У Х В А Л А

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Леванчука А.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Самарського району м. Дніпропетровська, про вселення за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду в інтересах малолітньої ОСОБА_4 з указаним позовом, посилаючись на те, що він зареєстрований та проживає у житловому будинку АДРЕСА_1, який належить його брату ‒ ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народилася донька ‒ ОСОБА_4, яку він також зареєстрував у цьому будинку.

Посилаючись на те, що відповідач чинить його доньці перешкоди у користуванні та проживанні в житлового будинку, змінив замки та звернувся до суду з позовом про виселення його з цього будинку, позивач просив усунути перешкоди у користуванні майном шляхом вселення ОСОБА_4 до зазначеного вище будинку.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року, позов ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, задоволено. Вселено малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у будинок АДРЕСА_1. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що малолітня ОСОБА_4 зареєстрована за адресою реєстрації її батька ‒ ОСОБА_3, позивача у справі, тому має право на проживання у спірному будинку.

Апеляційний суд погодився із мотивами та висновками районного суду, зазначивши при цьому про те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року, яке є преюдиційним для цієї справи, ОСОБА_3 вселено до спірного житлового будинку.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1, який належить на праві власності його брату ‒ ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народилася донька ‒ ОСОБА_4

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що зареєстрував свою доньку у будинку АДРЕСА_1, проте відповідач чинить їй перешкоди у користуванні та проживанні в цьому будинку, змінив замки та звернувся до суду з позовом про виселення його з цього будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЖК УРСР наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали належної оцінки домовій книзі та довідці квартального комітету від 14 січня 2015 року № 25 (а.с. 94) й не перевірили тверджень відповідача про те, що у спірному будинку зареєстровані лише дві особи: він та його брат ‒ ОСОБА_3, відтак, належним чином не встановили, чи зареєстрована ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у цьому будинку.

Також суди не дали оцінки актам проживання від 24 липня 2014 року та від 19 листопада 2014 року, виданим головою квартального комітету № 13, в яких зазначено, що ОСОБА_7 з січня 2014 року проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 у житловому будинку АДРЕСА_2, ведуть спільне господарство та мають доньку ОСОБА_4 (а.с. 95).

Крім того, суди дійшли передчасного висновку про доведеність факту чинення ОСОБА_5 перешкод у користуванні спірним житловим будинком та визнання за ОСОБА_3 права на проживання і вселення до цього будинку рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Тобто остаточного вирішення спору в справі, яка є преюдиційною для цієї справи, не відбулось.

Отже, задовольняючи позов, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не обґрунтували висновку про вселення малолітньої ОСОБА_4 до спірного житлового будинку.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

А.О. Леванчук