22-ц/775/744/2015(м)
Головуючий у І-й інстанції Хараджа О.О.
Суддя-доповідпч Сорока Г.П. категорія 53
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Сорока Г.П.,

суддів Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П.,

при секретарі Меркуловій Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі за текстом ПАТ «Азовзагальмаш») та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4312,89грн., середній заробіток в сумі в сумі 8130,50грн., середній заробіток за час розгляду справи по день ухвалення рішення, моральну шкоду у розмірі 1000грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в період її роботи відповідач заборгував заробітну плату, яку не сплатив при звільненні, чим порушив її право на оплату праці, а тому повинен їй погасити заборгованість по заробітній платі а також сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення рішення і відшкодувати моральну шкоду, заподіяну порушенням її трудових прав.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області (заочним) від 30 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Азовзагальмаш» задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у сумі 4326,22грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2333,10грн. з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з суми середнього заробітку передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, а також 300грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього - 6959,32грн.

Також стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при вирішенні справи у її відсутності суд не звернув уваги на причину її відсутності на роботі в день звільнення, а також те, що раніше судом виносився судовий наказ про стягнення заборгованості, що призвело до неправильних висновків та необґрунтованого обмеження відшкодування середнього заробітку днем звернення до суду з позовною заявою.

Позивачка раніше в судовому засіданні 07.07.2015 року доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення рішення. Після оголошеної судом перерви позивачка в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, посилаючись на неможливість явки у зв'язку з перебуванням за межами міста.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на апеляційну скаргу та будь-яких заяв суду не подав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення виклику до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.305 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про можливість закінчення розгляду справи у відсутності сторін без фіксації судового засідання технічними засобами фіксації згідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка в період з 27.05.2010 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ "Азовзагальмаш", 29.09.2014року була звільнена з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

За період роботи їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, але не в повному обсязі. Згідно наданої відповідачем довідки сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обов'язкових податків та зборів перед ОСОБА_2 за період її роботи складає 4326,22грн.

Виходячи з того, що заборгованість по заробітній платі перед позивачкою відповідач не погасив, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вказана сума невиплаченої заробітної плати підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Вирішуючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивачка не працювала та не надала доказів про звернення із заявою до відповідача про сплату їй заборгованості, а також того, що відповідач не надав доказів що заборгованість утворилась не з його вини, суд дійшов до висновку, що за рахунок відповідача на користь позивачки підлягає стягненню відшкодування середнього заробітку за період з дня подачі позову до суду по день ухвалення рішення, тобто з 17.03.2015року по 30.04.2015року, що складає 33 робочих днів та становить 2333,10 грн. з урахуванням графіку роботи позивачки та середньоденного заробітку в сумі 70,70грн.

Приймаючи рішення за позовом про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати та не проведення з нею повного розрахунку при звільненні позивачці діями відповідача така шкода заподіяна, оскільки порушено її право на оплату праці, що призвело до душевних страждань, викликаних істотністю вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати, що потребувало від неї вжиття додаткових заходів для налагоджування свого життя. З урахуванням обставин справи, характеру та тривалості душевних страждань суд визначив компенсацію моральної шкоди у грошовому вираженні у розмірі 300грн.

З висновками суду щодо стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права. В своїй апеляційній скарзі позивачка не навела будь-яких обставин та не надала апеляційному суду жодних доказів, які б впливали на правильність даних висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині вирішення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно зі ст.ст.47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Зі справи вбачається, що позивачка була звільнена з підприємства 29.09.2014 року. На час звільнення відповідач перед позивачкою мав заборгованість по заробітній платі, яка утворилась за серпень та вересень 2014 року, що підтверджується довідкою підприємства (а.с.22). Загальна сума заборгованості по заробітній платі складає 4326,22грн. В день звільнення заборгована сума по заробітній платі не була виплачена та не сплачена на час розгляду справи і ці обставини відповідач не оспорював в суді першої інстанції та не оспорив в апеляційному суді.

Зі справи також вбачається, що в день звільнення позивачка не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с.25).

Позивачка не надала суду доказів того, що вона зверталась із заявою до відповідача про виплату їй заборгованої суми заробітної плати.

Між тим, як вбачається зі справи №264/9391/14-ц (провадження №2-н/264/1296/2014) за заявою прокурора Іллічівського району м.Маріуполя від 26.11.2014 року, поданою до суду в інтересах позивачки, Іллічівським районним судом м.Маріуполя 28.11.2014 року був виданий судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі, який був скасований ухвалою суду від 26.01.2015 року.

З позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачка звернулася 17.03.2015 року, тобто після скасування судового наказу.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116,117 КЗпП України, позивачка має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.11.2014 року по день ухвалення рішення, оскільки з вини відповідача заборгованість по заробітній платі позивачці не погашена на цей час і доказів про сплату заборгованості відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Однак, вирішуючи справу, суд першої інстанції дані обставини не з'ясував та не прийняв до уваги, що призвело до помилкового висновку про те, що середній заробіток підлягає стягненню з дня звернення позивачки до суду з позовною заявою. У зв'язку з цим рішення суду в частині стягнення середнього заробітку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Відповідно до наданого відповідачем графіку №3-3 для працюючих у три зміни з робочим днем тривалістю 8 годин (а.с.26) середньостатистична кількість робочих днів позивачки за період з 27.11.2014 року по 28.07.2015 року (включно) складає 167 робочих днів і за цей час з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно наданого позивачкою розрахунку середньоденна заробітна плата позивачки складає 70,70грн. (а.с.11). В апеляційному суді позивачка підтримала цей розрахунок та просила його застосувати при вирахуванні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач в суді першої інстанції з даним розрахунком середньоденної заробітної плати погодився, визнав його вірним, що підтверджується заявою представника відповідача (а.с.24). На запит апеляційного суду будь-яких розрахунків відповідач не надав та не оспорив правильність проведеного позивачкою розрахунку середньоденної заробітної плати.

Тому, виходячи з положень ч.1 ст.61 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне прийняти, що середньоденна заробітна плата позивачки становить 70,70грн.

З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2014 року (з дня подачі заяви про видачу судового наказу) по 28.07.2015 року (день ухвалення рішення апеляційним судом) у розмірі 11806,90грн. (167дн.Х70,70грн.), оскільки невиплата позивачці заробітної плати мала місце з вини відповідача.

Підстав для стягнення середнього заробітку з дня звільнення по день звернення до суду із заявою про видачу судового наказу не має, оскільки позивачка в день звільнення не працювала та не надала суду доказів, що вона зверталась на підприємство із заявою про проведення розрахунку до виникнення спору в суді.

Таким чином позов ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню і з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2014 року по 28.07.2015 року у розмірі 11806,90грн. з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати роботодавцем.

Відповідно, з абзацу другого резолютивної частини рішення підлягаю виключенню слова та цифри «а всього 6959,32грн.».

Апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду в решті частини колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати і цей позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2014 року по 28 липня 2015 року у розмірі 11 806 (одинадцять тисяч вісімсот шість) гривень 90 копійок з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати при її виплаті роботодавцем.

Виключити з абзацу другого резолютивної частини рішення слова та цифри «а всього - 6959,32грн.»

В решті частини рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 121 гривень 80 копійок

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

Принцевська В.П.