Апеляційний суд міста Києва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Немировської О.В., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_4 29.04.2014 надала в борг відповідачу ОСОБА_3 150 000 доларів США, які остання зобов'язалася повернути в строк до 07.05.2014, про що була видана письмова розписка. Позивач ОСОБА_5 також передала 29.04.2014 відповідачу на умовах позики грошові кошти в сумі 150 000 доларів США, які відповідач зобов'язалася повернути в строк до 07.05.2014, про що свідчить письмова розписка.

Оскільки відповідач свої зобов'язання не виконала, грошові кошти не повернула, позивачі просили стягнути з неї суму боргу згідно з розписками по 150 000 доларів США на користь кожного з позивачів, витрати на правову допомогу 10 000 грн. та судові витрати. Також просили стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 150 000 доларів США, що еквівалентно 3 309 900 грн. та судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики в розмірі 150 000 доларів США, що еквівалентно 3 309 900 грн. та судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу посилаючись на те, що суд першої інстанції з достатньою повнотою у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, які склалися між сторонами даного спору, та дійшов до передвчасного висновку про існування у відповідача саме грошових зобов'язань перед позивачами за договорами позики. У порушення ст. 214 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував, що відповідач не визнав факту отримання коштів від позивачів за наданими ними розписками, проте зазначав, що ці розписки написані за наполяганням та під тиском позивачів.

Зазначала, що суд в порушення чинного законодавства та роз'яснень Верховного Суду України безпідставно прийняв до уваги покази свідків. Окрім того, вказувала, що суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, оскільки сторона позивачів просила стягнути суму з відповідача на користь позивачів за договорами позики по 150 000 доларів США, у гривнях по 1 740 000 грн., а суд стягнув у більшому розмірі в порушення вимог ст. 11 ЦПК України. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, направили для участі у справі своїх представників. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності, за участі їх представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

У відповідності до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 150 000 доларів США, що еквівалентно 3 309 900 грн. та на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики в розмірі 150 000 доларів США, що еквівалентно 3 309 900 грн. та відповідно на користь кожного позивача судовий збір в розмірі по 3 654 грн. суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

З такими висновками суду слід погодитися частково дивлячись на таке.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

29 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 отримала на умовах позики від позивача ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США, які зобов'язувалася повернути в строк до 07.05.2014. Факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 150 000 доларів США підтверджується розпискою від 29 квітня 2014 року (а.с. 7).

В той же день, 29 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 отримала на умовах позики від позивача ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 150000 доларів США, які зобов'язалася повернути в строк до 07.05.2014. Факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 150 000 доларів США підтверджується розпискою від 29 квітня 2014 року (а.с. 41).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Проте, свої зобов'язання по поверненню суми позики відповідач у встановлений в розписках термін не виконала, грошові кошти не повернула.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі ( ст. 1047 цього кодексу) , рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, в зв'язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона фактично не отримували від позивачів гроші не заслуговують на увагу, оскільки не є належними доказами безгрошовості договору позики, укладеного між сторонами, а про наявність таких доказів ні відповідач, ні її представник не зазначили.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постановвами від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12 та від 2 липня 2014 року № 6-79цс14 ).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Таким чином, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Між з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення боргу суд своїм рішенні стягнув з відповідача на користь позивачів борг у іноземній валюті - доларах США, зазначивши еквівалент у гривнях.

Враховуючи вимоги закону, з такими висновками суду не можна погодитися, а тому рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 150 000 доларів США, що становить 3 309 900 грн. кожній підлягає скасуванню ухваленням в цій частині нового рішення, яким слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 3 309 900 грн. кожній. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заперечуючи проти позовних вимог, одним із доводів апеляційної скарги та підставою до скасування рішення суду відповідач зазначала, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення вийшов за межі позовних вимог та стягнув борг на користь кожного позивача по 3 309 900 грн., замість 1 740 000 грн., як просили позивачі, застосувавши інший еквівалент гривні до долара.

Проте, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть братися до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 533 ЦК України приписує виконувати грошові зобов'язання у гривнях. У разі визначення в договорі грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті сума платежу, що здійснюється в валюті України, визначається за офіційним курсом валют, що встановлюється Національним банком України за результатами біржових торгів, на день платежу. А тому, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону правильно застосував курс долара до гривні на час ухвалення рішення суду і за межі позовних вимог не вийшов.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 150 000 доларів США, що становить 3 309 900 грн. кожній та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3) по 3 309 900 грн. кожній.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: