Ухвала

іменем україни

4 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Попович О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бакумова Алла Валентинівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шишко Віктор Анатолійович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року,

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила витребувати з незаконного володіння

ОСОБА_4 та передати їй житловий будинок з прибудовами АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, що 28 грудня 2006 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, який зареєстровано у Державному реєстрі правочинів. 24 березня

2010 року їй стало відомо, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 червня 2008 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, укладеного 28 вересня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Тим же рішенням суд зобов'язав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» поновити реєстрацію права власності на вказаний будинок за ОСОБА_9 Додатковим рішенням цього ж суду від 7 жовтня 2008 року зобов'язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» скасувати реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_5 До участі у справі за вказаними рішеннями суду вона залучена не була. 10 жовтня 2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право власності на будинок за ОСОБА_9 Ухвалою апеляційного суду Харківської області від

26 травня 2010 року вказані судові рішення скасовані, а ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2012 року позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

За час дії судових рішень місцевого суду, 29 жовтня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладеного договір довічного утримання. 30 жовтня 2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право власності на будинок за

ОСОБА_4 У лютому 2009 року ОСОБА_9 померла.

Позивач вважала, що вона є власником спірного будинку, оскільки придбала його за відплатним договором, а майно вибуло з її володіння не з її волі, а на підставі рішень суду першої інстанції, які в подальшому були скасовані, тому вона має право витребувати належне їй нерухоме майно у

ОСОБА_4

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, укладений 28 вересня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; визнати недійсним договір купівлі продажу вказаного житлового будинку, який було укладено 28 грудня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначав, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належав ОСОБА_9 на праві приватної власності. 22 грудня 2007 року

ОСОБА_9 склала на його користь заповіт, за яким все своє майно, в тому числі і вказаний будинок заповіла йому. 29 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_9 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого право власності на домоволодіння перейшло до нього. 30 жовтня 2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. За життя ОСОБА_9 з'ясувалося, що на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2006 року ОСОБА_5 набув право власності на вказаний будинок.

За договором купівлі-продажу від 28 вересня 2006 року

ОСОБА_5 продав зазначений вище будинок ОСОБА_6, а останній за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року відчужив

ОСОБА_3, яка своє право власності на спірний будинок не зареєструвала. Крім того, 29 грудня 2009 року ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів із заявою щодо притягнення до відповідальності осіб, які скоїли відносно неї шахрайські дії, в якій визнавала, що правочин між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є недійсним, оскільки був вчинений за підробленими документами. Вказував, що за життя

ОСОБА_9 і до теперішнього часу він утримує будинок. Вважав, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 грубо порушують його право на майно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від

17 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 та передано ОСОБА_3 нерухоме майно- житловий будинок з прибудовами АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 право власності на нього.

Зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат. Скасовано арешти спірного житлового будинку та заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо цього майна до вирішення справи по суті, накладені ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 липня 2010 року та від

18 січня 2012 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 березня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, укладений

28 вересня 2006 року між ОСОБА_10, діючим від імені та в інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, який є власником будинку на підставі договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_9, апеляційний суд виходив із того, що спірний жилий будинок вибув із володіння власника ОСОБА_9 поза її волею, оскільки право власності на це майно було зареєстроване за ОСОБА_5 за неіснуючим рішенням суду.

Суд визнав, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 суперечить п. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки відсутня вимога додержання якої є необхідним для вчинення правочину, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Висновок апеляційного суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_9 була власником житлового будинку

АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від

15 лютого 2006 року у справі № 2-1498/06 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про визнання угоди купівлі - продажу дійсною і визнання права власності на житловий будинок, визнано угоду купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, укладену між

ОСОБА_5 та ОСОБА_9 дійсною; визнано за

ОСОБА_5 право власності на зазначений будинок.

На підставі вказаного заочного рішення 21 квітня 2006 року право власності на спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_5

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 вересня 2006 року ОСОБА_5 відчужив зазначений будинок ОСОБА_6 Право власності за останнім було зареєстрований 12 жовтня 2006 року на підставі дубліката договору купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_6 спірний житловий будинок.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від

17 червня 2008 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, укладеного 28 вересня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зобов'язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» поновити реєстрацію права власності на вказаний будинок за

ОСОБА_9 Додатковим рішенням цього ж суду від 7 жовтня 2008 року зобов'язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» скасувати реєстрацію права власності на спірний будинок за

ОСОБА_5

10 жовтня 2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право власності на будинок за

ОСОБА_9

29 жовтня 2008 року ОСОБА_9 уклала з ОСОБА_4 договір довічного утримання, відповідно до якого передала останньому у власність жилий будинок АДРЕСА_1. 30 жовтня 2008 року право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 травня

2010 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від

17 червня 2008 року і додаткове рішення цього ж суду від 7 жовтня

2008 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У подальшому ухвалою Дзержинського районного суду

м. Харкова від 19 січня 2012 року позов ОСОБА_9 залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (повторна неявка позивача в судове засідання).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 2 ст. 16 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ч. 1 ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням (абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними <nau://ukr09>»).

Згідно довідки Дзержинського районного суду м. Харкова від

21 січня 2008 року цивільна справа № 2-1498/06 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про визнання договору дійсним у суді не зареєстрована. За цим номером значиться інша справа (а. с. 211, т. 3).

Апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що спірний будинок вибув із володіння власника ОСОБА_9 поза її волею, а відтак остання мала право на відчуження будинку шляхом укладення договору довічного утримання з ОСОБА_4

Право власності на вказаний вище будинок зареєстровано за ОСОБА_4 з 30 жовтня 2008 року в установленому законом порядку, а тому, апеляційний суд прийшов до вірного висновку про визнання недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, укладений

28 вересня 2006 року між ОСОБА_10, діючим від імені та в інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_6, оскільки даний договір порушує права ОСОБА_4

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий В.С. Висоцька
Судді:О.В. Кафідова О.В. Попович

О.В. Умнова

І.М. Фаловська