Справа №589/5555/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Стародубцева Л. О.
Номер провадження 22-ц/788/498/15 Суддя-доповідач - Семеній Лідія. Іванівна.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Бойка В. Б. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Шосткинська міська рада в особі органу опіки та піклування,

про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити своє відношення до виховання сина належним чином виконання ним батьківських прав та обов'язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначає, що відповідач впродовж 9 років не приймав участі у вихованні сина, не цікавився його життям та навчанням, про що сам не заперечував. Суд не взяв до уваги думку дитини, висновки комісії по правах дитини. Вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а бездіяльність щодо виховання сина свідчить про його вину у невиконанні покладених ст. 150 СК України обов'язків як батька по вихованню та розвитку дитини.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_5, які підтримали скаргу з мотивів в ній наведених, думку прокурора Воробєй Л.В., яка вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки позивачка не надала суду переконливих доказів про його умисне ухилення від обов'язку по вихованню дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за час перебування в шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_7. Зі свідоцтва про народження дитини вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є його батьком (а.с. 4).

03 червня 2005 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5).

Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо, дитина з листопада 2008 року знаходиться на утриманні матері та проживає разом з нею, а також разом із новим чоловіком позивачки ОСОБА_8, з яким вона уклала шлюб та від якого народила двох дітей (а.с. 9).

Відповідач також створив нову сім'ю, перебуває у зареєстрованому шлюбі і також має двох дітей від нового шлюбу (а.с. 88).

За рішенням суду відповідач своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання свого сина ОСОБА_7 (а.с. 7-8, 89).

З висновків комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 17 грудня 2014 року №14/290-2 та від 26 січня 2015 року № 15/28 вбачається, що орган опіки та піклування не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_4 не займається вихованням сина, не цікавиться його станом здоров'я, не бере участь у його вихованні, освіті, не телефонує, не вітає з Днем народження та святами (а.с. 58, 82).

На думку колегії суддів, судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно встановлені обставини справи, для чого були допитані свідки, досліджено письмові докази, в тому числі і висновок органу опіки й піклування, а також з'ясована особиста думка неповнолітньої дитини та перевірено доводи сторін.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до вищенаведених роз'яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Однак всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України ОСОБА_3 не надала місцевому суду переконливих доказів щодо умисного ухилення відповідача від обов'язку по вихованню сина. Не надано таких доказів й апеляційному суду.

З огляду на встановлені судом обставини, місцевий суд відповідно до положень ч. 6 ст. 19 СК України обгрунтовано відхилив висновок органу опіки та піклування, як такий, що недостатньо обґрунтований та є передчасним, оскільки вказана в ньому поведінка батька не була предметом розгляду цього органу, який здійснює контроль за виконанням батьками їх обов'язків по вихованню дитини, та до останнього не вживались відповідні заходи реагування з питань неналежного відношення до своїх обов'язків по вихованню сина.

Рішення суду першої інстанції узгоджується з положеннями Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Зважаючи на вказані положення міжнародних актів, рішення суду відповідає інтересам дитини, яка потребує піклування обох батьків і яку можливо позбавити родинних стосунків з батьком лише в крайньому випадку, з метою забезпечення її інтересів.

З огляду на зазначене та з урахуванням зібраних доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3., оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і навіть за умов доведеності тих обставин, що відповідач тривалий час утримувався від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вони не свідчать про його свідоме нехтування своїми обов'язками. Однак, враховуючи його ставлення до дитини, коли він щомісячно сплачує аліменти, при необхідності надає дозволи для виїзду сина за кордон для участі у змаганнях з мотокросу, чим не перешкоджає йому у фізичному та культурному розвитку, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав й бажає налагодити стосунки з сином та брати участь у його вихованні, що вказазує на його не байдужість до долі своєї дитини, а також враховуючи, що до нього раніше не застосовувались заходи адміністративного впливу з питань неналежного відношення до своїх обов'язків по вихованню сина, суд правильно відмовив у позбавленні його батьківських прав, попередивши про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -