У х в а л а

22 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Сеніна Ю.Л., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Закарпатської обласної державної адміністрації, третя особа - Головне управління Держземагенства в Закарпатській області про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 8 червня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження ОСОБА_4

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених судових рішень у справі та ухвалити нову судове рішення про задоволення позовних вимог з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 392 Цивільного кодексу України та статей 1, 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012 року та постанову Верховного Суду України від 13 червня 2012 року, в яких на її думку зазначені норми права застосовані по іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив з того, що земельна ділянка відповідно до статті 17 ЗК України (1990 року) в редакції, який діяв на час прийняття рішення компетентним органом про надання земельної ділянки, позивачу у власність не надавалась та державний акт ним, відповідно до статті 22 зазначеного Кодексу ним не оформлювався, а тому не має підстав вважати, що земельна ділянка належить йому на праві власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» або статті 120 ЗК України.

Висновок суду у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року не суперечить висновкам суду в справі, яка переглядається, а тому дане судове рішення не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права.

Разом з тим ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012 року не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки вона прийнята по справі в якій зміст та підстави позовних вимог; встановлені судами фактичні обставини, відмінні від справи, рішення в якій переглядається.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Закарпатської обласної державної адміністрації, третя особа - Головне управління Держземагенства в Закарпатській області про визнання права власності на земельну ділянку до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Ю.Л. Сенін
А.Г. Ярема