Справа № 591/2015/15-ц
Провадження № 2/591/1059/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Дворядкіній М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, 3-тя особа: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про передачу заставного майна у заклад та звернення стягнення на предмет застави,
Представник позивача в судове засідання не зявився. Від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Інші сторони в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
У звязку з неявкою сторін у судове засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який був доданий до позовної заяви, зазначений вище автомобіль був зареєстрований як обєкт обтяження 23.06.2008 року.
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 провів відчуження спірного автомобіля і в даний час власником автомобіля є відповідач ОСОБА_1, яка зареєструвала його за собою, у звязку з чим змінився реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_3 на ВМ1184АО (а.с. 70).
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ „ПриватБанк посилається на те, що ОСОБА_2Д, здійснив відчуження належного йому автомобіля без згоди банку, який є заставодержателем, чим порушив умови договору застави, ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України „Про заставу.
Відповідно до п. 6.2.20 кредитно-заставного від 06 червня 2008 року заставодавець, тобто ОСОБА_2, був зобовязаний не передавати предмет застави в оренду (майновий найом), у лізінг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом застави без письмової згоди заставодержателя.
Така письмова згода ПАТ КБ „ПриватБанк на відчуження автомобіля відсутня.
Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавши його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним, лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.
Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України „Про заставу.
Всупереч зазначеним положенням матеріального закону та умовам договору застави ОСОБА_2 здійснив відчуження майна, яке перебувало в заставі ПАТ КБ „ПриватБанк і на яке було накладено обтяження, не отримавши на це письмової згоди банку.
Частиною 1 ст. 10 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Враховуючи, існування у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформації про обтяження спірного автомобіля на момент його продажу, відповідач не може вважатися добросовісним набувачем.
Згідно статті 27 Закону України „Про заставу застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень зареєстроване обтяження зберігає свою силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.
Таким чином, незважаючи на перехід права власності на обєкт застави спірний автомобіль, застава зберігає свою силу, і добросовісність чи недобросовісність володіння обєктом застави не впливає на збереження нею своєї сили.
У відповідності до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 20 Закону України „Про заставу заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
За правовою позицією ВСУ у справі за № 6-10цс1: «Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України Про заставу передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.
Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.»
Таким чином, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача про вилучення автомобіля з комплектами ключів та документацією у відповідача з передачею його у заклад позивачу, то дані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки умовами договору не передбачалося можливості передачі предмета застави заставодержателю у заклад. Окрім того, відповідач, якій на даний час є власником спірного автомобіля, взагалі не є стороною кредитно-заставного договору.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3775,80 грн. судових витрат, понесених о при оплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 526, 572-593 ЦК України, ст.ст. 17, 27 Закону України „Про заставу, ст. 9, 10 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215,224 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк 3654 грн. судових витрат.
В задоволенні позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Зарічного районного суду м. Суми заяву про його перегляд.
Рішення суду може бути оскаржено іншими сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя