Справа № 127/4454/15-ц
Провадження № 2/127/2594/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» про повернення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.07.2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір № 1973800, у Вінницькому відділенні ПАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення 0199 ОСОБА_3 Банк прийняв, а вкладник передав золото 999,9 проби загальною вагою 129 грам на строк 6 місяців. Відповідно до п. 2.4 Договору, Банк нараховує відсотки вкладнику на вклад розмірі 1% річних.

Після закінчення строку договору відповідачем у відповідності до п. 3.4.5. Договору було перераховано вклад та нараховані по ньому проценти на поточний рахунок позивача, відкритий в установі банку. Проте в подальшому виплата грошових коштів не здійснювалась.

19.12.2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір № 2088460, в особі начальника відділення 0199 ОСОБА_3 банк прийняв, а вкладник передав грошові кошти в сумі 7000 євро на строк 3 місяці. Відповідно до п. 2.4 Договору, Банк нараховує відсотки вкладнику на вклад розмірі 10% річних. У відповідності до п. 3.4.5. Договору банк зобовязався повернути Позивачу-1 вклад в кінці строку розміщення вкладу шляхом перерахування коштів на рахунок. Проте виплата грошових коштів не здійснюється.

19.01.2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір № 2108262, в особі начальника відділення 0199 ОСОБА_3 банк прийняв, а вкладник передав грошові кошти в сумі 20 000 грн. на строк 1 місяць. Відповідно до п. 2.4 Договору, Банк нараховує відсотки вкладнику на вклад розмірі 20,14% річних. У відповідності до п. 3.4.5. Договору банк зобовязався повернути ОСОБА_1 вклад в кінці строку розміщення вкладу шляхом перерахування коштів на рахунок. Проте виплата грошових коштів не здійснюється.

11.07.2015 року між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір № 1973682, в особі начальника відділення 0199 ОСОБА_3 банк прийняв, а вкладник передав золото 999,9 проби загальною вагою 462 грама на строк 6 місяців. Відповідно до п. 2.4 Договору, банк нараховує відсотки вкладнику на вклад розмірі 1% річних.

Після закінчення строку договору відповідачем у відповідності до п. 3.4.5. Договору було перераховано вклад та нараховані по ньому проценти на поточний рахунок позивача, відкритий в установі банку. Проте в подальшому виплата грошових коштів не здійснювалась.

11.07.2014 року між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір № 1973672, в особі начальника відділення 0199 ОСОБА_3 банк прийняв, а вкладник передав грошові кошти в сумі 10580 дол. США на строк 3 місяці. Відповідно до п. 2.4 Договору банк нараховує відсотки вкладнику на вклад розмірі 12,5% річних. У відповідності до п. 3.4.5. Договору банк зобовязався повернути ОСОБА_2 вклад в кінці строку розміщення вкладу шляхом перерахування коштів на рахунок. Проте виплата грошових коштів не здійснюється.

13.10.2014 року між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір № 2044057, в особі начальника відділення 0199 ОСОБА_3 Банк прийняв, а вкладник передав гроші кошти в сумі 290 дол. США на строк 3 місяці. Відповідно до п. 2.4 Договору, Банк нараховує відсотки вкладнику на вклад розмірі 11,0% річних. У відповідності до п. 3.4.5. Договору банк зобовязався повернути позивачу вклад в кінці строку розміщення вкладу шляхом перерахування коштів на рахунок. Проте виплата грошових коштів не здійснюється.

Відповідач відмовляється добровільно повернути кошти, в звязку з чим позивачі звернулися з відповідним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві з урахуванням коштів повернутих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач ОСОБА_2 згідно заяви просив справу слухати у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в ході судового розгляду заперечував проти задоволення позову, надавши письмові заперечення.

Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду.

Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.07.2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір № 1973800, у відповідності до якого ОСОБА_1 здійснила вклад в ПАТ КБ «Надра» золото 999,9 проби вагою 129 грам на строк до 11.01.2015р. з виплатою 1% річних.

19.12.2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір № 2088460, у відповідності до якого ОСОБА_1 здійснила внесок (вклад) у сумі 7000 євро на строк до 19.03.2015 року з виплатою 10% річних.

19.01.2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір № 2108262, у відповідності до якого ОСОБА_1 здійснила внесок (вклад) у сумі 20000 грн. на строк до 19.02.2015р. з виплатою 20,14% річних.

11.07.2015 року між ОСОБА_2 та Відповідачем укладено договір № 1973682, у відповідності до якого ОСОБА_2 здійснив вклад в ПАТ КБ «Надра» золото 999,9 проби вагою 462 грама на строк до 11.01.2015 року з виплатою 1% річних.

11.07.2014 року між ОСОБА_2А та відповідачем укладено договір № 1973672, у відповідності до якого ОСОБА_2А здійснив внесок (вклад) у сумі 10580 дол. США на строк до 11.10.2015р. з виплатою 12,5% річних.

13.10.2014 року між ОСОБА_2 та Відповідачем укладено договір № 2044057, у відповідності до якого ОСОБА_2 здійснив внесок (вклад) у сумі 290 дол. США на строк до 13.01.2015 року з виплатою 11% річних.

Після закінчення строку дії договору Позивачі зверталися до Відповідача з вимогою повернути суму внеску, а також нараховані, але не виплачені проценти на внесок, однак відповідач дану вимогу не виконав.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачем виплачено кошти в сумі по 200000 гривень.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За правилами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

З матеріалів справи вбачається, що зі спливом строку, встановленого договорами банківського вкладу (депозиту) позивачу було перераховано лише частину коштів, однак іншу частину вкладу останні не мали реальної можливості отримати та розпорядитися ними з підстав відмови банку у виконанні договірних зобовязань.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 ПАТ КБ «Надра» віднесений до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року № 26 з 06 лютого 2015 року введено в ПАТ КБ «Надра» тимчасову адміністрацію на три місяці та рішенням від 23 квітня 2015 року № 85 продовжено строк дії тимчасової адміністрації до 05 червня 2015 року.

За змістом наведеної вище ст. 1074 ЦК України випадки обмеження прав клієнтів щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунках, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року (з наступними змінами та доповненнями), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини, тобто у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми вказаного вище закону є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунка вкладників.

Доводи відповідача щодо безпідставності стягнення коштів з банку під час дії тимчасової адміністрації не заслуговують на увагу, оскільки запровадження тимчасової адміністрації у банку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, так як Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не скасовує право на звернення до суду за захистом порушеного права, а лише визначає умови і порядок захисту прав вкладників-фізичних осіб у зв'язку із здійсненням тимчасової адміністрації банку.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині стягнення суми боргу.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то вимога в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки ні договором банківського вкладу, ні законом, який регулює правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачена така відповідальність за невиконання зобов'язання як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судомами, зокрема, коли право на відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобовязань, що підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими врегульовано такі зобовязання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як зазначалося, ні договором, ні чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносин, що виникли між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди, в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068, 1074 ЦК України ст.ст. 10, 11, 60, 88, 110,209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 cуму боргу за договором № 2088460 від 19.12.2014 року 4038 (чотири тисячі тридцять вісім) євро 31 цент.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 загальну суму боргу за договором № 1973682 від 11.07.2014 року 143870 (сто сорок три тисячі вісімсот сімдесят) гривень 33 копійки; за договором № 1973672 від 11.07.2014 року 10642 (десять тисяч шістсот сорок два) долари 33 центи США.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час його проголошення в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя