Справа № 159/4662/15-ц
Провадження № 2/159/1301/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 06 жовтня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі

головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1, до ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про звільнення майна з - під арешту,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що 01.08.08 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - ОСОБА_1 - було укладено кредитний договір № CM - SME А00/102 ОDС/2008 (далі кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит на загальну суму 152 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 01.08.08 р. було укладено іпотечний договір № РМ SМЕ А00/102/2008 (далі договір іпотеки), що був нотаріально посвідчений. За умовами останнього відповідач ОСОБА_2 передала нерухоме майно, а саме: склад матеріальний (літера А 1) загальною пл. 842,4 кв. м., котельню (літера Б 1) пл. 45, 6 кв. м., що знаходиться за адресою: с. Дубове Ковельського району Волинської області вул. Кутузова, 26. 10.12.10 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ним було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю та договір відступлення прав за договором іпотеки (далі договір продажу та відступлення прав, відповідно). За останніми двома договорами ПАТ «ОТП Банк» відступило, а він прийняв право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. До нього перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржників за вищевказаними договорами. Він як іпотекодержатель разом з іпотекодавицею дійшли згоди щодо реалізації заставного майна та погашення заборгованості за кредитним договором, однак, на спірне майно відповідачем В ДВС Ковельського МРУЮ Волинської області (далі В ДВС) - накладено арешт. Орієнтовна вартість спірного майна біля 700 000 грн., а борг складає біля 3 600 000 грн., і після реалізації заставного майна борг не буде погашено повністю. Заборгованість відповідача ОСОБА_1 зростає щоденно, але він не може задовольнити свої вимоги шляхом добровільного продажу, так як на майно відповідача ОСОБА_2, у т. ч., спірне як заставне, накладено арешт 12.08.10 р. постановою держвиконавця В ДВС Ковельського МРУЮ Волинської області ОСОБА_3. Він як правонаступник ПАТ «ОТП Банк» та іпотекодержатель спірного майна, має першочергове права на його реалізацію при порушенні основного зобов»язання за умовами договору іпотеки в рахунок погашення кредитних зобов»язань третої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - ОСОБА_1. Просить позов задовольнити та звільнити спірне нерухоме майно з під арешту, що накладений за постановою держвиконавця відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 12.08.10 р..

В судове засідання 06.10.15 р. представник позивача не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомлено. Попередньо представник позивача подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 - в судове засідання 06.10.15 р. не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив. Попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, зазначивши, що позов вважає підставним.

Відповідач ОСОБА_2 - в судове засідання 06.10.15 р. не з»явилась, хоча належно оповіщена, про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, зазначивши, що позов визнає повністю.

Представник відповідача В ДВС - в судове засідання не з»явився, хоча вказаний відповідач належно оповіщений, про причини неявки свого представника суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. Попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутності його представника.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не зявились.

Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення, зокрема, позов до відповідача ОСОБА_2 до повного задоволення, а позовні вимоги до відповідача В ДВС є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Та обставина, що 01.08.08 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит на загальну суму 152 000 доларів США, стверджується копією такого договору.

Та обставина, що з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 01.08.08 р. було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання як власник спірного майна та іпотекодавиця передала спірне нерухоме майно в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк», стверджується копією договору іпотеки.

Між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем, дійсно, 10.12.10 р. було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки і договором застави та він, безумовно, набув права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Із тексту вищезазначених договорів вбачається, що позивачеві, безперечно, відомо, що власником спірного майна є відповідач ОСОБА_2.

Як вбачається з копії інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об»єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців № 104 710 396 від 21.07.15 р., у виконавчому провадженні № у ЄДРВП 208 171 43, наданої суду позивачем, на спірне нерухоме майно як належне відповідачеві ОСОБА_2О - було накладено арешт 14.08.10 р. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, ВП № 208 171 43 від 12.08.10 р., винесеної В ДВС Ковельського МРУЮ Волинської області як обтяжувачем (держвиконавець ОСОБА_4, а ОСОБА_3, як це вказано позивачем у позовній заяві).

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За положеннями ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», держвиконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Держвиконавець протягом 3 робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника врегульовано ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Накладаючи арешт на спірне майно відповідач діяв та підставі та в межах Закону України «Про виконавче провадження» та як суб»єкт владних повноважень орган державної влади - при реалізації своїх законних повноважень.

Будь - яких матеріально правових стосунків при цьому у відповідача стосовно спірного майна ні з власником майна, ні з позивачем, іншою особою не виникло і не існує на даний час. Спору про право в матеріально - правових відносинах притаманна наявність двох елементів: обставин, що створили спірну ситуацію та неможливості для відповідної особи здійснити своє субєктивне право.

Відповідач В ДВС - не має на спірне майно будь яких прав, що розцінювались би як складові права власності і не перебуває з позивачем у стані спору про право щодо спірного майна.

У ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності, яким є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Як встановлено судом, власником спірного майна є відповідач ОСОБА_2, позичальником за кредитним договором є третя особа на стороні позивача.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як слідує із змісту ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Правомірності накладення арешту на спірне майно відповідачем В ДВС - позивач, фактично, не оспорює та будь - яких доказів порушення відповідачем його прав при накладення арешту 14.08.10 р. на спірне майно при виконанні у 2010 р. рішення суду у цивільній справі, не наводить.

На думку суду, позов предявлено до відповідача В ДВС поряд з відповідачем ОСОБА_2 як до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову до такого відповідача. А тому у задоволені позову до відповідача В ДВС - слід відмовити.

Судом встановлено, що саме позивач та відповідач ОСОБА_2 в матеріальному плані перебувають у стані спору про право на спірне майно.

Щодо відповідача ОСОБА_2, то, з врахуванням наведеного вище, того, що за постановою держвиконавця В ДВС від 12.08.10 р., на спірне майно при відкритті виконавчого провадження, було накладено арешт; відповідач В ДВС - не заперечив проти цього факту, накладення арешту на спірне майно є порушенням цивільних прав позивача, а тому слід позов задовольнити в частині вимог, закладених до відповідача ОСОБА_2 як власника спірного майна, звільнивши спірне майно з під арешту.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, ч. ч. 2, 3 ст. 27, 33, 60, 212 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 25, 52 Закону України Про виконавче провадження, ст. ст. 11, 15, 16, 316, 526 ЦК України, суд

Сторони не надали суду відомостей про те, що вищевказана постанова про накладення арешту на спірне майно оскаржена чи визнана у встановленому законом порядку незаконною, скасована тощо, а тому суд вважає її такою, що чинна.

Як вбачається з листа відповідача В ДВС - № 4 435/11 від 01.10.15 р., вищезазначене виконавче провадження було у його провадженні та завершено 31.03.14 р..

За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідо до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з - під арешту.

За правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що грунтуються на праві власності на описане чи арештоване майно, або на праві володіння ним.

За змістом ст. ст. 316, 319 ЦК України, право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, володіючи, користуючись та розпоряджаючись своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи посилання позивача, суд приходить до думки, що право вимоги про звільнення спірного майна з під арешту, належить позивачеві. Позивач навів суду переконливі докази того, що йому належить право вимоги щодо спірного майна, що арештоване відповідачем - В ДВС - як майно, право володіння яким він має.

А тому суд вважає, що у задоволенні позову до відповідача В ДВС - слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю, позов в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 слід задовольнити у повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що їх слід покласти на відповідача ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 61, 11, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 316, 319, 334 ЦК України, п. 8 ч. 1, ч. 2 ст. 37, ч. 6 ст. 24, ст. 59, 82, 83 Закону України Про виконавче провадження, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково, а саме: в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2, - позов задовольнити повністю, в частині позовних вимог до відповідача - відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області відмовити у повному обсязі.

Звільнити з під арешту, накладеного за постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області ОСОБА_4 від 12.08.10 р., майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_2, а саме: склад матеріальний (літера А 1) загальною пл. 842,4 кв. м., котельню (літера Б 1) пл. 45, 6 кв. м., що знаходиться за адресою: с. Дубове Ковельського району Волинської області вул. Кутузова, 26.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_5