Справа № 159/4824/14-ц
Провадження № 2/159/32/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 26 лютого 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Миронюка М.Г.

з участю секретаря Посполітак Г.О.

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зеленської сільської Ради, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_9 про визнання недійсним Державного акта на право власності та визнання незаконним та скасування рішення Зеленської сільської Ради ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в Ковельський міськрайонний суд з позовом до Зеленської сільської Ради, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_9 про визнання недійсним Державного акта на право власності.

Позивачка обґрунтувала свої вимоги тим, що у 1993 р. нею було досягнуто попередньої домовленості з Зеленським сільським головою ОСОБА_10 про виділення їй земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0,12 га для будівництва індиві дуального житлового будинку.

На той час ця земельна ділянка використовувалася для городництва в порядку самозахоплення ОСОБА_11

В обмін на звільнення земельної ділянки ОСОБА_11 попросила придбати їй фундаментні блоки Ф5С і доставити їх на земельну ділянку її до ньки ОСОБА_9, яка розташована по АДРЕСА_2.

15.03.1994 р. фундаментні блоки були нею придбані, що підтверджу ється товаро - транспортною накладною від 15.03.1994 р. № 004438 і доставлені за вищезазначеною адресою.

В зв'язку з тривалою хворобою Зеленського сільського голови ОСОБА_10 рішення про виділення їй земельної ділянки не було прийнято, а згодом сіль ським головою став ОСОБА_12, який в дане питання не вник з незрозумілих їй причин.

В 1994 р. вона приступила до будівництва житлового будинку на цій земе льній ділянці, для чого між нею та будівельним підприємством "Ковельський агробуд" було укладено контракт

Позивачка посилаючись на ч. 1 ст. 119 ЗК України згідно якої громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не ма ють документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділян ку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про пе редачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділян ки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Вона вважає, що набула права користування даною земельною ділянкою за набувальною давністю.

Згідно ч. 1 ст. 120 цього Кодексу у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні ін шої особи, припиняється право власності, право користування земельною ді лянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ді лянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначен ня.

Як добросовісний користувач спірною земельною ділянкою, яка протягом бі льше 15-ти років користується цією земельною ділянкою, позивачка вважає, що має пріоритетне право на отримання у користування або власність земельної ділянки.

Позивач вказує, що у разі завершення будівництва і набуття права власності на нього у неї виникне право власності на спірну земельну ділянку.

Позивачка також зазначає, що на підставі рішення від 31.12.1993 р. № 17/1 Зеленської сільської ради було видано Державний акт на право власності на землю від 27.03.1995 р. серії ВЛ № 00035 відповідачці ОСОБА_4 про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої на території с. Воля Ковельська, Зеленської сіль ської ради Ковельського району, хоча земельна ділянка їй не виділялась, а виділялась лише сестрі відповідачки ОСОБА_9.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель держа вної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або ор ганів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Ко дексом або за результатами аукціону.

Позивачка вважає, що оскільки відповідач Зеленська сільська рада не приймала рішення про виділення земельної ділянки відповідачці ОСОБА_4, оспорюва ний Державний акт було видано без законних на те підстав та ще й на земельну ділянку більшої площі (іншу земельну ділянку), право власності на земель ну ділянку відповідачкою набуто незаконно, а відтак державний акт підлягає скасуванню.

У 2003 р. ОСОБА_4 зверталася до Ковельського район ного місцевого суду з позовом про усунення перешкод володіння да ною земельною ділянкою, знесення спорудженого житлового будинку та стяг нення моральної шкоди.

Рішенням від 18.09.2003 р., залишеним в силі ухвалою від 19.11.2003 р. апеляційного суду Волинської області по справі № 22ц-1270 у задоволенні по зову ОСОБА_4відмовлено в повному обсязі.

Незаконно виданий відповідачці державний акт на право власності на земельну ділянку створює перешкоди в набутті права власності на спірну зе мельну ділянку або права користування нею.

Позивачка просить визнати недійсними Державний акт на право власності на землю від 27.03.1995 року серії ВЛ №00035, який виданий Зеленською сільською Радою Ковельського району ОСОБА_4 на підставі рішення від 31.12.1993 р. № 17/1 Зеленської сільської ради Ковельського району про пере дачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої на території с. Воля Ковельська Зеленської сільської ради Ковельського району.

В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та просить визнати незаконним та скасувати рішення від 31.12.1993 р. № 17/1 Зеленської сільської ради, на підставі якого було видано Державний акт на право власності на землю від 27.03.1995 р. серії ВЛ № 00035 ОСОБА_4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої на території с. Воля Ковельська Зеленської сіль ської ради Ковельського району.

Зазначене рішення позивачка оспорює з підстав, що спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні позивачки, так як їй було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в с. Воля Ковельська по АДРЕСА_2, і тому їй у відповідності до ч. 5 ст. 17 ЗК України (1990 р.) не можна було безоплатно передавати у власність вищенаведену земельну ділянку.

Позивачка вважає, що оскільки Зеленська сільська рада при винесенні рішення № 17/1 від 31.12.1993 року, в частині безоплатної передачі ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0,12 га., діяла з порушенням вимог ч. 5 ст. 17 ЗК України (1990 р.), надала у власність земельну ділянку без врахування того, що ОСОБА_4 не була користувачем земельної ділянки ( земельна ділянка не була раніше надана їй), тому рішення № 17/1 від 31.12.1993 року Зеленської сільської ради підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Просить визнати незаконним та скасувати рішення Зеленська сільська ради Ковельського району № 17/1 від 31.12.1993 року в частині безоплатної передачі ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0,12 га.

Суд заслухавши пояснення сторін, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, дослідивши письмові докази подані сторона у справі прийшов до висновку, що у позові слід у позові ОСОБА_1 до Зеленської сільської Ради, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_9 про визнання недійсними Державного акта на право власності на землю від 27.03.1995 року серії ВЛ №00035, виданого Зеленською сільською Радою Ковельського району ОСОБА_4 та рішення Зеленської сільської Ради від 31.12.1993 р. в частині безоплатної передачі земельної ділянки ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю вимоги.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Зеленської сільської Ради № 17/1 від 31.12.1993 року ОСОБА_4 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,12 га.

На підставі цього рішення ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на землю від 27.03.1995 року серії ВЛ №00035, що розміщена на території с. Воля Ковельська Зеленської сільської Ради.

Рішенням Ковельського районного суду від 18.09.2003 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди та ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 19.11.2003 року було встановлено, що на належній ОСОБА_4 на праві приватної власності земельній ділянці відповідачка ОСОБА_1 самовільно збудувала власний житловий будинок у 1995 році У позові ОСОБА_4 було відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності звернення її до суду за захистом порушених прав.

Цим же рішенням Ковельського районного суду від 18.09.2003 року встановлено, що ОСОБА_4 підставно отримала земельну ділянку, що стверджується будівельним паспортом на забудову, який виданий 11.01.1990 року госпрозрахунковим проектно - виробничим архітектурним бюро на прізвище ОСОБА_4, технічною документацією по виготовленню Державного акта на право приватної власності земельної ділянки на ім'я позивачки ОСОБА_4, державним актом на право приватної власності земельної ділянки ОСОБА_4 в с. Воля Ковельська Ковельського району.

Згідно ст.61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України вищевказані обставини, які встановлені рішенням Ковельського районного суду від 18.09.2003 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди не доказується у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Зеленської сільської Ради, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_9 про визнання недійсними Державного акта на право власності на землю від 27.03.1995 року серії ВЛ № 00035, виданого Зеленською сільською Радою Ковельського району ОСОБА_4 та рішення Зеленської сільської Ради № 17/1 від 31.12.1993 року .

Доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка рішенням від 31.12.1993 р. № 17/1 Зеленською сільською радою не виділялась спростовується копією рішення Зеленської сільської Ради від 31.12.1993 року № 17/1 "Про передачу земель у приватну власність" та додатком до нього, яке надійшло з Державного архіву Волинської області на запит суду за клопотанням позивачки та показами свідка ОСОБА_12, який на момент прийняття цього рішення працював сільським головою, і тому судом відхиляються. Як вбачається з додатку до цього рішення ОСОБА_4 виділена земельна ділянка площею 0,12 га.

Суд також вважає, що посилання позивачки на те, що відсутні докази того, що станом на 31.12.1993 року ОСОБА_4 була користувачем земельної ділянки в АДРЕСА_1, а тому їй у відповідності до ч. 5 ст. 17 ЗК України (1990 р.) не можна було безоплатно передавати у власність вищевказану земельну ділянку не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються , оскільки відповідно до ст. 17 ч.3 ЗК України ( редакція1990 р.) дозволялось передавати громадянам у власність земельні ділянки із земель запасу.

Згідно ст. 17 ч. 3 ЗК України громадяни заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної , міської Рад народних депутатів, а в разі відмови - до районної , міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання та склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку її відведення.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні не довела, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_4 не із земель запасу.

Суд також прийшов до висновки, що доводи позивачки про те, що відповідно до ст. 119 ч.1 ЗК України ( в редакції 2001 року) вона набула право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 за набувальною давністю, так як 15 років добросовісно користується цією земельною ділянкою не грунтуються на вимогах закону та суперечать фактичним обставинам справи, оскільки дана земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, яка має на цю земельну ділянку правовстановлюючий документ, і яка в 2003 році зверталась в Ковельський районний суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, і цим рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 самовільно побудувала на земельній ділянці, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, свій житловий будинок.

Безпідставним є посилання позивачки на ст.120 ч.1 ЗК України, що у разі завершення будівництва і набуття права власності на нього у неї виникне право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, оскільки зазначена норма Закону передбачає перехід права власності або користування на земельну ділянку в разі набуття права власності на жилий будинок на який є правовстановлюючі документи. Позивачка ОСОБА_1 самовільно звела житловий будинок на земельній ділянці ОСОБА_4 в неї відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, і тому дана норма закону в цьому випадку не може бути застосована.

Судом відхиляються доводи позивачки про те, що відповідач Зеленська сільська Рада при видачі ОСОБА_4 Державного акта на право власності на землю порушила вимоги ст. 116, 118 ЗК України в редакції Закону на 11.01.2005 року і незаконно видала Державний акт на право власності на землю, оскільки ОСОБА_4 отримала Державний акт 27 березня 1995 року і на час оформлення і отримання відповідачкою Державного акта на право власності на землю діяли норми Земельного кодексу України 1990 року.

Не ґрунтуються на вимогах Закону і доводи позивачки про те, що підставою для визнання Державного акта на право власності на землю серії ВЛ № 00035 від 27 березня 1995 року недійсним є підписання його секретарем Зеленської сільської Ради , а не головою, оскільки допитний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який на той час був сільським головою, показав, що у разі його відсутності обов'язки сільського голови виконувала секретар сільської Ради, яка видала державний акт ОСОБА_4

Безпідставним , на думку суду, є посилання позивачки , що при видачі ОСОБА_4 Державного акта на право власності на землю серії ВЛ № 00035 від 27 березня 1995 року було порушено п.2.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999року за № 43, оскільки дана Інструкція затверджена після отримання ОСОБА_4 Державного акта на право власності на землю.

Посилання позивачки на те, що оригінал Державного акта на право власності на землю серії ВЛ № 00035 від 27 березня 1995 року не відповідає його ксерокопії, яка є в цивільній справі за 2003 рік є надуманим, оскільки оглянутий оригінал Державного акта серії ВЛ № 00035 від 27 березня 1995 року і його ксерокопія є ідентичними, і тому судом цей довод позивачки відхиляється.

Крім цього, згідно ст. 3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 15 ч.2 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні позивачці ОСОБА_1 земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 0,12 га не виділялась, вона самовільно на цій зельній ділянці побудувала житловий будинок, що встановлено рішенням Ковельського районного суду від 18.09.2003 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, і тому підстав для звернення до суду відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України та ст. 15 ЦК України в позивачки не має, оскільки її права не порушено.

Відповідачка ОСОБА_4 просила застосувати до даних правовідносин строки позовної давності подавши відповідне клопотання в судовому засіданні.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Зеленської сільської Ради, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_9 про визнання недійсними Державного акта на право власності на землю від 27.03.1995 року серії ВЛ №00035, виданого Зеленською сільською Радою Ковельського району ОСОБА_4 та визнання незаконним і скасування рішення Зеленської сільської Ради № 17/1 від 31.12.1993 року в частині надання ОСОБА_4 земельної ділянки у приватну власніть є надуманим, не ґрунтується на вимогах закону, і тому у задоволенні цього позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду, так як в 2003 році при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди їй було відомо про наявність в ОСОБА_4 Державного акта на право власності на землю серії ВЛ № 00035 від 27 березня 1995 року , ОСОБА_1 видачу Державного акта ОСОБА_4 при розгляді цивільної справи в 2003 році не оспорювала, але оскільки суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову за безпідставністю вимог, то не застосовує в даному випадку положення ст.267 ч.3 ЦК України, які просила застосувати відповідач ОСОБА_4.

В ході судового розгляду ОСОБА_1подала заяву про поновлення строку позовної давності у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним Державного акта на право власності на землю серії ВЛ № 00035 від 27 березня 1995 року.

Згідно ст. 267 ч.5 ЦК України , якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд, вважає , що причини пропущення строку позовної давності ОСОБА_1 які вказані в її заяві є неповажними .

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що право позивачки ОСОБА_1 не порушено , їй відмовлено в позові за безпідставністю вимог , а тому підстав для застосування положення ст. 267 ч. 5 ЦК України в суду немає , і тому заява ОСОБА_1 про поновлення строку позовної давності до задоволення не підлягає.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі , які понесла позивачка ОСОБА_1по сплаті судового збору залишаються за позивачкою.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215,218 ЦПК України на підставі ст.3 ч.1, 61 ч. 3 , ст. 17 ЗК України (редакція 1990 року),ст. ст.119, 120 ЗК України (редакція 2001 року), ст. 15 , 267 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до Зеленської сільської Ради, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_9 про визнання недійсними Державного акта на право власності на землю від 27.03.1995 року серії ВЛ №00035, виданого Зеленською сільською Радою Ковельського району ОСОБА_4 та рішення Зеленської сільської Ради № 17/1 від 31.12.1993 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 березня 2015 року.

Головуючий:М. Г. Миронюк