АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.І.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 306 860 грн. 55 коп., пеню в розмірі 764 082 грн. 22 коп., суму 3 % річних в розмірі 2 093 грн. 38 коп., інфляційні витрати 19 025 грн. 35 коп. та відсотки по вкладу в розмірі 15 002 грн. 54 коп.

Обґрунтовував вимоги тим, що 29 жовтня 2014 між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу «Delta Premier з пролонгацією», згідно з умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 та приймає від вкладника внесені ним в порядку, передбаченому цим договором, грошові кошти в сумі 300 000 грн. на строк до 28 листопада 2014 року з процентною ставкою 21,5 % річних. Після закінчення строку дії договору грошові кошти були переведені на поточний рахунок НОМЕР_2. Однак, позивач не має змоги отримати кошти ані в касі банку, ані проводити операції по їх використанню. ОСОБА_3 звертався до банку з заявами та просив вирішити дане питання, проте, кошти за договором банківського вкладу до цього часу не повернуті.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів відмовлено.

Справа № 757/6072/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/10293/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоірна О.І..
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу із викладених в ній підстав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучі повідомленими про день, місце та час розгляду справи належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.91), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія вважала можливим розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, 29 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу № 003-28803-291014 «Delta Premier з пролонгацією», згідно з умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 та приймає від вкладника внесені ним в порядку, передбаченому цим договором, грошові кошти в сумі 300 000 грн. Дата повернення вкладу - 28 листопада 2014 року. На суму вкладу банк нараховує проценти у розмірі 21,5 % річних.

Відповідно до п. 1.7 вклад виплачуються вкладнику по закінченню строку залучення вкладу, зазначеного в п. 1.3 цього договору, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок вкладника.

29 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 також було укладено договір банківського рахунку фізичної особи, згідно якого банк відкрив клієнту, зокрема, поточний рахунок НОМЕР_2.

Згідно звіту про фінансовий стан на дату 29 січня 2015 року загальна сума грошових коштів, розміщених на рахунку НОМЕР_2, відкритому на ім'я ОСОБА_3, складає 306 860 грн. 55 коп.

6 лютого 2015 року ОСОБА_3 звертався до ПАТ «Дельта Банк» з заявами про видачу всієї суми вкладу.

2 березня 2015 року було прийнято рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 8 квітня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 3 березня 2015 року по 2 вересня 2015 року включно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами процедури ліквідації банку.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального закону.

За положеннями ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ст..2 Закону України « Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Судом установлено та не заперечується представником позивача, що по закінченню строку залучення вкладу грошові кошти були перераховані на поточний рахунок ОСОБА_3 Зазначені обставини дають підстави вважати, що банком виконані умови договору банківського вкладу , строк дії договору банківського вкладу припинив свою дію, а тому підстав нараховувати проценти в розмірі 21, 5 % річних (п.1.4 договору банківського вкладу) з моменту перерахування коштів на поточний рахунок немає (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-36цс15)..

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що проценти в розмірі визначеному договором банківського вкладу мають нараховуватися по день фактичного повернення грошових коштів не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі не ґрунтуються на встановлених обставинах та не відповідають вимогам матеріального закону.

Постановою Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня 2015 року №51 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно п.п.1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_3 отримав 200000 грн. 19 червня 2010 року, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.81).

Статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону, уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів вносить зміни до нього та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст.49 Закону).

У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четверту чергу.

Отже, в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи - вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи. вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

До останніх за змістом Закону, зокрема ст. 52 відносяться в тому числі фізичні особи-вкладники з вимогами у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Отже, виходячи з наведених норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слід дійти висновку, що задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідаційної процедури не допускається.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального закону, а доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач до суду з позовом звернувся до введення тимчасової адміністрації, рішення про ліквідацію банку не прийняте, правового значення не мають.

Таким чином рішення суду є законним і обґрунтованим, і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: