Справа № 331/3486/15-ц
Провадження № 2/331/1123/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

при секретарі Пакуло В.С.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про визначення місця проживання дитини ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.05.2015 року звернувся з вказаним позовом до відповідача, в якому просив визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір»ю ОСОБА_1.

Позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано 17 грудня 2010 року. З часу розірвання шлюбу відповідач не приділяв уваги сину , не брав участі у його вихованні та утриманні. 15 січня 2015 року відповідач забрав сина до себе, і з цього часу позивачка не має змоги спілкуватися з дитиною . Враховуючи, що батько дитини не має постійного доходу, він схильний до вживання спиртних напоїв і знаходження дитини з відповідачем може негативно відобразитися на психологічному стані дитини, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначивши, що батько дитини не в змозі належним чином її виховувати та піклуватися про неї.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позицію свого довірителя, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. Пояснив суду, що мати дитини неадекватно поводиться, зловживає спиртними напоями, належним чином про дитину не піклується. 15.01.2015 року син втік від матері та з цього часу став мешкати з ним, через те, що співмешканець його колишньої дружини побив дитину. Протягом півроку ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій щодо повернення дитини , а потім в школі повідомила що їй зручно, що дитина проживає з батьком. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача надав суду пояснення аналогічні викладеним ОСОБА_3 , просив суд відмовити в задоволенні позову .

Представник третьої особи позов не визнала, зазначивши, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 16.09.2015 року , після ретельного дослідження обставин спору, заслуховування сторін, було визнане за доцільним проживання малолітньої дитини саме з батьком ОСОБА_3.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, дослідивши матеріли справи , приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 20 квітня 2007 року . Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.8 ,7).

Після розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_6 проживав з матір»ю, що сторонами не оспорювалося.

Як матір дитини ОСОБА_1 так і батько ОСОБА_3 мають постійне місце роботи, (а.с.10, 91,92), позитивно характеризуються , мають належні житлово-побутові умови , що встановлено актами обстеження умов проживання від 27.08.2015 року (.с.98), 16.03.2015 року , 25.02.2015 року (а.с.38,39).

Таким чином, судом встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_6 позитивно характеризуються, мають відповідний дохід, піклуються про сина та обидва мають можливість забезпечити інтереси дитини. При цьому, суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 в тій частині , що позивачка зловживає спиртними напоями, належним чином не піклувалася про родину, оскільки фактично вказані свідки після розірвання шлюбу між сторонами в 2010 році, з ОСОБА_1 не спілкувалися, їм особисто спосіб її життя та відносини з дитиною невідомі.

Крім того , в ході розгляду справи знайшла підтвердження та обставина, що малолітня дитина, з 15.01.2015 року, тобто з семирічного віку , з власної ініціативи почала проживати з батьком, з яким і проживає по теперішній час. Відповідачка тривалий час не виявляла уваги та турботи до нього, зазначивши, що в силу життєвих обставин , що склалися , їй було зручно , що дитина перебуває з батьком. Вказане підтверджено висновком за матеріалом перевірки ЖЕО № 854 від 22.01.2015 року (а.с. 60) , а також поясненнями свідка ОСОБА_9, яка зазначила, що їй , як педагогу, після неодноразових бесід з батьками в приміщенні школи, відомо, що дитина стала заручником негативних стосунків між батьками , однак на теперішній час ОСОБА_16 налаштований проживати з батьком, до спілкування з матір»ю не прагне , крім того, на той час через життєві обставини мати надала згоду на проживання дитини з батьком .

Також, актом оцінки потреб дитини та її сім»ї, підтверджено, що малолітній ОСОБА_6 боїться матір та втік від неї, (а.с.95-97), а в акті обстеження умов проживання від 27.08.2015 року зазначено, що в присутності членів комісії малолітній ОСОБА_6 висловив бажання проживати разом з батьком (а.с.98), що співвідноситься з поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які вказали на прихильність дитини до батька , та її небажання спілкуватися з матір»ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (ратифікованою постановою Верховної ОСОБА_18 України від 27 лютого 1991 року № 789-СІІ), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району від 25.09.2015 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано доцільним визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком ОСОБА_3.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення , суд виходить із особистої прихильності хлопчика до батька, відсутності її контакту з дитиною, а отже приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про визначення місця проживання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

28.09.2015