Номер провадження: 22-ц/785/2926/15
Головуючий у першій інстанції Горобець В.Л.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Ю.І., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Агро" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та зобов'язання звільнити земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Агро" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та зобов'язання звільнити земельну ділянку.

Позивач посилався на те, що він є власником земельної ділянки загальної площею 6,89 га сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, що підтверджується державним актом ОД №094274.

Влітку 2013 року він дізнався про те, що належна йому земельна ділянка використовується відповідачем на підставі укладеного з ним договору оренди землі від 11.01.2010 року.

Посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки від 11.01.2010 року він не підписував, підпис на договорі йому не належить, просив визнати цей договір недійсним та повернути належну йому земельну ділянку.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на ненадання позивачем доказів того, що договір оренди земельної ділянки площею 6,89 га сільськогосподарського призначення від 11.01.2010 року підписано було не ним, а іншою особою.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Агро" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та зобов'язання звільнити земельну ділянку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через представника ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Справа в суді апеляційної інстанції розглянута у відсутності представника СТОВ "Інтер-Агро" на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 06 лютого 2004 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 6,89 га, розташованої на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області з цільовим призначенням: ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За договором оренди землі від 11 січня 2010 року ОСОБА_2 передав СТОВ "Інтер-Агро" свою земельну ділянку оренду строком на сім років.

Посилаючись на те, що вказаний договір оренди він особисто не підписував просив визнати його недійсним.

Висновком № 4841/02 від 20.11.2014 року судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що вирішити питання про те чи виконаний підпис на договорі оренди землі від 11.01.2010 року самим ОСОБА_2 чи іншою особою, не виявилося можливим.

Інших належних та допустимих доказів того, що договір оренди землі позивачем особисто не підписувався, не надано.

При встановлених обставинах суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Посилання апеляційної скарги на те, що договір оренди землі не містить всіх істотних умов, тому повинен бути визнаний недійсним, не може бути підставою для скасування рішення суду. Встановлено, представником позивача не заперечується, матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі з тих підстав, що він його особисто не підписував.

Позовні вимоги про недійсність договору оренди землі з підстав відсутності істотних умов договору оренди позивачем не заявлялися в установленому законом порядку та не були предметом судового розгляду суду першої інстанції, що не позбавляє такого права позивача в майбутньому. Судове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності істотних умов договору не ухвалювалося.

Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом першої інстанції підстав відмови в позові пропуск строку заслуговують на увагу.

Судовим рішенням відмовлено в задоволенні позову про визнання договору оренди землі, заявленого з підстав його не підписання орендодавцем, за відсутністю доказів та у зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Однак, посилання в рішення суду на відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку є зайвим.

Як вбачається з мотивувальної частини судового рішення в задоволенні позову відмовлено також і з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, приходить до висновку про виключення з мотивувальної частини рішення від 20 січня 2015 року висновків суду про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, як зайво вказаних.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України дійсно сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки судом встановлено, що право позивача, про захист якого він просить в позові про визнання недійсним договору оренди з підстав не підписання його, не порушено, то саме з цих підстав постановлено рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилання на відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку є зайвим та підлягає виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

Справа розглянута судом відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права в частині відмови в задоволенні позову з підстав недоведеності, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи взагалі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 309 ч. 1 п.4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, задовольнити частково.

Виключити з рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року посилання на відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

В решті рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року залишити без зміни

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий К.П. Мартинова

Судді Ю.І. Кравець

О.В. Оверіна