АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5705/15 Головуючий 1 ін. - Тордія Е.Н.
Справа № 637/125/15
Категорія: сімейні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретарів - Варюшичевої А.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 22 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позивачка вказала, що з 06 серпня 2005 року перебувала з відповідачем в юридичному шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2015 року. На даний час ОСОБА_2 належним чином не виконує обов'язок щодо утримання їх спільної дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, під час сумісного проживання вони придбали майно, зокрема, автомобіль ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1, який був оформлений на ОСОБА_2

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 61 СК України, просила визнати за нею право власності на ? частину вказаного транспортного засобу.

В уточнених вимогах ОСОБА_3 вказала, що на даний час власником спірного автомобілю є мати відповідача - ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22 липня 2014 року. Тому просила визнати договір купівлі-продажу недійсним та визнати за нею право власності на ? частину автомобіля «ВАЗ-21104», державний номер НОМЕР_1, та стягнути на її користь компенсацію за цю частину транспортного засобу в розмірі 30 000 грн. 00 коп.

ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що позивачка надавала згоду на продаж спірного майна. До того ж він приймає участь у вихованні та утриманні їх спільної дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 22 червня 2015 року до участі у справі залучено другого відповідача - ОСОБА_4, яка позов не визнала, посилаючись не його безпідставність.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 22 червня 2015 року, уточненому ухвалою цього ж суду від 01 липня 2015 року, позов задоволено частково.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто компенсацію за ? частину вартості автомобіля ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1, в розмірі 30 491 грн. 25 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що зазначеним правочином купівлі-продажу права позивачки не порушені, оскільки автомобіль ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1 продано під час шлюбу та у період спільного проживання подружжя і ведення ними спільного господарства; до теперішнього часу він був і є безробітнім, не мав та не має джерел доходів; крім того, кошти, отримані від продажу, частково було використано для компенсації завданої ним шкоди через пожежу, що сталася з його вини на колишній роботі.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійсненням подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено в ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо іншого не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в юридичному шлюбі, зареєстрованому 06 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 44. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2015 року шлюб розірвано.

Під час сумісного проживання подружжя придбали майно, зокрема, автомобіль ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1, який був оформлений на ОСОБА_2

Оскільки автомобіль є неподільним майном, у разі спору між подружжям питання про залишення автомобіля одному з них і присудження грошової компенсації за частку в майні іншому розв'язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його часток у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Задовольняючи позов в частині стягнення ? частини вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що цей автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правових підстав для відступлення від рівності часток не встановлено. ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_3 здійснив відчуження цього автомобілю та особисто отримав від ОСОБА_4 кошти за спірне майно.

Визначаючи розмір компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивачки, суд взяв до уваги наданий ОСОБА_3 в якості доказу Довідку-рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОМ» про продаж автомобілю ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1 вартістю 60 000 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги.

В суді апеляційної інстанції відповідачі пояснили, що автомобіль продано матері ОСОБА_2 за 27 000 грн. 00 коп. з метою погашення боргів та відшкодування шкоди, заподіяної з вини останнього на роботі.

Однак клопотання про призначення по справі відповідної експертизи щодо визначення вартості майна відмовились заявляти з посиланням на скрутне матеріальне становище.

Згідно частин 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна. Згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Письмова згода позивачки на продаж спірного автомобіля в матеріалах справи відсутня. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

В частині позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, рішення суду не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 313, 307 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді