Справа № 569/8073/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2015 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретарів судового засідання Ющук О.С., Багнюк О.І.,

прокурора Колеснік К.М.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представника управління комунальної власності виконавчого комітету

Рівненської міської ради Борисової І.В.,

представника Рівненської міської ради Андрєєва Р.В.,

фізичної особи-підприємця ОСОБА_8,

представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

представника виконавчого комітету Рівненської міської ради

Капланова О.В.,

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне

справу за позовом заступника прокурора міста Рівне в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_4 до управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним рішення, визнання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна недійсним, скасування державної реєстрації та свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор Колеснік К.М. позов підтримала і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16 червня 2015 року, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року № 245 зі змінами від 14 листопада 2007 року «Про відміну рішення виконкому від 12 вересня 2006 року № 179 та затвердження переліків нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного в особі Рівненської міської ради» в частині включення до переліку об'єктів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста приміщення, розміщеного в підвалі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, визнати незаконним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 12 червня 2008 року № 1589 «Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1», визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2008 року нежитлового приміщення підвалу, що знаходиться в АДРЕСА_1, а саме: приміщення № 1, № 2, № 3 загальною площею 22,7 кв.м., зобов'язати ФОП ОСОБА_8 привести у відповідність придбане приміщення шляхом вивільнення майна.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що виконавчий комітет Рівненської міської ради 12 грудня 2006 року своїм рішенням № 245 затвердив перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного в особі Рівненської міської ради, до якого входить нежитлове приміщення загальною площею 15,9 кв.м. по АДРЕСА_1.

14 листопада 2007 року рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради до рішення № 245 від 12 грудня 2006 року внесено зміни, згідно з якими нежитлове приміщення площею 91,1 кв.м. по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ЖКП «Центральне» та належить до комунальної власності територіальної громади м.Рівного.

12 червня 2008 року згідно з рішенням Рівненської міської ради № 1589 затверджено перелік об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу орендарями цих об'єктів, зокрема, нежитлового приміщення загальною площею 22,7 кв.м., розташованого в підвалі будинку по АДРЕСА_1. Згідно з договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2008 року ФОП ОСОБА_8 придбала приміщення № 1, № 2, № 3, загальною площею 22,7 кв.м.

Зазначає, що на порушення ст.ст.355,368,369,382 ЦК України, згода співвласників багатоквартирного будинку на передачу у комунальну власність згаданих приміщень, які є допоміжними приміщеннями будинку, не надавалася.

Вважає, що відповідно до п.41 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян допоміжні приміщення, які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку, не підлягають приватизації. Прийняття виконавчим комітетом Рівненської міської ради рішення в частині включення приміщення по АДРЕСА_1 до переліку об'єктів, які належать до комунальної власності міста, є протиправним, порушує права співвласників цього приміщення, у зв'язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню. Оскільки дане приміщення не могло належати територіальній громаді міста, право укладення в управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради договору купівлі-продажу відсутнє, тому на підставі ст.215 ЦК України даний договір є недійсним.

Посилаючись на наведені обставини, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги заступника прокурора міста Рівне підтримали у повному обсязі і також просять суд їх задовольнити.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що у спірних приміщеннях підвалу будинку по АДРЕСА_1 проходять мережі комунікацій теплопостачання, водопостачання та водовідведення і ці приміщення призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку, а тому є допоміжними і належать на праві спільної сумісної власності всім співвласникам квартир, без згоди яких виконавчий комітет Рівненської міської ради не мав права приймати рішення про внесення їх до переліку об'єктів комунальної власності. Відповідно, в подальшому, управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради не мало і права продавати частину цих приміщень загальною площею 22,7 кв.м. ФОП ОСОБА_8

Представник управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради Борисова І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і в задоволенні позову просить суд відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що спірні приміщення підвалу будинку по АДРЕСА_1, в тому числі і продані ФОП ОСОБА_8 приміщення загальною площею 22,7 кв.м., були правомірно включені до переліку об'єктів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Рівне, оскільки не були і не є допоміжними приміщеннями будинку.

Згідно даних технічного паспорта будинку від 05 вересня 1963 року приміщення площею 15,6 кв.м. обліковувалося як службове - склад, а згідно даних технічного паспорта від 29 листопада 1973 року, це приміщення було виведено із службових та віднесено до торгово-складського.

Приміщення підвалу площею 68,4 кв.м. (до уточнення розміру площ, які проводилися у 2012 році) згідно даних технічного паспорта як 1963 року, так і 1973 року, є приміщеннями об'єкту цивільної оборони (протирадіаційним сховищем) і за фактичним використанням площі обліковуються як учбові - класи.

Оскільки спірні приміщення не є допоміжними та не призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку, вони не можуть передаватися у власність співвласникам квартир при приватизації житла.

Посилаючись на вказані обставини, рішення про включення спірних приміщень до переліку об'єктів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста, та приватизацію частини цих приміщень шляхом викупу вважає правомірними, а позовні вимоги - безпідставними.

Крім того, заявила клопотання про застосування судом позовної давності з тих підстав, що на вимогу прокурора м.Рівне від 17 червня 2009 року управлінням комунальної власності прокурору надавалася інформація щодо приватизації 2008-2009 років, у тому числі і щодо спірного приміщення. За повідомленням прокурора від 05 серпня 2009 року, при перевірці законності приватизації порушень не було виявлено. Таким чином, про приватизацію спірних приміщень прокурор дізнався ще у 2009 році, в той час як позов прокурором був поданий до суду 27 травня 2014 року, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності.

Представник Рівненської міської ради Андрєєв Р.В. в судовому засіданні позов не визнав і в задоволенні позову просить суд відмовити повністю за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Прийняте Рівненською міською радою 12 червня 2008 року рішення № 1589 «Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1» вважає законним.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що прокурором і позивачами не доведено тієї обставини, що спірні приміщення будинку є саме допоміжними приміщеннями.

Представник виконавчого комітету Рівненської міської ради Капланов О.В. в судовому засіданні позов не визнав та, підтримавши позицію управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, просить суд у позові відмовити.

Рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року № 245 із змінами від 14 листопада 2007 року вважає законним, прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнали і в задоволенні позову просять суд відмовити повністю.

На заперечення позовних вимог посилаються на те, що з початку експлуатації будинку приміщення підвалу, які були придбані ОСОБА_8, не належали до допоміжних. Згідно технічного паспорта ці приміщення з самого початку використовувалися як склад. У 2006 році ОСОБА_8, як фізична особа-підприємець, взяла в оренду вказані приміщення, після чого зробила їх поліпшення, а саме: зробила бетонну підлогу, провела світло, воду, каналізацію. Технічні мережі, які знаходяться у приміщенні, призначені для забезпечення саме цього приміщення.

Вказують і на те, що прокурором та позивачами не надано суду доказів, які б свідчили про те, що спірні приміщення взагалі використовувалися позивачами чи іншими мешканцями будинку як до 2006 року, так і після.

Крім того, відповідач ФОП ОСОБА_8 подала суду заяву про застосування строку позовної давності.

В обґрунтування заяви посилається на те, що рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року та Рівненської міської ради від 12 червня 2008 року були оприлюднені на офіційному сайті Рівненської міської ради і позивачі мали змогу з ним вчасно ознайомитися. 20 червня 2008 року в місцевій газеті «Сім днів» № 25 було опубліковано оголошення про приватизацію нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1. 29 листопада 2009 року вона зверталася із заявою до Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області з приводу чинення їй ОСОБА_5, який є чоловіком позивача ОСОБА_4, перешкод у користуванні спірним приміщенням. В ході перевірки її заяви було проведено розмову з ОСОБА_5

На її думку, викладене свідчить про те, що позивачам з 2009 року було достеменно відомо про те, що спірне приміщення знаходиться у її власності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому позов заступника прокурора міста Рівне задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року виконавчий комітет Рівненської міської ради своїм рішенням № 245 «Про відміну рішення виконкому від 12 вересня 2006 року № 179 та затвердження переліків нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного в особі Рівненської міської ради» затвердив перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного в особі Рівненської міської ради, до якого було включено нежитлове приміщення загальною площею 15,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

14 листопада 2007 року своїм рішенням № 159 «Про внесення змін та доповнень у перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м.Рівного в особі Рівненської міської ради» виконавчий комітет Рівненської міської ради до рішення від 12 грудня 2006 року № 245 було внесено зміни, згідно з якими нежитлове приміщення площею 91,1 кв.м. по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ЖКП «Центральне» та віднесено до комунальної власності територіальної громади м.Рівного.

12 червня 2008 року рішенням Рівненської міської ради № 1589 «Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1» затверджено перелік об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу орендарями цих об'єктів, зокрема, нежитлового приміщення загальною площею 22,7 кв.м., розташованого у підвалі будинку за адресою АДРЕСА_1.

На підставі згаданого рішення Рівненської міської ради та згідно з договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2008 року, ФОП ОСОБА_8 придбала вказане нежитлове приміщення, а саме приміщення № 1, № 2, № 3, загальною площею 22,7 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Згідно положень ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У Рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).

Як зазначено у п.1 рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011, в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги прокурор та особи, в інтересах яких заявлено позов, посилаються саме на ті обставини, що приміщення загальною площею 91,1 кв.м., в тому числі і відчужене ФОП ОСОБА_8 приміщення площею 22,7 кв.м., безпідставно були визнані нежитловими приміщеннями та віднесені до комунальної власності територіальної громади м.Рівного, оскільки є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, які одночасно з приватизацією передаються безоплатно у спільну власність громадян.

Натомість, відповідачі, заперечуючи позов, посилаються на те, що спірні приміщення є нежитловими приміщеннями, які не призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, а тому не є допоміжними і не підлягають передачі у власність громадян при приватизації ними квартир у будинку.

Суд звертає увагу на ту обставину, що законодавство розрізняє поняття допоміжного приміщення та нежитлового приміщення.

Так, згідно визначень, наведених у ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення), а нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Допоміжні та нежитлові приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку, які відрізняються між собою своїм призначенням, а тому, для правильного вирішення спору, необхідно встановити, чи є це приміщення допоміжним, в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку.

Знаходження певних приміщень в підвалах чи цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир.

Як слідує з матеріалів інвентаризаційної справи № 5550 на будинок АДРЕСА_1 у технічному паспорті вказаного будинку від 05 вересня 1963 року у журналі внутрішніх обмірів і підрахунків площ будов літер А-4 по підвалу в графі щодо фактичного використання площі значна частина спірного приміщення площею 15,6 кв.м. (№ VIII), яке було викуплене ФОП ОСОБА_8, віднесена до службових з визначенням призначення приміщення - склад. В технічному паспорті від 29 листопада 1973 року те саме приміщення віднесено до «торгово-склад», тобто було виведено зі службового. При цьому, призначення приміщення залишилося попереднім. Інші зміни до технічного паспорта не вносились.

З технічного паспорта будинку як від 05 вересня 1963 року, так і від 29 листопада 1973 року, також слідує, що решта спірних приміщень підвалу будинку площею 68,4 кв.м. у журналі внутрішніх обмірів і підрахунків площ будов літер А-4 по підвалу в графі щодо фактичного використання площі віднесена до учбової з визначенням призначення приміщення - класи (три класи площею 32,6 кв.м., 21,5 кв.м. та 14,3 кв.м.).

Як слідує з акта обстеження підвальних приміщень будинку АДРЕСА_1 щодо фактів нецільового використання протирадіаційного укриття від 12 червня 2013 року та облікової карточки протирадіаційного сховища, згадані спірні приміщення площею 68,4 кв.м. (до уточнення площ) є протирадіаційним сховищем класу А-IV.

Як встановлено судом, придбане ФОП ОСОБА_8 спірне підвальне приміщення з 2006 року використовувалося нею на праві оренди, а після здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна, було приватизоване шляхом викупу. Спірне приміщення складається із коридора розміром 3,3 кв.м., складу розміром 15 кв.м. та санвузла розміром 4,4 кв.м. і не може використовуватися для забезпечення експлуатації всього житлового будинку та задоволення потреб побутового обслуговування всіх чи частини мешканців будинку.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, ні прокурором, ні позивачами суду не надано належних та допустимих доказів того, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку в контексті вимог чинного законодавства.

Під час огляду на місці судом встановлено, що через спірні приміщення проходять мережі каналізації, водопостачання та теплопостачання. Разом з тим, в спірних приміщеннях не встановлено наявності вузлів управління систем опалення, водопостачання і каналізації будинку чи вимикаючих пристроїв вказаних інженерних мереж, а також запірної арматури трубопроводів, необхідних для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир всього будинку чи його частини.

Не надано суду жодних доказів ні щодо функціонального використання мешканцями будинку спірних приміщень чи якихось їх частин для обслуговування будинку, ні щодо використання мешканцями будинку цих приміщень взагалі протягом всього часу існування будинку з моменту завершення будівництва і до теперішнього часу.

Не доведено і не встановлено судом тієї обставини, що без доступу до спірних приміщень експлуатація житлового будинку є неможливою.

При цьому, лист ЖКП «Покровське» від 05 березня 2014 року № 287 та акти обстеження технічного стану підвальних приміщень житлового будинку АДРЕСА_1, проведеного 15 та 16 вересня 2014 року за участю представників сторін по справі, про розміщення у підвалі будинку внутрішньобудинкової системи комунікацій (мережі каналізації, холодного водопостачання та опалення, стояків із запірною арматурою), суд не визнає належними та допустимими доказами того, що спірні підвальні приміщення відносяться до допоміжних приміщень, призначених та необхідних для забезпечення експлуатації та технічного обслуговування житлового будинку, оскільки не містять достатньої та достовірної інформації щодо предмета доказування. Вказані докази не спростовують тверджень відповідачів про те, що технічні мережі, які знаходяться у спірному приміщенні, призначені для забезпечення саме цього приміщення і не впливають та не можуть впливати на забезпечення будинку в цілому.

З цих же підстав не може бути прийнятий судом до уваги і акт про проведення несанкціонованого доступу працівниками ЖКП «Покровське» від 24 червня 2014 року, з якого слідує лише те, що комісія ЖКП «Покровське» здійснила несанкціонований доступ до підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1 для проведення ремонтних робіт по частковій заміні стояка холодного водопостачання у зв'язку з його аварійним станом (як зазначено в акті - тріщина в трубі, поставлено хомути). В якому ж саме приміщенні підвалу будинку проводилися ремонтні роботи, - в акті не зазначено, що свідчить про неналежність вказаного доказу.

Що стосується можливих аварійних ситуацій, на які посилаються позивачі і які, на переконання суду, можуть мати місце не лише у спірному приміщенні, а й у любому іншому приміщенні будинку, суд враховує, що згідно п.2 рішення Рівненської міської ради від 12 червня 2008 року № 1589 ФОП ОСОБА_8, як покупця нежитлового приміщення, зобов'язано забезпечувати безперешкодний доступ до інженерних мереж, які розміщені в підвальних або інших приміщеннях будинку, для їх обслуговування.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені по справі докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності та протиріччі, суд прийшов до висновку про відсутність обставин, які обґрунтовують доводи позовної заяви.

Суд визнає, що стороною позивача не доведено тієї обставини, що приміщення, які фактично є предметом спору, відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, що свідчить про недоведеність та безпідставність позовних вимог в цілому.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові заступника прокурора міста Рівне в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_4 до управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним рішення, визнання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна недійсним, скасування державної реєстрації та свідоцтва про право власності відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 12 листопада 2015 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь