Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила визнати недійсним кредитний договір від 21 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»).

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 жовтня 2014 року її син ОСОБА_5 визнаний недієздатним у зв'язку з психічним захворюванням, а вона призначена його опікуном. На момент укладення вищевказаного кредитного договору син не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 травня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 21 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

У касаційній скарзі ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що 21 січня 2013 року був укладений кредитний договір між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_5, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 6 300 грн (а. с. 22).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2014 року ОСОБА_5 визнано недієздатним та призначено йому опікуна в особі його матері ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із положень ст. 225 ЦК України, згідно з якою правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін, пославшись на висновки судово-психіатричної експертизи, викладені в акті від 16 липня 2014 pоку, проведеної Донецьким обласним центром судово-психіатричної експертизи (а. с. 57).

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

З матеріалів справи вбачається, що експертиза, яка покладена в основу оскаржуваного судового рішення, призначена та проведена після винесення Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області рішення від 10 квітня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_6 недієздатним, тобто після закінчення судового розгляду, за результатами якого ОСОБА_5 визнано недієздатним з моменту ухвалення рішення у вказаній справі.

При цьому із зазначеного вище рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2014 року вбачається, що судом визнано недієздатним ОСОБА_5 на підставі іншої амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 12 березня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_5 виявляє стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїчна форма, емоційно-вольовий дефект, за своїм психічним станом у теперішній час на може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З висновку Донецького обласного центру судово-психіатричної експертизи від 16 липня 2014 року вбачається, що перед експертами було поставлене питання, чи страждає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, будь-якими психічними захворюваннями (душевною хворобою або недоумством), внаслідок чого він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними з 27 червня 2002 року по теперішній час.

Проте експерти зробили висновок, що ОСОБА_5 виявляє стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдну форму, емоційно-вольовий дефект (параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу - редакції МКХ-10), за психічним станом у теперішній час не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період підписання кредитних договорів від 25 грудня 2012 року та 21 січня 2013 pоку, а також підписання інших договорів від 24 грудня та 25 грудня 2012 року ОСОБА_5 також виявляв стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдну форму, емоційно-вольовий дефект (параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу - в редакції МКХ-10), за психічним станом на ці періоди був не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Тобто експерти вийшли за межі поставлених перед ними питань.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст. 159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Питання, які ставляться на вирішення перед експертами, мають формулюватися з урахуванням фактичних обставин справи, показів свідків та інших документів, які свідчать про стан особи на момент вчинення оспорюваного правочину.

У висновку вказано, що ОСОБА_5 у певний період часу (24 грудня, 25 грудня 2012 року, 21 січня 2013 року) не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а не саме у момент підписання конкретного кредитного договору від 21 січня 2013 року.

Зазначені вище обставини не були враховані судом.

Згідно із ч. ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Отже, висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що предметом позову був кредитний договір від 21 січня 2013 року, а суд визнав недійсним кредитний договір від 21 березня 2013 року.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним відповідно до ст. 225 ЦК України, судом залишено поза увагою та не надано належної правової оцінки тому, що на момент укладення кредитного договору ОСОБА_5 працював та продовжує працювати на підприємстві Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», стаж роботи 14 років.

Наведене свідчить про те, що суд на порушення ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то судове рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик