Справа № 459/1499/15 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/6262/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахти «Межирічанська» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля», ДП «Шахта «Бендюзька» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання, -

встановила:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Судом постановлено стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» в користь ОСОБА_2 10000 (десять тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди та вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржило ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахти «Межирічанська». В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначає що при вирішенні спору суд першої інстанції не взяв до уваги п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Крім того, не врахував того, що в даному випадку вини шахти в тому, що позивач отримав профзахворювання немає, так як зі сторони власника не було вчинено ніяких протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих і небезпечних умов праці, які б спричинили таке захворювання. Вказує на те, що, виходячи з положень ст. 23 ЦК України, при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди судом невстановлений характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Вважає, що фат моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, на підставі висновку МСЕК, є недоведеним позивачем. Посилаючись на ст. 233 КЗпП України та п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», апелянт також вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, питання про його поновлення не порушував.

На підставі викладених обставин, вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню та просить суд ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 60-62).

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без здійснення фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач понад 21 рік працював у шкідливих умовах праці на різних посадах в шахтах ДП «Львіввугілля» (а.с.19-20).

Як вбачається із довідки Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК серії ЛВА -2 №014988 від 14.12.2006 року позивачеві, на підставі акту МСЕК №1328, вперше і безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням з 21.10.2006 року, із яких 30% хронічна радикулополіневропатія, 20% хронічний бронхіт , та третю групу інвалідності (а.с. 9-12).

У зв'язку з наявністю вказаного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5, моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків .

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року регламентовано, що громадяни, яким встановлена постійна втрата професійної працездатності мають право на стягнення у їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Таким чином, з урахуванням конституційної значимості здоров'я як невідчужуваного і непорушного блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заявлена вимога є обґрунтованою і факт спричинення моральної шкоди позивачеві ушкодженням здоров'я на виробництві доведеним.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки він відповідає вимогам розумності та справедливості за встановлених обставин у справі з урахуванням тривалості роботи в шкідливих умовах, встановленого позивачеві ступеня стійкої втрати працездатності, інвалідності, характеру отриманого ушкодження здоров'я та наслідків від такого ушкодження для позивача.

Безпідставними є доводи апелянта про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність на заявлені позивачем вимоги не поширюється.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахти «Межирічанська» відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.