У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виплату грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності, а саме по 1/3 частині кожному, належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 45,81 кв. м.; площа однієї кімнати становить 17,4 кв. м., площа другої кімнати становить 11 кв. м. У кімнаті площею 11 кв. м мешкає відповідач ОСОБА_6, а в кімнаті площею 17,4 кв. м. мешкає вона із колишнім чоловіком ОСОБА_5 Між сторонами склалися неприязні стосунки.

Позивач ОСОБА_4 зазначала, що спірна квартира є неподільною, у зв'язку з чим виділ в натурі частки їй є неможливим, тому вона має законне право на отримання грошової компенсації для придбання окремого житла. У зв'язку з цим позивач просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь компенсацію за 1/3 частину квартири за вказаною адресою у розмірі 75 тис. грн; припинити за нею право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири за зазначеною адресою; визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

У лютому 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом, який у подальшому уточнили і просили дозволити їм сплатити ОСОБА_4 компенсацію за 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, 50 тис. грн. одразу, а решту 14 453 грн. - сплатити протягом шести місяців до 1 вересня 2014 року; припинити за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири за вказаною адресою; визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року, позови задоволено. Припинено за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 залишок компенсаційної суми за 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у розмірі 8 453 грн. Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи судами було правильно встановлено, що предметом первісного та зустрічного позовів у даній справі є не вся квартира АДРЕСА_1, а лише 1/3 її частина, що належить ОСОБА_4 Сторони у цій справі, у тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у своєму зустрічному позові (а. с. 22 - 31, т. 1) та в уточненнях до нього (а. с. 63 - 67, т. 1) не заявляли позовних вимог про визнання за ними права спільної часткової власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, якими вони володіли раніше і залишилися володіти на даний час і визнання права спільної часткової власності на 1/3 частину вказаної квартири, яку вони придбали у ОСОБА_4, що складає по1/2 частині (1/2 частина квартири на ОСОБА_6 та Ѕ частина квартири на ОСОБА_5.), тобто визнання права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на всю квартиру АДРЕСА_1, про що вони просять у своїх апеляційній та касаційній скаргах.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 215, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин і дійшли обґрунтованого висновку про припинення за ОСОБА_4 права спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 залишок компенсаційної суми за 1/3 частину вказаної квартири у розмірі 8 453 грн.; визнання за ОСОБА_5, ОСОБА_6 права спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявників є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана

Колегія суддів: