Справа № 462/2981/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2002 року і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку Уляну, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось, через різні інтереси, вид діяльності, спосіб життя, внаслідок чого вони припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим.

В судовому засіданні 02.06.2015 року позивач та відповідач просили надати їм строк на примирення.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 02.06.2015 року провадження у справі зупинялось на три місяці у зв'язку з необхідністю надання сторонам строку для примирення.

Позивач 04.11.2015 року в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що відповідач пять років тому поїхав на роботу в іншу область і приїжджав лише на вихідні, при цьому вона важко захворіла, а чоловік не цікавився станом її здоровя, не підтримував. В сімї почалися скандали, сварки, в тому числі через безпідставну ревність відповідача. Два останніх роки їх відносини остаточно зіпсувались, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, живуть в одні квартирі як чужі люди. Вважає, що їхня сімя остаточно розпалась і перспектив налагодження відносин немає, категорично наполягає на розірванні шлюбу і просить позов задовольнити.

В судовому засіданні 04.11.2015 року відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, підтвердив, що вони з позивачем хоча і проживають в одній квартирі, проте сімейних відносин не підтримують тривалий час, спроби налагодити відносини виявились невдалими і під час наданого судом строку примиритись не вдалося.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 20.07.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Червоноградського міського управління юстиції, актовий запис №224 (а.с.3), від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і доньку Уляну, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4, 5).

Також встановлено, що сторони проживають в одній квартирі, проте протягом тривалого часу сімейних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства.

З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає.

Суд намагався зберегти сімю сторін, надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися, категорично примиритись не бажають, позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що вони втратили один до одного довіру та хороші почуття.

Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї ОСОБА_2 неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 243,60 грн. судового збору, сплаченого останньою при поданні позовної заяви (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 20 липня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Червоноградського міського управління юстиції, актовий запис №224.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.