АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2073/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4
при секретарі Посипайко А.І., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровське» про захист права власності ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровське» про захист права власності, посилаючись на те, що рішенням Золотоніського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2003 року їм виділено в натурі у власність у складі майнового паю конюшню в с. Придніпровське Чорнобаївського району Черкаської області. Ухвалами апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2004 року та Верхового Суду України від 06 червня 2007 року дане рішення залишено без змін. На виконання вказаного рішення, актом державного виконавця від 24 грудня 2004 року передано ОСОБА_6, який діяв також в інтересах інших співвласників, вказану вище конюшню вартістю 3013 грн. Таким чином, вказана конюшня була набута ними у власність та спадкодавцями у складі майнового паю з майна КСП «Придніпровське» Чорнобаївського району, правонаступником якого є відповідач.

ОСОБА_6 зазначає у позові, що на підставі договору оренди від 18 січня 2012 року земельна ділянка площею 312,7892 га була передана в оренду на 20 років відповідачу з порушенням їх прав, які за законом з набуттям у власність господарської будівлі набули і право користування частиною земельної ділянки, на якій, розташована належна їм конюшня та частиною ділянки, необхідної для її обслуговування.

21 квітня 2014 року Чорнобаївським РВ УМСВ України в Черкаській області виявлено розбирання конюшні з підвалом, що вбачається із даних висновку, в звязку із чим, 08 липня 2014 року на адресу відповідача була надіслана вимога про відновлення розібраної частини конюшні та прибудов до неї, яка виконана не була.

Позивач посилається на рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 жовтня 2014 року, яким визнано недійсним вищезазначений договір оренди земельної ділянки від 18 червня 2012 року. В звязку з даними обставинами ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 звернувся до суду із даним позовом та просив зобовязати СТОВ «Придніпровське» виконати ремонтні роботи для відновлення пошкодженої конюшні з піднавісом в с. Придніпровське Чорнобаївського району, виділеної у власність у складі майнового паю рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2003 року.

02 липня 2015 року в судовому засіданні представник позивачів уточнив позовну заяву та просив суд зобовязати відповідача виконати ремонті роботи даного приміщення та стягнути на їх користь 27000 грн. необхідних для відновлення пошкодженого приміщення.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що суд першої інстанції дійшов незаконного та необґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог внаслідок неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог процесуального закону, яке полягало в тому, що суд не викликав усіх свідків, про виклик яких просили позивачі, не надав належну оцінку наданим позивачами доказів та встановленими фактами рішеннями суду, внаслідок чого висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам та судом допущене неправильне застосування матеріального закону, оскільки не застосований закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 1166 ЦК України про покладення обовязку на відповідача відшкодувати матеріальну шкоду, завдану з вини юридичної особи. Просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року у справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути на їх користь в рівних частках з СТОВ «Придніпровське» 27000 грн. матеріальної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Ухвалюючи дане рішення, та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено обставин здійснення відповідачем розбирання належного їм приміщення конюшні, як і не доведено обґрунтованості розміру коштів, що підлягали стягненню з відповідача, що стало підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Золотоніського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2003 року позивачам у спільну власність з майна КСП «Придніпровське», правонаступником якого є СТОВ «Придніпровське», виділено належний їм пай загальною вартістю 21466,44 грн. в натурі, серед майна якого є конюшня в с. Придніпровське Чорнобаївського району вартістю 3013 грн.

Ухвалами апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2004 року та Верхового Суду України від 06 червня 2007 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно даних договору оренди від 18 січня 2012 року Чорнобаївська РДА передала СТОВ «Придніпровське» в оренду земельну ділянку площею 312,7892 га строком на 20 років в адміністративних межах Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, на частині якої знаходиться належна позивачам конюшня.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 30 жовтня 2014 року змінено рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2014 року, скасовано його в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 0,0882 га, на якій розташовані приміщення, що згідно з рішенням Золотоніського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2003 року виділені у спільну власність позивачам, а договір оренди землі від 18 січня 2012 року між Чорнобаївською РДА та СТОВ «Придніпровське» про оренду земельної ділянки в цій частині визнано недійсним.

26 лютого 2014 року рішенням апеляційного суду Черкаської області у задоволені позову СТОВ «Придніпровське» до ОСОБА_6 про знесення будівлі конюшні відмовлено.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачі посилалися на те, що працівники СТОВ «Придніпровське» розбирають приміщення належної їм конюшні, чим їх майну завдано матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки позивачі мають права на відшкодування збитків, заподіяних їх майну.

Однак, на підтвердження своїх доводів ні позивачами, ні їх представником не надано жодного доказу, що саме є вина відповідача, його працівників в заподіянні шкоди майну позивачів, а відповідачем категорично заперечується дані доводи позивачів, оскільки товариством не здійснювалося ніяких конкретних дій, направлених на пошкодження чи знесення належної позивачам будівлі, про що були надані письмові докази представником відповідача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачами не доведено обставин здійснення відповідачем розбирання належного їм приміщення конюшні, як і не доведено обґрунтованості розміру коштів, що підлягали стягненню з відповідача, оскільки представником позивача особисто проведено розрахунок заподіяної шкоди щодо будівельних матеріалів, їх кількості та ціни без дотримання вимог закону щодо підтвердження таких обставин, а наявний у матеріалах справи висновок дільничного інспектора за повідомленням гр. ОСОБА_6, на який посилається представник позивачів, не містить даних про те, що якась частина належного позивачам приміщення будівлі була розібрана чи розбиралась конкретними особами, а саме встановлена вина відповідача. Клопотання про призначення експертизи сторонами не заявлялось для визначення розміру збитків, заподіяних майну позивачів.

Допитані судом першої інстанції свідки, які є працівниками відповідача, пояснювали, що ніяких робіт на території конюшні, яка належать позивачам не здійснювали, що в зазначений позивачами день увесь робочий час перебували на місцевому газо складі, де проводили ремонтні роботи, що підтверджується наявними нарядами виконаних робіт.

Також допитаний в якості свідка технік - будівельник господарства ОСОБА_12 підтвердив, що дійсно заходив раніше за вказівкою керівництва господарства на територію розташування конюшні з метою оглянути її технічний стан та вирішення питання можливості в подальшому її демонтування, оскільки дане приміщення знаходиться в аварійному стані і на орендованій землі товариства, але його прогнав з даної території представник позивачів ОСОБА_6, заявивши про те, що не дозволить розібрати належне їм приміщення, після чого він склав доповідну записку на імя директора господарства, але ніяких робіт по розбиранню аварійної будівлі не проводив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 пояснила суду, що особисто не бачила, хто намагався розбирати приміщення конюшні, як і не змогла пояснити, що ж саме було розібрано на даному обєкті, хоча в суді апеляційної інстанції вона змінила свої пояснення, повідомивши, що це працівники відповідача розбирали конюшню.

Такі пояснення позивача ОСОБА_8 колегія суддів оцінює критично, оскільки після ухвалення судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні позову, позивач змінила свої пояснення в суді апеляційної інстанції, щоб таким чином підтвердили свої вимоги .

Допитані в суді апеляційної інстанції на клопотання позивачів свідки не підтвердити доводів позивачів та їх представника, що працівники відповідача приймали участь у розбиранні конюшні та ними заподіяно шкоду майну позивачів.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи із викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відхилити доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції не взято до уваги наданий ними кошторис вартості ремонтних робіт на підтвердження своїх вимог так, як вони мають скрутний матеріальний стан та не мають можливості оплатити вартість експертизи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 та ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали даної цивільної справи не містять належних та допустимих доказів порушення прав позивачів з боку відповідача СТОВ «Придніпровське», а наявні у ній докази, не є доказами наявності порушення їх прав з боку відповідача, що саме винними діями відповідача заподіяно матеріальну шкоду майну позивачів, оскільки позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами причетність відповідача до розбирання належного їм приміщення конюшні. Також позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами обґрунтованість розміру заподіяної шкоди розбиранням конюшні, та що саме визначений позивачами розмір 27000 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення є безпідставними, необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи, наявними в справі доказами, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровське» про захист права власності залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :