АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника відповідача Митяй Л.А.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київпастранс» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнення позовних вимог просила стягнути з КП «Київпастранс» на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 54 775,82 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також сплачений судовий збір.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 54 775,82 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 547,76 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Київпастранс» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності та розміру матеріальної шкоди. Зазначив, що під час огляду ТЗ та складанні рахунку не було запрошено відповідача, та при визначенні розміру матеріального збитку повинен враховуватись коефіцієнт фізичного зносу.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди сторонами не оскаржувалося, в зв'язку з чим набрало законної сили.

Справа № 757/9939/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12819/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина третьої особи - працівника КП «Київпастранс» у спричиненні матеріальної шкоди та її розмір доведена.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 13.05.2014 приблизно о 08 год. 10 хв. в районі вул. В. Васильківської, 145 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи тролейбусом НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, чоловіка позивача. Вказана подія призвела до механічних пошкоджень транспортного засобу позивача. Згідно з постановоюПечерського районного суду м. Києва від 20.06.2014 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 (а. с. 7-8), як працівника КП «Київпастранс». На підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 54 775,82 грн. позивач надала рахунок на оплату №544 від 29.10.2014, який було складено ФОП ОСОБА_7 (а. с. 12-14). Враховуючи спричинену шкоду внаслідок вищевказаної ДТП, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди.

Задовольняючи частково вказані позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна шкода завдана власнику автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок вищевказаної ДТП та склала 54 775,82 грн. відповідно до рахунку на оплату №544 від 29.10.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що фізична особа, якій завдана шкода, має право на її відшкодування в порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи зазначене, вищезгадана шкода підлягає відшкодуванню в тому числі за доведеності позивачем її фактичного розміру, який підтверджується належними доказами.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на підтвердження завданої матеріальної шкоди, було надано рахунок на оплату №544 від 29.10.2014, складеного ФОП ОСОБА_7, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 складає 54 775,82 грн. (а. с. 12-14).

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Згідно з ст. 5 зазначеного Закону, суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.п. д) п. 1.4 Наказу МЮУ фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24.11.2003 N 142/5/2092 встановлено, що методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ. Пунктом 4.3 передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

Таким чином, аналіз даної норми права дає можливим дійти до висновку про те, що належним підтвердженням розміру оціненої шкоди є звіт або акт оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження повноважень ФОП ОСОБА_7 та відсутній звіт або акт оцінки майна.

На вищезгадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи справу по суті колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 3.9. Наказу МЮУ фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24.11.2003 N 142/5/2092, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ внаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос враховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Матеріали справи свідчать, що пошкоджений автомобіль марки «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 1990 року випуску (а. с. 20). Також при розгляді справи сторонами не заперечувався факт того, що зазначений автомобіль вже був пошкоджений до вчинення вищевказаної ДТП.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем в порушення зазначеної норми права не було надано доказів на підтвердження завданої реальної шкоди або витрат, які були понесені позивачем на відновлення останньої.

Крім того, приймаючи таке рішення, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961 - IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В зв'язку з наведеними обставинами колегія суддів вважає, що відсутність даних про вартість автомобіля позивача до вищезгаданої ДТП та фактичну вартість відновленого ремонту унеможливлює вирішення питання щодо визнанням транспортного засобу фізично знищеним або навпаки.

Позивачу під час розгляду справи було роз'яснено вимоги ст. 10 ЦПК України, в тому числі право на проведення експертизи по справі, але в наступне судове засідання позивач не з'явився та будь-яких клопотань з приводу проведення експертизи по справі не заявляв.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, у зв'язку з його недоведеністю.

Таким чином, доводи апелянта знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а вимоги позивача є недоведеними, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук