Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2015 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Морозова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Швидкої І.О.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

До Черкаського районного суду з позовною заявою звернулося МТСБУ, в якій просить стягнути на його користь з відповідача в порядку регресу витрати пов'язані з виплатою страхового відшкодування у сумі 2728 грн. 35 коп.

У судове засідання представник позивача не прибув, проте від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами справи.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, не погоджуючись власне з самим розрахунком заподіяної шкоди та оглядом пошкодженого транспортного засобу, обґрунтовуючи свою позицію обставинами наведеними у письмовому запереченні та просили відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення відповідача та його представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови від 03 лютого 2014 року Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 ККпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп., постанова суду набрала законної сили.

За приписами п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На підтвердження вартості відновлювального ремонту, позивачем надано звіт про оцінку автомобіля «Део Сенс» д.н.з. НОМЕР_1 №22736 від 20 лютого 2014 року, яким встановлено, що сума матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «ДЕО Сенс» д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП становить 4772 грн. 05 коп. і саме 50% останньої суми та 750 грн. за оплату послуг аварійного комісара позивач просить стягнути.

Судом досліджено наказ МТСБУ №3789 від 18.07.2014 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3, відповідно до якого зобов'язано фінансове управління сплатити ОСОБА_3 шкоду заподіяну в результаті ДТП у сумі 1988 грн. 35 коп.

Відповідно до довідки №1 від 16.07.2014 року МТСБУ визначило розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих, винуватцем зазначений ОСОБА_1 як особа яка на момент ДТП не була застрахована.

На підтвердження здійснення страхового відшкодування додано платіжне доручення №6745 від 21 липня 2014 року на суму 1988 грн. 35 коп. на користь ОСОБА_3

Суд констатує, що відповідач не погоджуючись з позовними вимогами позивача у судовому порядку не оскаржив ні наказ МТСБУ про відшкодування шкоди №3789 від 18.07.2014 року ні власне сам звіт №22736 про оцінку автомобіля «Део Сенс» від 20 лютого 2014 року, а натомість заперечував щодо їх правовірності під час розгляду даної справи про стягнення з нього відповідного відшкодування.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 1 липня 2004 року (далі - Закон №1961) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону №1961 визначено, що суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Відповідно до ст. 5 Закону №1961 об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 Закону №1961 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону №1961 страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У відповідності до п. 9.2. ст. 9 Закону №1961розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Приписами п. 22.2 ст. 22 Закону №1961 встановлено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Згідно ст. 29 Закону №1961 у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу

з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того

власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на

стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до пп. а п. 41.1. ст. 41 Закону №1961 МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961 визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти

рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми

податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата

страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду

пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У відповідності до п. 36.5 ст. 36 Закону №1961 за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За приписами пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону №1961 МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на вищенаведені обставини справи суд вважає, що позивачем доведено ту обставину, що ним було здійснене відшкодування шкоди завданої з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому позовні вимоги в частині стягнення зазначеного відшкодування у сумі 1988 грн. 35 коп. підлягають до задоволення. Щодо вимоги стягнути витрати на оплату послуг аварійного комісара у сумі 740 грн., суд вважає що дана вимога до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Згідно п. 41.4. ст. 41 Закону №1961 МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.

Таким чином, суд вважає що витрати на оплату послуг аварійного комісара понесені МТСБУ несе сам позивач відповідно до п. 41.4 ст. 41 Закону №1961 і зазначені витрати не охоплюються вимогами пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону №1961.

Аналізуючи вищезазначені норми та надані суду матеріали справи, що обґрунтовують позов суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача з підстав наведених вище.

Судові витрати не підлягають стягненню з ОСОБА_1 оскільки він є інвалідом ІІ групи та звільнений від їх сплати відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, (ІПН НОМЕР_2) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ, Русанівський б-р, 8, код 21647131) суму відшкодування у розмірі 1988 (одну тисячу дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. 35 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через районний суд.

Повний текст рішення виготовлений 02 березня 2015 року

Суддя: В. В. Морозов