Провадження № 2/161/4461/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря - Жиловаги І.П.

представника позивача - Мельник В.М.,

відповідача - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2015 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що 24 липня 1995 року між АБ «Брокбізнесбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 46, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 1000 грн. строком з 24.07.1995 року по 24.07.1998 року. Банк належним чином виконав умови договору та надав відповідачу кошти. Однак, позичальник отримавши та користуючись кредитними коштами свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, не повертає суму боргу та не сплачує проценти за користування ним, а в результаті чого заборгованість за кредитним договором на 18.05.2015 року становить 7039,35 грн. Вважає, що банком пропущено строк на звернення до суду із позовними вимогами до відповідача з поважних причин, так як із 10.06.2014 року у ПАТ «Брокбізнесбанк» введено тимчасову адміністрацію, і було виявлено наявну заборгованість за кредитним договором. Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 46 від 24 липня 1995 року в розмірі 7039,35, стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила поновити пропущений банком строк на звернення до суду за захистом порушених прав, позовні вимоги задовольнити та стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив що заявлені позивачем причини пропуску строку позовної давності не є поважними, а тому просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропущеним строком позовної давності.

Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 24 липня 1995 року АБ «Брокбізнесбанк» та відповідач уклали кредитний договір на видачу споживчого кредиту № 46, за умовами якого банк надав відповідач поновлюючий відкрити кредит по формі відкриття кредитної лінії в сумі 100000000 крб. строком на три роки з 24 липня 1995 року по 24 липня 1998 року на умовах, визначених даним договором (а.с.5). Факт видачі коштів відповідачу підтверджується копією видаткового касового ордеру № 5 від 24.07.1995 року (а.с.6).

Так, спірні правовідносини щодо укладення договору позики і отримання грошей виникли до 1 січня 2004 року, а тому їх регулювання здійснюється на підставі норм ЦК України (в редакції 1963 року). Положення ЦК України може застосовуватися до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати у вказаних правовідносинах після набрання ним чинності (наприклад, можливість застосування ст. 625 ЦК України, виходячи з того, що обов'язок по поверненню отриманих за договором позики коштів виник після 1 січня 2004 року).

Згідно ст. 374 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Стаття 161 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Із поданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що станом 18.05.2015 року банком відповідачу ОСОБА_2 нараховано заборгованість у розмірі 7039,35 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1000 грн., індексації простроченої заборгованості у розмірі 5535,06 грн. та 3 % річних у розмірі 504,29 грн. (а.с.5).

Відповідно до вимог ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 72 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено скорочені строки позовною давність в шість місяців щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

В розумінні норм статті 76 ЦК (в редакції 1963 року), перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно вимог ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року), позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно вимог ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року), закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В той же час, суд вважає, що поважними причинами для поновлення строку позовної давності можуть визнані такі обставини, які утруднюють або роблять неможливим пред'явлення позову в установлений законом строк особою, право якої порушено.

Як встановлено судом кредитний договір між сторонами було укладено на строк 24 липня 1995 року по 24 липня 1998 року. Таким чином, суд вважає, що право вимоги виникло в банку після закінчення строку дії договору, тобто після 24 липня 1998 року. Окрім того, обставини на які посилається позивач щодо поважності причин пропущення строку позовної давності, а саме введення тимчасової адміністрації в банк (а.с.13-15), не є поважними та не переривають строків позовної давності. Доказів що свідчать про те, що у період після закінчення дії кредитного договору та до 10.06.2014 року АТ «Брокбізнесбанк» було позбавлено можливості звернутися за захистом своїх порушених прав суду в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України надано не було.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215 ЦПК України, на підставі п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції від 2004 року), ст.ст. 71, 72, 75, 76, 80, 161, 374 ЦК України (в редакції 1963 року), суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.