провадження № 2/243/5376/2015
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13листопада 2015 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючої - судді Ільяшевич О.В.,
при секретарі Хміль О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Словянську справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, -
В С Т А Н ОВ И В :
19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що у період з06 червня 1990 року по 26 грудня 2001 року вона працювала у ВАТ «Содовий завод», з жовтня 1996 року підприємство припинило сплачувати заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складає 354 грн. 11 коп. Оскільки підприємство не здійснило виплату по сьогоднішній день, вважає, що необхідно стягнути з відповідача з середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 27 грудня 2001 року по день постановлення судом рішення по справі у сумі 18 735 грн. 36 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів виплати заробітної плати у сумі 868 грн. 24 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 190 грн. 33 коп., та моральну шкоду у сумі 2000 грн. 00 коп.
02 листопада 2015 року, позивачем було подано заяву, якою вона зменшила розмір своїх позовних вимог. Посилаючись на обставини наведені у первісному позові, позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 27 грудня 2001 року по день постановлення судом рішення по справі у сумі 18 735 грн. 36 коп. та компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів виплати заробітної плати у сумі 868 грн. 24 коп.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, уточнений позов підтримує, з підстав наведених в ньому, просить його задовольнити, проти вирішення позову у заочному порядку не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судовими повістками, відомостей про причини неявки суду не надав, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Правова позиція викладена в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року зазначає, що справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.
Аналогічну думку містить інформаційний лист судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у разі банкрутства боржника від 07 травня 2013 року №709/0/4-13, у якому зазначено, справи про банкрутство боржника порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що ліквідаційну процедуру у справі про банкрутство №5/174 Б ВАТ «Содовий завод» було відкрито ухвалою Донецького господарського суду від 04 вересня 2003 року (а.с. 7).
Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, судом не було порушено правил юрисдикційної підсудності.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У відповідності з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, з наступними змінами, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Судом встановлено, що у відповідності із записами в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Содовий завод», у період з 06 червня 1990 року по 26 грудня 2001 року (а.с.5).
Згідно із довідкою № 01-35/128 від 25 вересня 2014 року, заборгованість по заробітній платі у підприємства перед ОСОБА_1 станом на 01 серпня 2014 року складає 354 грн 11 коп. (а.с. 7).
Згідно наказу №306 від 26 грудня 2001 року, позивач була звільнена з підприємства 26 грудня 2001 року (а.с. 5).
День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем її роботи, що визнається відповідачем.
Позивач звернулася до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, починаючи з 27 грудня 2001 року тобто з часу звільнення по день винесення рішення у справі.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, а саме за період починаючи з 26 грудня 2001 року по 13 листопада 2015 року, день винесення рішення судом, виходячи з наступного.
Згідно Довідки № 6-2314/01-32/262 від 17 вересня 2015 року, середньоденний заробіток за два останніх місяці роботи позивача жовтень - вересень 2001 року становить: (11 грн. 15 коп. + 22 грн. 30 коп.) = 33 грн. 45 коп.;
Відпрацьована кількість робочих годин за два останніх місяці жовтень - вересень 2001 року становить: (16,4 год.+32,8 год.) = 48,8 год.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає з розрахунку: 33 грн. 45 коп. /48,8 год. = 0,69 Х 8 год. = 5,48 грн.
Отже, із врахуванням середньоденного заробітку позивача, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2001 року по 13 листопада 2015 року включно складає: 5,48 Х 3666 днів = 20 089 грн. 68 коп.
Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у зв'язку з цим, в даному випадку судом розглянути вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог у відповідності до ст. 11 ЦПК України.
Стосовно позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, суд виходить з наступного.
За змістом вимог ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
За приписами ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, а за змістом ст. 8 вказаного закону, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2001 року.
В статті 3 вказаного Закону, передбачений порядок нарахування компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу ( особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Позивачем не надано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації.
В матеріалах справи відсутні дані про розмір заборгованості заробітної плати, після утримання податків і платежів, по місяцях за які вона утворилась. Будь-яких доказів того, що така компенсація не була нарахована під час перебування в трудових відносинах із підприємством позивачем також не надано.
З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, оскільки суд позбавлений можливості самостійно вирахувати розмір компенсації, в звязку із недоведеністю обставин, які повинні бути враховані при стягненні компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.
Також, у відповідності до вимог ст.4 ЗУ Про судовий збір , (станом на час звернення позивача до суду) за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше пяти розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У відповідності до розяснень п. 36 постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Враховуючи наведене, з відповідача у дохід держави необхідно стягнути судовий збір у відповідності до задоволеної частини позовних вимог позивача ОСОБА_1, у розмірі 487 грн. 20 коп.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88,209, 212-215, 224-228, п.2 ч.1 367 ЦПК України, ст.ст. 116,117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуюча суддя: О.В.Ільяшевич