Справа № 135/1366/14-ц Провадження № 22-ц/772/464/2015Головуючий в суді першої інстанції Патраманський І. О.
Категорія 48Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Жданкіна В.В.

Суддів: Медяного В.М., Ковальчука О.В.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року по справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, друга Тростянецька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цієї квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя , -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом і повідомив, що 08.08.1993 року він та відповідачка уклали шлюб, який було розірвано 30.05.2013 року. З 2001 року по 2005 рік він був на заробітках у Португалії. В 2004 році вони вирішили купити житло. Для цієї цілі він передав дружині зароблені кошти. В кінці лютого 2004 року дружина зателефонувала йому та повідомила, що купила квартиру АДРЕСА_1 . В квітні 2013 року він дізнався, що квартира, яку було придбано у шлюбі з ОСОБА_3, набута у власність нею згідно договору дарування від 27.02.2004 року, укладеним із ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посвідченого державним нотаріусом другої Тростянецької державної нотаріальної контори. Посилаючись на те, що вказаний договір дарування є удаваним правочином, просив визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду з позовом; визнати договір дарування удаваним правочином; визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 27.02.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки цей договір не є договором дарування, він був не безоплатний, сторонни досягли всіх істотних умов договору купівлі-продажу, відбулось повне виконання договору; визнати спірну квартиру спільним майном подружжя, та розділити її, виділивши йому у власність 1/2 частину квартири. Крім того, зазначив, що за час спільного проживання ними було спільно набуто майно, яке просив розділити, виділивши йому: диван та два крісла в комплекті, вартістю 10000 грн.; телевізор «Самсунг Плано», вартістю 3000 грн.; пральну машину «LG», вартістю 3000 грн.; вбудовану варочну панель «Арістон», вартістю 2500 грн.; кухонний стіл та чотири табуретки в комплекті, вартістю 1000 грн.; стіл та чотири стільці в комплекті, вартістю 4000 грн; комод, вартістю 2000 грн.; шафу купе, вартістю 4000 грн., всього на загальну суму 29500 грн. ОСОБА_3 виділити: меблеву стінку виробництва «Котовської меблевої фабрики», вартістю 10000 грн.; двоспальне ліжко, вартістю 5000 грн.; холодильник «Індезит», вартістю 4000 грн.; вбудовану духову шафу «Арістон», вартістю 2500 грн.; кухонні меблі, вартістю 5000 грн.; шафу для взуття та шафа для одягу, вартістю 2500 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 1000 грн., а всього на загальну суму 31000 грн.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року вирішено: позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, друга Тростянецька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири - задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1

Виділити ОСОБА_2, та визнати за ним право власності на:

- телевізор «Самсунг Плано», вартістю 3000 грн.;

- стіл та чотири стільці в комплекті, вартістю 4000 грн;

- комод, вартістю 2000 грн.;

- шафу купе, вартістю 4000 грн.

- меблеву стінку виробництва «Котовської меблевої фабрики», вартістю 10000 грн.;

- двоспальне ліжко, вартістю 5000 грн.;

- шафу для взуття та шафа для одягу, вартістю 2500 грн., а всього на загальну

суму 30500 грн.

Виділити ОСОБА_3, та визнати за нею право власності на:

- диван та два крісла в комплекті, вартістю 10000 грн.;

- пральну машину «LG», вартістю 3000 грн.;

- вбудовану варочну панель «Арістон», вартістю 2500 грн.;

- кухонний стіл та чотири табуретки в комплекті, вартістю 1000 грн.;

- холодильник «Індезит», вартістю 4000 грн.;

- вбудовану духову шафу «Арістон», вартістю 2500 грн.;

- кухонні меблі, вартістю 5000 грн.;

- мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю 1000 грн., а всього на загальну суму 29000 грн.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, друга Тростянецька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Виділити ОСОБА_3 і визнати за нею право власності на автомобіль марки «Фольксваген Кадді» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, вартістю 129406 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості даного автомобіля в розмірі 64703 грн.

Розділити між сторонами житловий будинок АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановити порядок користування житловим будинком з господарськими господарськими спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 виділивши у користування ОСОБА_3, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, кімнату 1-5 площею 17 кв. м. Виділити ОСОБА_2 у користування кімнату 1-2 площею 8,5 кв.м. Коридор 1-1 площею 4,2 кв. м, кладову 1-4 площею 1,5 кв.м, кухню 1-3 площею 8,9 кв. м, сарай площею 54,4 кв. м залишити у спільному користуванні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, а також в частині встановлення порядку користування житловим будинком по АДРЕСА_2. Та просив задовольнити його позов у цих частинах.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 71 СК України, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. В разі вирішення спору про порядок поділу майна судом, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 08.08.1993 року по 30.05.2013 року сторони перебували у шлюбі. За час перебування в шлюбі вони спільно нажили жилий будинок, розташований по АДРЕСА_2.

Також, сторонами в цей час спільно набуто автомобіль марки «Фольксваген Кадді» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, та ряд побутових приладів та меблів.

27.02.2004 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, уклали із ОСОБА_3 договір дарування квартири АДРЕСА_1, для приховання іншого правочину, а саме - договору купівлі-продажу даної квартири і отримали від ОСОБА_3 кошти в сумі 10 500 доларів США як плату за відчуження даної квартири. Оформлення фактично договору купівлі-продажу квартири його дружиною. договором дарування було здійснено для того, щоб ОСОБА_2 не приїзджав з Португалії, (оскільки на той час він перебував у Португалії, а для укладення договору купівлі - продажу потрібна була його згода).

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України договір дарування передбачає безоплатне передання майна у власність, тому договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із ОСОБА_3 є удаваним правочином, укладеним для приховання договору купівлі-продажу, який вони насправді вчинили, та як було виконано всі істотні умови договору купівлі продажу - передача продавцем у власність квартири покупцю, прийняття квартири покупцем та сплата за це певної грошової суми.

ОСОБА_2 просив поновити йому строк звернення до суду із позовом про визнання договору дарування удаваним правочином та визнання квартири АДРЕСА_1 - майном подружжя посилаючись , що довідався про те, що квартира була подарована у 2004 році його дружині лише в квітні 2013 року, коли у них почались сімейні негаразди і постало питання про поділ спільного майна.

Проте, такі доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки, ОСОБА_2 в 2006 році повернувся із Португалії і з 2006 року проживав разом із дружиною, мав доступ до всіх сімейних документів. Дана обставина підтверджується також показами свідків. з 2006 року було відомо, що спірна квартира була набута його дружиною у власність на підставі договору дарування від 27.02.2004 року.

А відтак в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, на застосування якої наполягає ОСОБА_3

Встановлюючи порядок користування житловим будинком з господарськими господарськими спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 суд першої інстанції правомірно відійшов від правила ідеальних долей, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини.

З врахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права ідоводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

С

удді: /підписи/

З оригіналом вірно: