж «Райтепломережа», комунального підприємства Бориспільської районної ради «Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 4 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила і просила визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 червня 2010 року № 88 в частині «Про оформлення права власності на квартиру ОСОБА_6»; визнати недійсним та скасувати ордер № 111, виданий 9 липня 2010 року ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 червня 2010 року № 88 на право зайняття жилого приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним розпорядження Бориспільського районного підприємства теплових мереж «Райтепломережа» від 22 червня 2011 року № 24; визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності, видане ОСОБА_6 22 червня 2011 року Бориспільським районним підприємством теплових мереж «Райтепломережа», на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивач посилався на те, що у 2014 році до них звернувся ОСОБА_6 з проханням надати йому довідку форми № 3. З долучених ним документів їм стало відомо про те, що відповідач набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 та приватизував її. Однак у результаті проведеної ними перевірки оригіналів прийнятих рішень та протоколів засідання виконавчого комітету Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області за 2010 - 2011 роки встановлено, що видані відповідачу ОСОБА_6 та надані органу приватизації «Райтепломережа» і КП «Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації» копії рішень не відповідають дійсності, тобто підроблені. Відповідно до погосподарської книги обліку зареєстрованих та проживаючих по сільській раді особовий рахунок за цією адресою відкрито на іншу особу - ОСОБА_7 у складі сім'ї із трьох осіб, а тому відповідач не має права претендувати на квартиру.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 4 червня 2015 року, позовні вимоги Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 червня 2010 року № 88 вирішено питання по заяві ОСОБА_6 про оформлення останньому права власності на квартиру АДРЕСА_1. Також доручено органу приватизації видати свідоцтво про право власності на дану квартиру.

9 липня 2010 року на підставі вказаного рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 видано ордер № 111 на право зайняття одноособово жилого приміщення житловою площею 35,2 кв. м., яке складається з двох кімнат у квартирі АДРЕСА_2.

Також встановлено, що згідно записів у господарській книзі, особовий рахунок у вказаній квартирі відкрито на ОСОБА_7, та його сім'ю: ОСОБА_8 (дружина), ОСОБА_9 (син).

Проведеною перевіркою оригіналів прийнятих рішень та протоколів виконкому Ревненської сільської ради встановлено, що в дійсності своїм рішенням виконавчий комітет вирішив надати дозвіл власникам та мешканцям квартир у будинку АДРЕСА_1 на відключення від централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального опалення у квартирах. Будь-якої згадки про надання ОСОБА_6 дозволу на оформлення права власності на квартиру в рішенні сільської ради не йдеться.

Отже, встановивши, що у рішенні сільської ради не зазначено про те, що вирішувалося питання про надання ОСОБА_6 спірної квартири, на підставі якого було видано ордер на його вселення; корінець ордера відсутній і його не долучено до рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що ОСОБА_6 не мав законних підстав претендувати на спірну квартиру, оскільки раніше не проживав у даному населеному пункті та не перебував на обліку в Ревненській сільській раді, як громадянин, що потребує поліпшення житлових умов, а також він не є наймачем або членом сім'ї наймача ОСОБА_7, а тому відповідно, не має право на приватизацію та отримання квартири у приватну власність.

Однак такий висновок судів є передчасним.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК)

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди у порушення ст. ст. 60, 212, 303, 315 ЦПК України не надали оцінки та залишили поза увагою подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 93-95), що свідчить про неповне з'ясування судами всіх обставин у справі. До того ж суди належним чином не перевірили заперечень відповідача щодо заявленого до нього позову, чим фактично порушили його право, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 4 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.С. Ткачук В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Кафідова А.О. Леванчук Головуючий Судді: