09.09.2015 Єдиний унікальний номер 205/2525/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/2525/15-ц
2/205/1517/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 309, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 309, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: встановити факт належності ОСОБА_4 квартири, розташованої у ЖБК № 309 за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м КомунарАДРЕСА_1; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_4 померлої 12.11.2006р., на ? частину вказаної квартири.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої у м. Дніпропетровську, ж/м КомунарАДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_1 У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак отримала відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

01.07.2015р. ОСОБА_2 звернувся до Ленінского районного суду м. Дніпропетровська з зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 309, у якому просив: встановити факт належності ОСОБА_4 квартири, розташованої у ЖБК № 309 за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м КомунарАДРЕСА_1; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після дружини ОСОБА_4, померлої 12.11.2006р., на ? частину вищевказаної квартири.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої у м. Дніпропетровську, ж/м КомунарАДРЕСА_1. ОСОБА_2 також є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 як її чоловік. У лютому 2015 року він звернувся до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини, однак отримав відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

В судове засідання позивач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом не зявились, натомість подали до суду письмові заяви, в яких просили суд справу розглядати без своєї присутності та задовольнити позовні вимоги.

Треті особи в судове засідання не зявились, натомість подали до суду письмові заяви, в яких просили суд справу розглядати без своєї присутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 померла 12.11.2006р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті ОСОБА_5 міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 8825 (а.с.21).

У 1982 році ОСОБА_4, як члену ЖБК № 309, на підставі ордеру, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, було виділено трикімнатну квартиру № 9 в будинку № 22-Б на ж/м Комунар в м. Дніпропетровську площею 70,0 м2, що складається з трьох житлових кімнат площею 47,8 м2.

Пайові внески за квартиру ОСОБА_4 повністю сплатила в 1992 році, що підтверджується довідкою з ЖБК № 309 від 06.07.1992р., на підставі якої 21.07.1992р. КП «ДМБТІ» видало на імя ОСОБА_4 реєстраційне посвідчення (а.с.17).

За змістом п. 8Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13.

Оскільки померла ОСОБА_4повністю виплатила пайовий внесок за квартиру № 9 розташовану в місті ОСОБА_3, ж/м Комунар 22-Б, а саме у 1992 році, що підтверджується довідкою з ЖБК № 309 від 06.07.1992р., на підставі якої 21.07.1992р. КП «ДМБТІ» видало на імя ОСОБА_4 реєстраційне посвідчення,суд доходить висновку про те, що вона набула право власності на вказану квартиру.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входитьвищевказана квартира.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом є донькою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.02.1977р. (а.с.9), а позивач за зустрічним позовом є чоловіком ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26.09.1970р. (а.с.7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після померлої ОСОБА_4, оскільки були зареєстровані у спірній квартирі та постійно проживали разом із спадкодавцем до моменту відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виданою ЖБК № 309 від 20.02.2015р.

Водночас, постановою державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 27.02.2015р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 таіснування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного та зустрічного позовів щодо захисту прав позивача та відповідача як спадкоємців шляхом визнання за ними по ? частині права власності на квартиру № 9 в будинку № 22-Б, на ж/м Комунар у м. Дніпропетровську.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення первісного та зустрічного позовів в частині встановлення факту належності ОСОБА_4 померлої 12.11.2006р.,спірної квартири, оскільки такого роду вимоги фактично є вимогами про визнання права власності за померлою особою.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 309, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, що померла 12.11.2006р., на ? частину квартири за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Комунар, 22-Б/9, що складається з трьох житлових кімнат площею 47,8 м2, загальною площею 70,0 м2.

В задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 309, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, право власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, що померла 12.11.2006р., на ? частину квартири за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Комунар, 22-Б/9, що складається з трьох житлових кімнат площею 47,8 м2, загальною площею 70,0 м2.

В задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8