АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики.

Колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

З метою забезпечення позову, ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не бажаючи повертати позичені кошти, придбала вказану нерухомість, а тому вважає, що відповідачка має реальну можливість розпорядитися належною їй квартирою з метою уникнення виконання зобов'язань за договором позики.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норми процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити ухвалу нового змісту про задоволення заяви.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що вид забезпечення позову, заявлений позивачем, є неспівмірним із заявленими по справі вимогами, а також відсутність доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливими виконання рішення.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно ( в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо) яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Обґрунтовуючи зміст заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на АДРЕСА_1, ОСОБА_1 вказував на те, що ОСОБА_2 порушила умови договору позики, позичені кошти, в сумі 895 905 грн. 58коп. до 22 липня 2014р. не повернула, посилаючись на відсутність у неї такої можливості.

Проте, як йому стало відомо, маючи на праві власності житло за місцем проживання, не повернувши борг, придбала АДРЕСА_1, зробила у ній ремонт. Він передбачає, що з метою уникнення від виконання боргових зобов'язань, відповідачка може відчужити вказане нерухоме майно, а тому просив накласти на нього арешт.

Отже, звертаючись у суд з заявою, ОСОБА_1 вказав на причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував їх існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Із долучених до справи відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 09 вересня 2015р., убачається, що 12 серпня 2014р. за ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності АДРЕСА_1, загальною площею 74,9 кв.м., житловою - 34,8 кв.м. ( а.с.4).

Районний суд визнав, що обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами, проте такий висновок носить голослівний характер, остільки докази на його підтвердження у справі відсутні.

У своєму позові ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 борг, в сумі 895 905 грн. 58коп., які вона не повернула згідно умов договору позики до 22 липня 2014р.

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову, належним чином не врахував зміст заяви та долучені на її підтвердження докази, а також предмет спору й прийшов до помилкових висновків про відсутність підстав до забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачці квартиру АДРЕСА_1.

Не врахував суд першої інстанції й ту обставину, що заявлений позивачем вид забезпечення позову не перешкоджатиме реалізації прав ОСОБА_2 на володіння та користування належним їй нерухомим майном.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, як постановленої з порушенням норм процесуального права та постановлення по справі ухвали нового змісту про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року скасувати.

Постановити по справі ухвалу нового змісту, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/17558/15

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14735/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р..

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.