РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12141/15-ц

пр. № 2/759/5248/15

09 листопада 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 03.08.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2014 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15000,00 грн. щомісячно починаючи з 03.10.2014 року і до досягнення дитини повноліття. 20.01.2015 року постановою ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва було відкрито виконавче провадження.

31.07.2015 року дочці позивача виповнилось 18 років, згідно довідки - розрахунку ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва заборгованість по аліментам за період з 03 жовтня 2014 року по липень 2015 року включно становить 50456,26 грн. З даною сумою заборгованості позивач не згідна, посилаючись на те, що в червні 2015 року відповідач на ім'я дочки прислав кошти у розмірі 2500,00 доларів США, які державним виконавцем були перераховані по курсу долара НБУ, що становить 53811,12 грн., та були зараховані як аліменти. Однак, позивач не згідна з таким, оскільки кошти були надіслані на ім'я дочки, а не на ім'я позивача, на утримання дочки. Тому на думку позивача, заборгованість за період з 03.10.2014 року по липень 2015 року становить 135428,47 грн.

За підрахунками позивача здійсненими у порядку ч. 1 ст. 196 СК України за період прострочення сплати аліментів з 03.10.2014 року по липень 2015 року, сума неустойки (пені) склала 31161,09 грн.

На підставі наведено позивачка просила стягнути суму заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 135428,47 грн., суми неустойки (пені 31161,09 грн.), всього на загальну суму 135428,47 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні 09.11.2015 року представник позивача ОСОБА_3, позовні вимоги зменшила, надавши до суду заяву про зменшення розміру вимог, згідно якої просила стягнути з відповідача, неустойку (пеню) за останні десять місяців прострочення сплати аліментів з 03 жовтня 2014 року по липень 2015 включно в сумі 26282,97 грн., та судові витрати (а.с. 68-70).

У судовому засіданні 09.11.2015 року представник відповідача ОСОБА_4, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що у відповідача немає заборгованості по сплаті аліментів, а навпаки відповідач сплачує навіть більший розмір аліментів, ніж визначено рішенням суду. Надавши про це письмові заперечення та докази до них (а.с.36-63).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Судом встановлено, що сторони по справі мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки, стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15000,00 грн. щомісячно починаючи з 03.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

На виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва знаходиться виконавчий лист №2/759/5802/14 виданий Святошинським районним судом м. Києва від 16.01.2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 15000,00 грн. щомісячно починаючи з 03.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як зазначає позивач, та і не оспорюється сторонами по справі, 20.01.2015 року постановою ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості від 03.08.2015 року ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва заборгованість по аліментам за період з 03 жовтня 2014 року по липень 2015 року включно становить 50456,26 грн. (а.с.18).

З даною сумою заборгованості позивач не згідна, посилаючись на те, що червні 2015 року відповідач на ім'я дочки прислав кошти у розмірі 2500,00 доларів США, які державним виконавцем були перераховані по курсу долара НБУ, що становить 53811,12 грн., та були зараховані як аліменти. Однак позивач не згідна з таким, оскільки кошти були надіслані на ім'я дочки, а не на ім'я позивача, на утримання дочки. Тому на думку позивача, заборгованість за період з 03.10.2014 року по липень 2015 року становить 135428,47 грн.

З врахування зменшення позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача, неустойку (пеню) за останні десять місяців прострочення сплати аліментів з 03 жовтня 2014 року по липень 2015 включно в сумі 26282,97 грн., посилаючись на те, що 17.10.2015 року, представником відповідача були надані заперечення на позов, та докази сплати аліментів. Надані суду докази, на думку представника позивача свідчать проте, що відповідач сплати аліменти на користь позивача на утримання дитини лише по п'яти платіжним документам, а саме: 26.03.2015 року - 630,0 доларів США, 22.04.2015 року - 650,00 доларів США, 27.05.2015 року - 700,0 доларів США, 19.08.2015 року - 2500,00 доларів США, 21.09.2015 року - 2500,00 доларів США, а всі інші платіжні документи, які надіслані на ім'я дочки, на думку позивача не є аліментами. Окрім того, позивачем зазначено, що згідно вказаних квитанцій, відповідач переплатив аліменти в розмірі 4878,12 грн., але мала місце несвоєчасна сплата платежів по аліментах, а тому відповідач має сплати неустойку в розмірі 26282,97 грн. (а.с. 70).

Порядок стягнення аліментів визначається ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ч. 3 цієї статті передбачено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України . У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до положень п.7.5.2 Інструкції «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій» від 15 грудня 1999 р. розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості в твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, то заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості з аліментів і повідомити про нього стягувача і боржника.

Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Суд, критично ставиться до тверджень позивача про не правомірне нарахування державним виконавцем суми заборгованості по сплаті аліментів, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, розрахунок заборгованості по аліментам, здійсненим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва від 03.08.2015 року, позивачем у встановленому законом порядку, не оскаржувався.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. У разі смерті того з батьків, з ким проживала дитина, аліменти є власністю дитини. Опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпоряджання ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Неповнолітній особі надано право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України, тобто за згодою законних представників.

Розпоряджатися коштами, внесеними на депозитний рахунок, відкритий на ім'я малолітньоої особи, можуть лише її законні представники - батьки (усиновителі) або опікуни. Щодо неповнолітніх, то вони можуть розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на їх ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд з'ясував розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановив строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, враховуючи з якого часу має невиконання рішення суду та з урахуванням встановленого обчислює розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення відповідачем свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач надав суду докази перерахування коштів, на рахунок НОМЕР_1, зазначивши отримувача, в одних ОСОБА_5 в інших, ОСОБА_1, за період з 03.10.2014 року по 21.09.2015 року на загальну суму 38820,00 доларів США (а.с. 38-63).

Враховуючи, що позивач не надала докази перерахування коштів, державному виконавцю, суд приходить до висновку, що зроблений державним виконавцем розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, є неправильним, оскільки не містить в собі зарахування сплачених коштів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Статтею 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.. 61 Конституції України, ст.ст. 179, 195, 196 СК України, ст. ст. 74, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294, 383 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник