У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Богодухівської міської ради Харківської області до ОСОБА_3, третя особа - сектор державної міграційної служби у Богодухівському районі Харківської області, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та виселення, за касаційною скаргою Богодухівської міської ради Харківської області на рішення апеляційного суду Харківської області від 2 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Богодухівська міська рада Харківської області звернулась до суду з указаним позовом, просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 та виселити його з цієї квартири.

Позов обґрунтовано тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Богодухова.

Із квітня 1993 року у квартирі АДРЕСА_1 у вказаному будинку зареєстрований та проживає ОСОБА_3, а з 1997 році у ньому зареєстровано місце проживання членів його сімї: дружини ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 24 лютого 2009 року № 37 затверджено протокол житлової комісії про надання родині ОСОБА_4 з трьох осіб двокімнатної квартири АДРЕСА_2 зі зняттям із квартирного обліку, останній видано ордер на зазначену квартиру, до якого включено три особи.

Після отримання ОСОБА_4 ордера на житло на сім'ю із трьох осіб у квартирі АДРЕСА_2, її чоловік ОСОБА_3 продовжував користуватися квартирою АДРЕСА_1. На вимоги про виселення він не реагує.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР ОСОБА_3 як особа, яка самоправно зайняла житлове приміщення, підлягає виселенню.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 3 червня 2014 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3 із указаної квартири.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі Богодухівська міська рада Харківської області просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстації.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить касаційну скаргу Богодухівської міської ради Харківської області відхилити, рішення апеляційного суду залишити без змін.

Обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що на балансі комунального підприємства «Богодухівжитло» перебуває належний Богодухівській міській раді багатоквартирний жилий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до поквартирної картки ОСОБА_3 з 2 квітня 1993 року постійно проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1. Із 28 січня 1997 року у вказаній квартирі постійно проживає ОСОБА_4, а з 25 лютого 1997 року - ОСОБА_5

Із заяви ОСОБА_4 від 23 лютого 2009 року, адресованої Богодухівському міському голові випливає, що вона просила надати їй та її сім'ї у складі чоловіка ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_5 квартиру по АДРЕСА_2. Зазначену заяву було підписано ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Згідно із протоколом засідання житлової комісії міськвиконкому від 24 лютого 2009 року ОСОБА_4, її чоловіку ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вирішено надати двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. На виконання зазначеного рішення міськвиконкому ОСОБА_4 видано ордер № 185.

26 березня 2009 року ОСОБА_4, а 16 липня 2013 року ОСОБА_5 зареєстрували своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_2.

Місце проживання ОСОБА_3 залишилось зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та підлягає виселенню з неї за огляду на те, що його сім'ї було надано іншу квартиру для проживання у м. Богодухові.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 вселився до квартири АДРЕСА_1 як член сім'ї колишнього наймача, тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а його виселення можливе лише з наданням іншого житла.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільній справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно із ст. 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством, цим Кодексом та іншими актами законодавства. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно із п. 64 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила), громадяни (в тому числі тимчасово відсутні), відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності).

Відповідно до п. 66 Правил у надане жиле приміщення переселяються члени сім'ї, які включені в ордер і дали письмове зобов'язання про переселення в це приміщення.

Як встановлено судами, ОСОБА_3 було включено до ордера на зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_2, тому у нього виникло право користування зазначеним жилим приміщенням.

Як убачається із позовної заяви, як на підставу позову Богодухівська міська рада Харківської області посилалась, зокрема, на самовільне вселення відповідача до спірної квартири.

Вирішуючи спір, апеляційний суд з огляду на встановлені обставини справи про те, що ОСОБА_3 не використав своє право на проживання у квартирі АДРЕСА_2, як особа, яку було вказано в ордері на заселення до неї, не надавав письмового зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення, відмовився від приватизації наданої його дружині на сім'ю із трьох осіб квартири, він вселився до спірної квартири як член сім'ї наймача та постійно у ній проживає, протягом п'яти років із часу видачі його дружині ордера на зайняття квартири АДРЕСА_2 міська рада не розірвала з ним договір найму, дійшов висновку про відмову в позові.

Із урахуванням підстав позову та встановлених обставин справи, висновок апеляційного суду про відмову в позові є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 необхідно вважати тимчасовим мешканцем спірної квартири не заслуговують на увагу, оскільки судами встановлено, що він з 2 квітня 1993 року постійно проживає у ній та є основним наймачем.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 вибув на постійне місце проживання до квартири, яку у 2009 році було виділено його дружині на сім'ю з трьох чоловік, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами, спростовуються підставами і змістом позову, матеріалами справи.

Не спростовують висновки апеляційного суду і доводи касаційної скарги, що житлова площа надавалася на трьох осіб, відповідач включений до ордера на жиле приміщення, що є також підставою виселення відповідача.

Із урахуванням положень пунктів 64, 65, 66, 69, 70 Правил та тієї обставини, що відповідач не дав письмове зобов'язання про переселення в надане приміщення позивач не використав право про перегляд рішення про надання жилого приміщення.

Включення до ордера особи, яка відмовилася надати письмове зобов'язання про переселення в надане жиле приміщення може бути підставою для визнання ордера недійсним відповідно до ст. 69 ЖК Української РСР.

Водночас не можна погодитися з висновками апеляційного суду про те, що виселення відповідача за встановлених обставин можливе лише з наданням іншого житла. Такий висновок не мотивований апеляційним судом, не ґрунтується на нормах матеріального права та є помилковим.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги Богодухівської міської ради Харківської області підлягають відхиленню, а рішення апеляційного суду Харківської області від 2 вересня 2014 року - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Богодухівської міської ради Харківської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 2 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник