Номер провадження: 22-ц/785/7536/15
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів - Калараша А.А., Короткова В.Д.,

З участю секретаря - Абалдової О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області з участю третьої особи - Овідіопольської районної ради Одеської області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою Сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2015р.,-

в с т а н о в и л а :

26.05.2015 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до Сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те,що 01.03.2006 р. він був прийнятий на роботу охоронцем у Овідіопольський районний будинок культури, 01.03.2010 р. переведений на посаду техніка звукової, освітлювальної та відео апаратури, а з 02.03.2013 р. позивач переведений на посаду директора районного будинку культури.

Наказом завідувача Сектором культури Овідіопольської райдержадміністрації від 12.05.2015р. він звільнений з роботи за п.1 ст.41 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним,оскільки наказ виданий в період його тимчасової непрацездатності,а також з порушенням правил притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали.

Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2015р. позов задоволений.

В апеляційній скарзі Сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області просить про скасування рішення,мотивуючи тим,що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2,суд виходив з того,що позивач був звільнений період тимчасової непрацездатності та з порушенням порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З таким висновком погодитись повністю неможна,виходячи з наступного.

При розгляді справи судом встановлено,що розпорядженням Овідіопольської райдержадміністрації від 12.11.2009 р. №1310 затверджено Положення про Овідіопольський районний будинок культури .

Відповідно п. 4.1. Положення Овідіопольський районний будинок культури знаходиться в підпорядкуванні Сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації, керівництво яким здійснює завідувач Сектору і який діє на підставі Положення (а.с.71-73).

Завідувач Сектору культури у відповідності до вимог ч.1 ст.147-1 КЗпП України наділений повноваженнями щодо застосування дисциплінарного стягнення стосовно позивача.

З 02.03.2013 р. ОСОБА_2 працює директором районного будинку культури.

Наказом завідувача сектором культури Овідіопольської райдержадміністрації від 12.05.2015р. він звільнений з роботи за п.1 ст.41 КЗпП України.

У вказаному наказі не зазначено, за яке саме одноразове грубе порушення трудових обов'язків позивача звільнено, а підставами звільнення вказані: акт державної фінансової інспекції від 14.04.2015 р. №08-11/18 (а.с.96-103), наказ Сектору культури від 24.02.2015 р. №27-К, ухвала Овідіопольського районного суду від 06.04.2015 р. у справі №509/1351/15-к (а.с.48,110).

З пояснень представників відповідача вбачається,що ОСОБА_2 звільнений за нестачу матеріальних цінностей, що виявлені під час ревізії фінансово-господарської діяльності Сектору культури.

Разом з тим, судом встановлено,що договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 не укладався,до кримінальної відповідальності його не притягнуто,вина ОСОБА_2 в скоєнні дисциплінарного проступку не встановлена.

Перевіряючи доводи апелянта судова колегія враховує наступну правову позицію,висловлену Верховним Судом України в постанові від 21.05.2014р. по справі № 6-33 цс 14:

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов*язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Відповідно до пп. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Отже, факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов'язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Згідно із ст.ст.147, 148 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Статтею149 КЗпП України передбачано, що до застосування дисциплінарного стягнення, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Звільнення працівника за одноразове грубе порушення трудових обов*язків є заходом дисциплінарного стягнення,а тому адміністрація повинна дотримуватись усіх правил застосування дисциплінарних стягнень.

Судом встановлено,що перед виданням наказу про звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.41 КЗпП України адміністрація сектору культури не відібрала від ОСОБА_2 письмове пояснення щодо скоєння ним дисциплінарного проступку,що є порушенням порядку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності,а відтак, і його трудових прав, та підставою для судового захисту.

Довод апелянта про те,що ОСОБА_2 відмовився від дачі таких пояснень,не підтверджений матеріалами справи,оскільки акти про відмову ОСОБА_2 від письмових пояснень Сектором культури не надавались.

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводом апелянта про те,що ОСОБА_2 не був звільнений в період тимчасової непрацездатності,оскільки висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_2 в період тимчасової непрацездатності,що є порушенням ч.3 ст.40 КЗпП України,не ґрунтується на доказах,наданих сторонами, тому що в день звільнення 12.05.2015р. ОСОБА_2 як застрахованій особі листок непрацездатності не видавався.

Неправильне застосування судом частини 3 ст.40 КЗпП України не може бути підставою для скасування рішення,оскільки встановлений судом факт порушення порядку застосування до ОСОБА_2 заходу дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення,є достатнім для захисту порушеного права позивача та підставою для задоволення позову про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати,але не більше ніж за один місяць.

Оскільки про це не зазначено в рішенні суду,тому воно підлягає зміні у відповідності до ст.309 п.4 ЦПК України із зазначенням в резолютивній частині рішення такого судження.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області задовільнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2015р. змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацем 6 наступного змісту:

«Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць».

В зв*язку з цим абзаци 6,7,8 вважати абзацами 7,8,9.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: А.А.Калараш

В.Д.Коротков