Справа № 2-7372/11 Провадження № 22-ц/773/1526/15 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А.М.
Категорія: 27 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г. ,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Північно - Західне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулось в суд з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 04.07.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за яким вона отримала кредит в розмірі 9 000 грн. з кінцевим терміном повернення 03.04.2011 року. Крім того, 04.07.2008 року між філією ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1, в забезпечення зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір поруки № 016-КР/001-201-П.

Так як ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала, станом на 12.10.2011 року в неї утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 37943, 05 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 9000 грн., заборгованість по відсотках - 4 484, 65 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків - 24 458, 40 грн.

Оскільки ні позичальник, ні поручитель заборгованість за кредитним договором не сплатили, банк звернувся з позовом в суд і просив стягнути солідарно з відповідачів вищезазначену заборгованість та понесені судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2011 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 в користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 943, 05 грн. згідно договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04 липня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» понесені витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 379, 43 грн. по 189,71 грн. з кожного та витрат на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі - 120, 60 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2015 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2011 року в справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на це рішення, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

В даному судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Крім цього, в даному судовому засіданні представник відповідача, не заперечуючи ту обставину, що боржник скористалась коштами банку і не погасила їх, просив зменшити розмір пені з врахуванням погашеної нею суми.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору, несвоєчасно погасила суму простроченого кредиту та пеню за порушення строків повернення кредиту та відсотків, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку відповідачами не погашена, а тому вона підлягає стягненню солідарно з неї та поручителя ОСОБА_1

Судом вірно встановлено, що 04.07.2008 року між філією «Північно - Західне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за яким остання отримала кредит в розмірі 9000 грн., з кінцевим терміном повернення 03.04.2011 року (а.с. 10-12).

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту у розмірі 3,33 % річних - протягом 33 днів, починаючи з дати здійснення кожної операції по картрахунку з використанням Картки і Кредитних коштів в рамках Відновлювальної кредитної лінії за договором, у розмірі 33,3% річних - в період, починаючи з 34 дня після здійснення кожної операції по картрахунку з використанням Картки і Кредитних коштів в рамках відновлювальної кредитної лінії і до моменту повного погашення виданих позичальнику кредитних коштів, у розмірі 33,3% річних - при знятті з карткового рахунку готівкових грошових коштів у банкоматах або пунктах видачі готівкових коштів банку або інших банків, як на території України, так і за її межами, а також при проведенні інших операцій відповідно до Договору про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки.

Згідно із п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення (а.с.12).

В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між філією «Північно - Західне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 04.07.2011 року було укладено договір поруки № 016-КР/001-201-П, відповідно до умов якого вона відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а.с. 13).

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти, натомість ОСОБА_3, скориставшись кредитом, що підтверджується довідкою про рух коштів по картковому рахунку(а.с.88-89), належним чином взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 12.10.2011 року в неї утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 37 943, 05 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 9000 грн., заборгованість по відсотках - 4 484, 65 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків - 24 458, 40 грн.

Листами банку від 30.08.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були повідомлені про необхідність погашення заборгованості за кредитом, а також про те, що при невиконанні зазначеної вимоги банк буде змушений звернутись до суду.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Ст. ст. 1050, 1054 цього Кодексу, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 5.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя.

Строк виконання основного зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, настав 03 квітня 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся в жовтні 2011 року, а тому на момент звернення до суду, порука не припинилася.

За таких обставин справи і відповідно до вищенаведених норм матеріального права суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з розміром стягнутої пені та вважає, що в даному випадку розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року N 6-100цс14.

Проте, ці вимоги закону суд першої інстанції залишив поза увагою та не дослідив розрахунок заборгованості, наданий представником відповідачів, не надав йому відповідної правової оцінки, тому рішення суду першої інстанції слід змінити.

Так, стягнутий судом першої інстанції розмір пені у сумі 24 458,40 грн. є значно більшим, ніж сума неповернутого кредиту у розмірі 9 000 грн., а отже співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій, і наслідки порушення зобов'язань не є співмірними, виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у ст.3 ЦК України, а тому колегія суддів, крім цього, враховуючи ту обставину, що позичальником ОСОБА_3 з моменту укладення договору і станом на 29.10 2015 року (а.с.88-89) сплачено 13 653, 44 грн. на погашення процентів за кредитним договором, дійшла до висновку про можливість зменшення неустойки до 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2011 року в даній справі змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 484, 65 грн. з яких: заборгованість по кредиту - 9 000 грн., заборгованість по відсотках - 4 484, 65 грн., нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків - 5 000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: