Справа № 369/4372/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4917/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 52 29.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Журби С.О.,

при секретарі Роговській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Південкомбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що рішення суду в частині поновлення позивача на роботі є необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 896-к від 12.09.2014 р., ОСОБА_2, була прийнята на роботу в ПАТ «КБ «Південкомбанк» на посаду керівника Служби по роботі з персоналом з 12 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію прийнято рішення № 101 від 26.09.2014 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК».

За наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію № 390 від 26.09.2014 р. всі працівники Банку були попереджені про наступне звільнення з роботи 26.11.2014 р. за пунктом 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку із запровадженням процедури ліквідації банку та у зв'язку зі скороченням штату чисельності працівників.

26.09.2014 р. позивач була ознайомлена з попередженням про наступне звільнення.

Згідно наказу № 930-к від 17.10.2014 р. з 17.10.2014 р. введено в штатний розклад посаду «провідний юристконсульт» відділу правового супроводження судових спорів Управління правового супроводження діяльності банку Юридичного департаменту та прийнято на дану посаду ОСОБА_3

Згідно наказу № 945-к від 04.11.2014 р. з 04.11.2014 в. введено в штатний розклад посаду «головний юрисконсульт» Юридичного департаменту та прийнято на дану посаду ОСОБА_4

Відповідно наказу № 963-к від 14.11.2014 року з 17 листопада 2014 року були внесені зміни до штатного розпису, яким введено в штатний розклад посади «юрисконсульт» Юридичного департаменту та посаду «заступник керівника служби» Служби по роботі з персоналом.

Згідно наказу від 25.11.2014 р. № 968-к позивач була звільнена з роботи 26.11.2014 р. з посади керівника Служби по роботі з персоналом, у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.02.2015 року, визнано незаконним наказ № 968-к від 25.11.2014 р. про звільнення ОСОБА_2 з 26 листопада 2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк» з моменту звільнення. Стягнуто з ПАТ «КБ «Південкомбанк» (код: 19358767) на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 38 389,68 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області в частині визнання незаконним наказу та поновлення ОСОБА_2 на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк» з моменту звільнення, згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року залишено без змін.

Згідно наказу № 40-к Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію від 16 березня 2015 року, на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року № 369/13673/14-ц та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 р. , було скасовано Наказ від 25 листопада 2014 року № 968-к про звільнення ОСОБА_2. Поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника Служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК».

Відповідно до Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію від 17 березня 2015 року № 41-к, ОСОБА_2, керівника Служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК», звільнено 31 грудня 2014 року, у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Позивач з наказом про звільнення ознайомлена 19.03.2015 року.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Стаття 39-1 КЗпП України визначає що, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Згідно ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що оскільки рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року позивача поновлено на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк», і дане рішення підлягає негайному виконанню, та було виконано відповідачем 16 березня 2015 року шляхом прийняття Наказу № 40-к, трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично тривали, у зв'язку з чим дія трудового вважається продовженою на невизначений строк. Таким чином, підстав для звільнення позивача із займаної посади в силу п. 2 ст. 36 КЗпП України, шляхом прийняття наказу № 41-к від 17.03.2015 р. про звільнення ОСОБА_2 з 31 грудня 2014 року, у відповідача не було.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року було частково задоволено касаційну скаргу ПАТ «КБ «Південкомбанк». Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки строк дії, укладеного сторонами контракту закінчився 31 грудня 2014 року, а рішення судом першої інстанції ухвалено 25 червня 2015 року.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23),крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для поновлення позивача ОСОБА_2 на посаді керівника служби по роботі з персоналом ПАТ «КБ «Південкомбанк».

Поновивши ОСОБА_2 на раніше займаній посаді, суд не надав належної правової оцінки тому факту, що відповідно до наказу про прийняття на роботу ОСОБА_2 строк дії її трудового договору закінчився 31 грудня 2014 року, а тому з висновком про поновлення на роботі погодитися неможна.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» задовольнити.

Рішення Києво - Святошинськогорайонного суду Київської області від 22 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мельник Я.С.

Журба С.О.