Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/674/14-ц головуючий у 1-й інстанції Дмитрюк О.В.
провадження № 22-ц/778/5425/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, зазначаючи на те, що за договором кредиту № 0703/1007/98-299 від 09 жовтня 2007 року на споживчі потреби, відповідач одержав у Акціонерному товаристві "ТАС-Комерцбанк" гроші у сумі - 44 120 доларів США на термін до 08.10.2017 року зі сплатою 11,9 % річних. Про те, свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує. У зв'язку з цим виникла заборгованість на загальну суму 592 846 грн. 41 коп., із - яких: 330 981 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом, 190 17 грн. 92 коп. - заборгованість за відсотками та пеня у сумі - 70 946 грн. 51 коп.. Тому позивач просив присудити заборговану суму.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2014 року заявлені вимоги задоволені.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до ст.11, ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

За вимогами ст. 305, 313, 169 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

При цьому слід ураховувати, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони.

Заява представника відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв'язку із тим, що він отримав судові повістку на 22.09.2015 року з запізненням тільки 17.09.2015 року та 22.09.2015 року він приймає участь у розгляді справи в іншому суді не приймаються колегією судів виходячи із наступного.

В повідомленні про отримання повістки ТОВ "Кредитні ініціативи" зазначено дата отримання 04 вересня 2015 року, в суді першої інстанції і при попередньому розгляді справи в апеляційній інстанції приймали участь представники за довіреністю ОСОБА_4 (а.с.200), та ОСОБА_5 (а.с.82).

Зміна представника юридичної особи, зважаючи на вимоги ч.3 ст.27, 169, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не може вважатися поважною причиною неявки у судове засідання представника юридичної особи, а тому колегія судів ухвалила відхилити клопотання представника позивача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, визнати неявку у судове засідання позивача без поважних причин, та розглядати справу без участі позивача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що згідно кредитного договору № 0703/1007/98-299 від 9.10.2007 року ОСОБА_2 на споживчі потреби отримала в Акціонерному товаристві «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ "Сведбанк", кошти у кредит в сумі - 44 120 доларів США терміном до 8.10. 2017 року зі сплатою 11,9 % річних.

За договором факторингу від 28 листопада 2012 року ВАТ "Сведбанк", яке було перейменовано в ПАТ "Сведбанк", уступило право вимог ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а останнє передало свої активи ТОВ "Кредитні ініціативи".

В переліку кредитних договорів, за якими позивач набуло право вимоги, значиться кредитний договір, укладений з ОСОБА_2

За розрахунком позивача ОСОБА_2, внаслідок невиконання своїх зобов'язань умов кредитного договору, станом на 1 січня 2014 року у неї виникла заборгованість на загальну суму - 592846,41 грн, з яких: 330981,98 грн - заборгованість за кредитом, 190917,92 грн - заборгованість за відсотками, пеня за рік перед зверненням до суду з 01.01.2013 по 01.01.2014 року у сумі - 70946,51 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції дійшов висновку проте, що відбулося відступлення право вимоги за кредитним договором, та строк позовної давності позивачем не пропущений оскільки кредит був взятий терміном до 8.10. 2017 року, з якого і починається строк позовної давності.

Між тим з таким висновок суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2010 року, яке набрало законної сили 21.09.2011 року позов ПАТ "Сведбанк" внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2, своїх зобов'язань за кредитним договором № 0703/1007/98-299 від 9.10.2007 року, банком було направлено повідомлення про зміну умов кредитного договору щодо дострокового повернення усієї суми кредиту, отже змінено дату повернення кредиту , звернуто стягнення на предмет іпотеки та визначена вся заборгованість за кредитом станом на 29.06.2010 року у гривні 385 463 гривні 61 копійка, та пеня у розмірі 17 065,19 гривень. (а.с.184-187)

Задовольняючі позовні вимоги суду першої інстанції не звернув увагу на те що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2010 року, яке набрало законної сили 21.09.2011 року було змінено строк дії кредитного договору та ПАТ "Сведбанк" , правонаступником якого є позивач, на свій розсуд визначився зі своїми вимогами та достроково станом на 29.06.2010 року визначив заборгованість за кредитним договором у гривні, за розрахунком якого заборгованість за кредитом становить 327437,37 гривень, процентами 58026,24 гривень , що разом складає 385 463 гривень 61 копійка та пеня 17065,19 гривень (а.с.186).

Звернення стягнення за вимогами ПАТ "Сведбанк" відбулося за рішенням суду на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитом, процентами, саме у гривні у сумі 385463 гривень 61 копійку та пені у розмірі 17065,19 гривень. (а.с.186).

Отже змінюючи умови кредитного договору, щодо терміну повернення кредиту та визначаючи його в гривнях ПАТ "Сведбанк" , правонаступником якого є позивач, строк дії якого змінився, про що суд першої інстанції не звернув увагу і помилково визначив, що строк дії договору та виконання зобов'язання як зазначено у договорі 8.10. 2017 року. При цьому позивачем після зміни умов кредитного договору безпідставно нараховуються проценти та пеня за кредитним договором.

Таким чином доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для дострокового повернення кредиту з посиланням на відсутність отримання вимоги суперечить рішенню Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2010 року, яке набрало законної сили 21.09.2011 року, за правилами ч.3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційним і в якому вже що відбулася зміна умов щодо строку повернення кредиту (а.с.185) та визначена вся сума боргу заборгованості за кредитом, процентами у сумі 385463 гривень 61 копійку та пені у розмірі 17065,19 гривень. (а.с.186)

Тобто, суд не звернув увагу на те, що вже мало місце стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення або невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає ;виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За роз'ясненнями абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд на зазначене уваги не звернув, розмір наявної заборгованості не перевірив, фактичних обставин справи не з'ясував, не перевірив доводів заперечення відповідача та дійшов до передчасного висновку про задоволення вимог банку про стягнення процентів та пені за кредитним договором, за яким судом вже була стягнута заборгованість за кредитом та процентами.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів переходу прав кредитора до ТОВ "Кредитні ініціативи" суперечить матеріалам справи та вимогам закону виходячи із наступного.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. При цьому законом передбачена можливість передачі права вимоги кредитора в рамках цивільно-правових договорів, а також використання майнових прав як забезпечення виконання зобов'язань.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні.

За правилами ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. При цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Стаття 1082 ЦК України зобов'язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов'язку виконати зобов'язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов'язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов'язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов'язку не звільняє боржника від виконання обов'язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов'язку перед первісним кредитором.

Після зміни кредитора у зобов'язанні ОСОБА_2, не визнаючи нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи» не надала доказів того, що виконує свої обов'язки первинному кредитору.

За договором факторингу від 28 листопада 2012 року ВАТ "Сведбанк", яке було перейменовано в ПАТ "Сведбанк", уступило право вимог ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а останнє передало свої активи ТОВ "Кредитні ініціативи".

В переліку кредитних договорів, за якими позивач набуло право вимоги, значиться кредитний договір, укладений з ОСОБА_2

Пунктом 9.5 кредитного договору № 0703/1007/98-299 від 09 жовтня 2008 року укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем, передбачено право банку повністю або частково перевести свої права та обов'язки по цьому договору, а також правочинам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника (а.с.32-41).

Висновок суду першої інстанції проте, що перебіг строку позовної давності за п.1.3 кредитного договору починається з 08.10.2017 року (строк користування кредитом) є хибним, бо ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є позивач, змінив умови кредитного договору, щодо терміну повернення кредиту на 28.05.2009 року та валюти - гривні.

Доводи апеляційної скарги проте, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки позивачем за зміною умов кредитного договору, гроші достроково повинні були повернуті до 28.05.2009 року не приймаються колегією судів виходячи із наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Звернення до суду ПАТ "Сведбанк", за яким було ухвалено рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2010 року, яке набрало законної сили 21.09.2011 року перериває строк позовної давності.

ТОВ "Кредитні ініціативи", як правонаступник ПАТ "Сведбанк", звернулося до суду із позовом 16.01.2014 року, та виходячи із переривання строку позовної давності , перебіг строку почався з 21.09.2011 року, отже в межах трирічного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Матеріали справи не містять в собі підтвердження виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2010 року, яким було звернуто стягнення, та надходження коштів в рахунок погашення боргу на рахунки кредитора.

Зазначені обставини не оспорюються сторонами, та за правилами ст. 11, 303 ЦПК України не досліджувалися судом.

ТОВ "Кредитні ініціативи", як правонаступник ПАТ "Сведбанк" звернулося із позовом 16.01.2014 року , та зазначає розмір пені за період з 01.01.2013 року по 01.01.2014 року у сумі 70 946 грн. 51 коп.

Між тим розмір заборгованості має визначатися з урахуванням рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2010 року, яке набрало законної сили 21.09.2011 року за яким заборгованість визначена у гривні, і становить за кредитом 327 437,37 гривень, процентам - 58 026,24 гривень , що разом складає 385 463 гривень 61 копійка (а.с.186) Та оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2010 року пеня визначалася станом на 29.06.2010 року, та після того, як відбулася зміна умов щодо строку дострокового повернення кредиту (а.с.185) і була визначена вся сума боргу заборгованості за кредитом, процентами у сумі 385463 гривень 61 копійку та пені у розмірі 17065,19 гривень. (а.с.186) нарахування пені за період з 01.01.2013 року по 01.01.2014 року у сумі 70 946 грн. 51 копійок за кредитним договором є безпідставним, а вимог відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялося.

Зазначене вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального процесуального права, без встановлення усіх фактичних обставин що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду , відповідно до ч.4 ст. 309 ЦПК України, внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та порушення норм матеріального права, підлягає зміні в частині розміру боргу.

Крім того з відповідача підлягає стягненню судові витрати понесені позивачем при подачі позову та касаційної скарги 3654 + 2557,80 гривень = 6211 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2014 року у цій справі змінити. Викласти рішення в наступній редакції :

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0703/1007/98-299 від 09 жовтня 2007 року у сумі 385 463 гривні 61 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 6211 гривень 80 копійок судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді