АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення вкладів та відшкодування моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11683/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Козлов Р.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про повернення вкладів та відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що ним були внесені грошові кошти на рахунки ПАТ «Державний ощадний банк України», які після його звернення відповідачем повернуті не були. Судом першої інстанції не було повно досліджено обставини, на які він посилався в своєму позові, внаслідок чого суд дійшов безпідставного висновку про відмову в позові.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Луценко А.А. в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 має грошові кошти на рахунках №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 Ощадного банку України, які внесені до 1992 року, що підтверджується копіями ощадних книжок, які містяться в матеріалах справи.

02 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з вимогою повернути внесені ним грошові кошти на вказані рахунки (а.с.7). Разом з тим, відповідачем було відмовлено позивачу у поверненні коштів.

07 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» просив ухвалити рішення про повернення банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції, семи відсотків річних та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що до 1992 року ним були внесені грошові кошти на рахунки Ощадбанку, які довірені відповідачу на збереження. Разом з тим, після його звернення до відповідача з проханням повернути йому вклади, відповідач відмовився повертати кошти, а тому позивач вважає, що зазначеною відмовою були порушені його права та просить задовольнити пред'явлені вимоги.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, питання відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року, регулюються положеннями Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлені зобов'язання держави щодо компенсації вкладів громадянам, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження залучені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадбанку колишнього СРСР, що діяли на території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов'язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян.

Установи Ощадного банку України на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» провели одноразову індексацію вкладів громадян і на індексовані суми, що в даний час знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадбанку, видали вкладникам компенсаційні ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету.

При цьому, вказаним Законом не передбачено індексації банківських вкладів, окрім вказаної у законі одноразової компенсації, яка була проведена, також не передбачено виплати громадянам повної суми заощаджень та нарахування і виплати річних відсотків. Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання Ощадбанку України не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Відповідно до положень вказаного Закону кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до ст. 7 Закону заощадження підлягають поверненню у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам ВАТ «Державний ощадний банк України» визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, Ощадбанк проводить лише виплату проіндексованих заощаджень в межах, передбачених для цього державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не було доведено вчинення щодо нього ПАТ «Державний ощадний банк України» неправомірних дій та порушення своїх прав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 При цьому, судом було враховано висновок Європейського суду з прав людини, викладений в Рішенні від 02 липня 2002 року по справі «Гайдук та інші проти України», відповідно до якого компенсаційні кошти, які наявні на рахунку позивача, належать до коштів Державного казначейства, які держава виділяє на певних умовах.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова