Справа № 302/464/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Джуга С.Д., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Маринець Д. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в інтересах яких на підставі довіреності діє представник ОСОБА_4 на рішення Міжгірського районного суду від 20 серпня 2015 року за позовною заявою ОСОБА_5, та ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3, де третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору є Міжгірська селищна рада про усунення перешкод у користуванні під'їзною дорогою та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_5, та ОСОБА_6 звернулись в суд із вищенаведеним позовом, який мотивували тим, що на підставі рішення Міжгірського районного суду від 21.01.2010 року було виділено під'їзну дорогу до їх житлового будинку, шириною 3,5 метра. Проте, на початку весни 2013 року ОСОБА_5 із сім'єю почала знову створювати перешкоди в користуванні під'їзною дорогою, захопивши частину такої дороги. Комісією Міжгірської селищної ради від 31.05.2013 року встановлено, що під'їзна дорога не має ширини 3,5 метра, а тільки 2,5 метра. У зв'язку з неправомірними діями відповідачів зазнають великих незручностей, так-як немає можливості довести до житлового будинку різні речі, товари, що призводить до зазнання моральних страждань, та принижень із боку ОСОБА_1. Заподіяну моральну шкоду оцінили в сумі 20000 гривень. Виходячи з наведеного й просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Міжгірського районного суду від 20.08.2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_5, та ОСОБА_6 перешкоди в користуванні під'їзною дорогою до житлового будинку, та не чинити таких у користуванні такою дорогою. У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в інтересах яких на підставі довіреності діє представник ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволених вимог у якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення суду про відхилення такої позовної вимоги. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, апелянт ОСОБА_3, та представник апелянтів в особі ОСОБА_4 підтримали, вимоги скарги, яку просили задоволити, виходячи з наведених мотивів.

Представник ОСОБА_5, та ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності, просив відхилити вимоги скарги, оскільки його довірителі не мають можливості під'їзду до свого житлового будинку, а звідси, рішення суду є законним.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відхилення позовної вимоги.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Задовольняючи позовну вимогу в частині усунення перешкод у користуванні під'їзною дорогою, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду від 21.01.2010 року ОСОБА_1 було зобов'язано надати під'їзну дорогу шириною 3,5 метра до житлового будинку АДРЕСА_1 в смт. Міжгір'ї. А весною 2013 року ОСОБА_1 звузила під'їзну дорогу з 3,5 метра до 2,64 метри, чим унеможливлює проїзд транспортних засобів.

Але погодитись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими законом.

А на підставі вимог ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60, ч. 2 ст. 59 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У матеріалах справи наявне рішення Міжгірського районного суду від 21.01.2010 року на яке посилають позивачі як на підставу своєї вимог зі змісту якого вбачається, що в ОСОБА_1 вилучено земельну ділянку площею 3,71 кв.м. у межах, згідно план-схеми до висновку спеціалістів (до зрізаної старої липи) у фонд Міжгірської селищної ради для надання під'їзної дороги шириною 3,5 метра до земельної ділянки ОСОБА_8. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні під'їзною дорогою, та вчинити певні дії.

Аналізуючи зміст резолютивної частини даного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, який полягає в тім, що зазначеним рішенням суду вилучено від ОСОБА_1 частину земельної ділянки площею 3,71 кв.м. у межах до старої зрізаної липи у фонд Міжгірської селищної ради. А Міжгірська селищна рада у свою чергу з урахуванням вилученої земельної ділянки, повинна була вирішити питання стосовно відведення під'їзної дороги шириною 3,5 метра до житлового будинку ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.). Таким чином, даним рішенням суду не було зобов'язано ОСОБА_1 забезпечити ОСОБА_8 під'їзну дорогу шириною 3,5 метра, та таке рішення суд і не міг прийняти, оскільки ОСОБА_1 не наділена правом по відведенню під'їзної дороги і тим самим підмінити собою повноваження Міжгірської селищної ради.

Відповідно до вимог норм ст. 12 ЗК України, пунктів 34, 42 ч. 1 ст. 26 "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень селищних рад належить, вирішення питань по розпорядженню землями територіальної громади щодо визначення під'їзної дороги.

У той же час, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 не надали суду доказів того, що звертались до Міжгірської селищної ради із проханням про відведення під'їзної дороги шириною 3,5 метра до житлового будинку АДРЕСА_1 в смт. Міжгір'я, і що із цього питання, селищна рада прийняла відповідне рішення.

Як убачається з акту комісії від 30 червня 2015 року, така встановила, що при проведенні топографо-геодезичних робіт виявлено, що ОСОБА_1 перенесла свою огорожу, чим зменшила площу земельної ділянки, яка перебуває в неї у приватній власності на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 року на 3,9 кв.м.. Ширина вулиці 3,5 метра відповідає вимогам Таблиці 7.3., п.4 "Проїзд - ширина смуги - 3,5 м., кількість смуг - 1-2", при проектуванні нових доріг, проїздів та житлових вулиць. Оскільки, середня ширина проїзду, яка склалася історично, становить від 2,5 м. до 2,64 м., а тому, зазначену ширину під'їзної дороги до садиби ОСОБА_8 у 3,5 м. можливо зменшити до 2,64 м. (фактичної ширини), а.с. 47.

Зазначеним комісійним актом встановлено, що ОСОБА_1 перенесла свою огорожу, чим зменшила площу своєї земельної ділянки не на 3,71 кв.м. як визначено рішенням суду, а на 3,9 кв.м., що є більшим, та не може свідчити про захоплення частини проїзної дороги, яка тим більше ще не відводилась рішенням селищної ради.

У матеріалах цивільної справи № 2-5/2010 р. наявний Висновок відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури від 03.06.09 р. № 762 з якого убачається, що ОСОБА_8 протягом багатьох років користувався під'їздом до власної садиби через територію бувшого ресторану "ІНФОРМАЦІЯ_2". По плану забудови земельної ділянки ОСОБА_8 виділеної забудовнику рішенням Міжгірської селищної ради за № 34 від 25.10.1967 року, проїзд передбачався з боку провулку АДРЕСА_1. Але на цій ділянці заїзду звів господарські будівлі, чим збільшив загальну площу прибудинкової території за рахунок не використовуваних сумісних землекористувань. Комісією селищної ради від 15.03.2004 р. було рекомендовано ОСОБА_8 впорядкувати забудову власної ділянки, та зробити під'їзд до своєї садиби через власну земельну ділянку, поруч із будинком АДРЕСА_2. А ОСОБА_1 для створення належних добросусідських відносин, згідна відпустити для цих потреб частину своєї земельної ділянки в межах до старого зрізаного пня (що зазначено на план-схемі), а.с. 95, 96.

Даний висновок відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури, узгоджується також із листом відділу Держкомзему у міжгірському районі Закарпатської області від 25.05.09 р. № 01-16/1330, яким пропонувалось ОСОБА_8 влаштувати під'їзд до своєї садиби через свою власну земельну ділянку, так-як має можливість, а.с. 84-85 (справа № 2-5/2010 р.).

Оскільки, Міжгірською селищною радою не приймалось рішення про відведення до садиби ОСОБА_5, та ОСОБА_6 під'їзної дороги у відповідних розмірах, то й відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 захопила частину такої проїзної дороги, і це при тому, що вона добровільно віддала для цієї цілі частину своєї земельної ділянки, площею 3,9кв.м..

Ураховуючи викладене у взаємозв'язку з наведеними нормами права, колегія суддів зазначає, що ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним. А звідси на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про відхилення задоволеної позовної вимоги. Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_5, та ОСОБА_6 слід стягнути на користь ОСОБА_1 по 60,90 гривень із кожної, судового збору.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в інтересах яких на підставі довіреності діє представник ОСОБА_4, задоволити.

Рішення Міжгірського районного суду від 20 серпня 2015 року, скасувати в частині задоволених позовних вимог, ухваливши нове рішення із цих вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_5, та ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про зобов'язання розібрати ворота, і винести їх за межі визначеної земельної ділянки, забезпечивши ширину під'їзної дороги до житлового будинку АДРЕСА_1 в смт. Міжгір'я - 3,5 метра, визначеної на план -схемі за висновком спеціалістів у цивільній справі № 2 - 5/2010 р., і не чинити перешкод у користуванні зазначеною під'їзною дорогою - відмовити.

У решті позовних вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_5, та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 по 60,90 гривень із кожної, судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _____________________

_____________________