АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

06 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання рішення суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про встановлення порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року у задоволені заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування фактичних обставин справи.

ОСОБА_1 вказувала на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що дозвіл на реалізацію квартири не порушує право малолітньої дитини, яка в ній зареєстрована, на житло, оскільки після надання такого дозволу право дитини не припиняється.

Просила ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року скасувати та постановити нову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, які відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за аліментним договором у розмірі 104 000 грн., у задоволені зустрічного позову відмовлено.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - ВДВС Дарницького РУЮ) перебувають виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у загальній сумі 122 764,80 грн. При здійсненні виконавчих дій державним виконавцем було виявлено належне на праві власності боржнику майно, зокрема 13/50 частин домоволодіння загальною площею 171,5 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1, на які державним виконавцем накладено арешт.

Разом з цим, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації 11.12.2014 відмовлено в наданні дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрована та проживає малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказуючи, що зазначені обставини утруднюють виконання судового рішення, ОСОБА_1 просила суд встановити порядок виконання рішень, а саме у рахунок погашення боргу у сумі 122 764,80 грн. звернути стягнення на належну боржнику квартиру АДРЕСА_1 шляхом її реалізації з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення порядку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в заяві обставини до обставин зазначених в статті 373 ЦПК України не відносяться.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними виходячи з наступного.

Статтею 373 ЦПК України визначено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Конструкція зазначеної статті передбачає, що у процесі виконання виконавчого документа державним виконавцем можуть виникнути обставини, що перешкоджають або утруднюють примусове виконання. До таких можна віднести обставини, які свідчать про те, що майнове становище боржника не дає змоги виконати вимоги виконавчого документа у встановлені строки чи є спосіб або порядок виконання більш вигідний для боржника.

Порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з'ясовувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання рішення суду, суд дійшов правильного висновку про неможливість встановлення такого порядку виконання рішення суду, оскільки заявником фактично ставиться питання про зміну змісту судового рішення.

Доводи апеляційної скарги є безпідставним та ґрунтуються на довільному трактуванні апелянтом норми закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вказані у заяві обставини не є такими, що дають підстави для зміни порядку виконання рішення суду, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання рішення суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/11882/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13843/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.