АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3725/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/789/945/15 Доповідач - Жолудько Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, а також судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір неустойки до 2000 грн., посилаючись на те, що судом недостатньо було враховано передбачені законом обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати або зменшення розміру неустойки.

Зокрема, апелянт вказує на те, що заборгованість за аліментами виникла не з його вини, а за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а саме: наявність у нього повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка повністю перебуває на його утриманні; те, що він є інвалідом III групи та перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

Судом установлено, що в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спільна дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції від 11.04.2011 року (а.с. 8) та визнається сторонами спору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно починаючи із 01.03.2013 року і до досягнення нею повноліття.

25 квітня 2013 року видано виконавчий лист за № 607/3651/13ц на підставі вищевказаного рішення суду.

Постановою державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ від 10.01.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 було відомо про вказане виконавче провадження щодо стягнення аліментів, та він зобов'язався пред'являти державному виконавцю щомісячно квитанції про сплату аліментів, що підтверджується його заявою, зареєстрованою другим відділом ДВС від 04.04.2014 року (а.с. 11).

Як убачається з довідок про розрахунок по сплаті аліментів від 16.10.2014 року та від 20.01.2015 року, починаючи із травня 2014 року відповідач не сплачував аліменти у визначеному судом розмірі (а.с. 12-13).

Станом на 01.01.2015 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 4 800 грн., що підтверджується довідками другого відділу ДВС від 14.04.2015 року, від 18.05.2015 року, 30.04.2015 року та від 05.06.2015 року (а.с. 43, 57, 100).

27 січня 2015 року ОСОБА_1 сплачено 3 000 грн, а 18.03.2015 року - 3 600 грн.; у квітні та травні 2015 року - по 600 грн. та станом на 31.05.2015 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що стверджується довідкою від 05.06.2015 року, виданою другим відділом ДВС Тернопільського МУЮ (а.с. 100).

Установлено та не заперечується сторонами спору, що у відповідача є ще повнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З 01.09.2012 року по 30.06.2016 року ОСОБА_4 зарахована студентом Луганської державної академії культури та мистецтва на денну, платну форму навчання згідно з договором № 45612 ОФ МД від 25.08.2012 року, укладеним між нею та Луганською ДАКМ (а.с. 63).

Відповідно до заяви ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 26.05.2015 року, у 2012 року вона вступила до Луганського державного університету культури та мистецтв (а.с. 61).

Після двох років навчання в 2014 році вона була змушена покинути місто Луганськ без речей та документів. Повністю перебуває на утриманні та забезпеченні батька. З 2014 року не має можливості навчатися так як держава не визначилась з поновленням документів навчальних закладів, які знаходяться на території зони АТО в м Луганськ.

Згідно з повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця від 24.03.2015 року СПД ОСОБА_1 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності (а.с. 71).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримує виплату допомоги у розмірі 747,04 грн., що підтверджується довідкою № 1622 від 18.05.2015 року (а.с. 70).

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 допустив заборгованість зі сплати щомісячних сум платежів аліментів починаючи з травня 2014 року, що є підставою для стягнення з нього неустойки в силу ст. 196 Сімейного кодексу України. Окрім цього, суд врахував матеріальний та сімейний стан платника та зменшив розмір неустойки до 5 000 грн.

Колегія суддів уважає рішення обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 180, ч. 1; 196, ч. 1 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року № 6-149 цс14, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця.

При розгляді спорів про стягнення на підставі ст. 196, ч. 1 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суму неустойки слід обчислювати, виходячи з того, що розмір неустойки за кожен місяць прострочення становитиме 30% суми несплачених аліментів за місяць, який має 30 днів, або 31% за місяць який має 31 день.

При цьому сума боргу за попередній місяць не додається до заборгованості на наступний місяць, а отже неустойка має нараховуватися за кожен місяць окремо від визначеного розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом розрахунком розміру пені в сумі 7662 грн. за період прострочення сплати аліментів з 01.06.2014 року по 17.03.2015 року, оскільки він визначений відповідно до вимог ст. 196,ч.1 СК України і правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року № 6-149 цс14.

Мотивованим є також висновок суду про зменшення визначеного розміру пені до 5000 грн. з урахуванням матеріального та сімейного стану платника.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на обставини, з якими закон пов'язує зменшення розміру неустойки, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п.1; 308, 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

:

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько