Справа № 127/2751/15-ц Провадження № 22-ц/772/2452/2015Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Сопруна В.В.,

при секретарі Топольській В.О.,

за участю представника позивача-відповідача публічного акціонерного товарис-тва комерційного банку «ПриватБанк» Олішевського Д. А., розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредит-

ним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредит-ного договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницько-го міського суду Вінницької області від 02 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

17 лютого 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ( а. с. 2-4 ). Позов мотивований тим, що ОСОБА_3, уклавши 17 вересня 2007 року з бан- ком кредитний договір № VIW3АК05372313 та отримавши кошти в сумі 32847,97 доларів США на строк до 15 вересня 2012 року, належним чином сво-їх зобов'язань за договором не виконувала. Станом на 19 січня 2015 року у ОСОБА_4 склалася заборгованість у розмірі 121391,91 долара США, про стяг-нення яких заявлений в суд цей позов. 17 вересня 2007 року ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито непоновлювальну кредитну лінію в роз-мірі 45821,57 долар США на термін до 15 вересня 2012 року для придбання ав-томобіля, а також у розмірі 34,00 гривень для сплати реєстрації предмета заста-ви в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування від-повідно до умов пункту 12 договору, у розмірі 12973,59 долари США на сплату страхових платежів згідно умов підпунктів 2.1.3, 2.2.7 договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,93% на місяць на суму залишку за-боргованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту в момент його надання, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 від суми виданого кредиту згід-но пункту 3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моні-торингу.

19 червня 2015 року ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору від 17 вересня 2007 року № VIW3АК05372313 недійсним, зазначаючи, що банк за цим договором зобов'я-зався надати їй кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 45821,57 долара США на купівлю ав-томобіля «Тойота Прадо», 2007 року випуску, що тепер належить їй на праві власності. В день укладення кредитного договору також був підписаний договір застави вказаного транспортного засобу. Останній згідно рахунку-фактури від 11 вересня 2007 року В№ 000025 коштував 223402,00 гривні, особисто своїх ко-штів з оплати транспортного засобу ОСОБА_3 сплатила 70 тисяч гривень, решту у розмірі 153402,00 гривень на рахунок продавця перерахував банк. На той час ця сума склала 32638,72 доларів США. На руки готівкові кошти всупе- реч умовам договору ОСОБА_3 не отримувала. Крім цього, відповідачка-по-зивачка заперечує правильність розрахунку своєї заборгованості, наданого суду банком, посилається на наявність судових рішень з цього ж предмету спору та згідно норм Закону України «Про захист прав споживачів» просила суд визнати укладений кредитний договір недійсним ( а. с. 87-90 ).

22 червня 2015 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» Олішевським Д.А. подана суду заява про зменшення позовних вимог, де він просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за дійсним кредитним договором станом на 19 січня 2015 року у розмірі 76549,92 доларів США, що складається з: 2805,10 до-ларів США - заборгованість по кредиту, 16914,32 доларів США - заборгова-ність по процентах за користування кредитними коштами, 1333,71 долари США - заборгованість з винагороди за надання фінансового інструменту, 55496,79 до-ларів США - пеня за порушення зобов'язання ( а. с. 93-94 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнятий до спільного розгляду з первіс-ним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а. с. 99 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2015 року позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку за-боргованість за кредитним договором в сумі 2805,10 доларів США, що еквіва-лентно 58935,15 гривень - заборгованість по кредиту, 16914,32 доларів США, що еквівалентно 355369,86 гривням - заборгованість по процентах за користу-вання кредитними коштами, 1333,71 долари США, що еквівалентно 28021,25 гривням - заборгованість з винагороди за надання фінансового інструмента, 442326,26 гривень - пеня за невиконання умов взятого зобов'язання. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у справі в сумі 3654,00 гривні.

У позові ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено, судові витрати за цими вимогами віднесені за рахунок ОСОБА_3 ( а. с. 108-111 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 02 липня 2015 року, ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати дане рішення повністю, ухвалити нове рішення про відмову у позові банку про стяг-нення заборгованості по кредитному договору, справу закрити в цій частині у зв'язку зі спливом строку позовної давності; зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним задоволити ( а. с. 112-117 ) . Апелянтка вважає, що ухвалене рішення не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам за-кону, прийняте без належної оцінки доказів, на які посилалася відповідачка-по-зивачка.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представ-ника ПАТ КБ «ПриватБанк» Олішевського Д.А., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і об- ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі ви-моги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтова-ним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері договірних зобов'язань, які випливають з договору кре-диту і регулюються відповідними нормами ЦК України.

17 вересня 2007 року ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредит- ний договір № VIW3АК05372313, згідно якого банк зобов'язався надати пози-чальниці кредит в розмірі 32847,97 доларів США на термін до 15 вересня 2012 року на придбання автомобіля. ОСОБА_3 зобов'язалася погашати кредит щомісячно, який складається з тіла кредиту, відсотків, комісії, інших витрат згі-дно умов договору. У випадку порушення зобов'язань за договором ОСОБА_3 сплачує банку відсотки за користування кредитним коштами в подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Через неналежне виконання позичальницею своїх зобов'язань, перед-бачених договором, відповідачка за первісним позовом заборгувала банку ко-шти в загальній сумі, враховуючи зменшення обсягу позовних вимог, 76549,92 доларів США, що станом на 19 січня 2015 року в еквіваленті до національної валюти становить 1210081,00 гривню.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з ОСОБА_5 суми заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції врахував необхідність стягнення нарахованої боржниці пені за прострочення виконання зобов'язання за один рік ( п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України ), те, що право на позов щодо стягнення пені виникає за кожен окремо день на відповідну су-му; позовна давність щодо пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Отже, суддійшов висновку, що заборгована пеня підлягає стягненню в межах одного року до дня пред'явлення позову.

Враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, які терпить кредитор, суд на виконання правового висновку, висловленого Верхов-ним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14, зменшив розмір пені до суми боргового зобов'язання, а саме до 442326,26 гри-вень.

Суд дійшов вірного висновку щодо необхідності відмовити у позові ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору. При цьому суд керував-ся нормами статей 203, 215, 231, 233, 1054 ЦК України, роз'ясненнями, викла-деними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право-чинів недійсними». Суд підкреслив, що позичальниця уклала договір з банком, отримала кредит, придбала автомобіль та до звернення в суд банку з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором питання про недійсність правочину не порушувала. Суд зазначив, що відсутність у позичальниці коштів для повернення боргу не є підставою для звільнення її від відповідальності за порушення зобов'язання.

Оскаржуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2015 року, ОСОБА_3 посилається на не чіткі розрахунки її заборгова-ності, не отримання нею готівкових коштів на руки, проплату вартості автомо-біля особистими коштами в сумі 30939,61 доларів США та 70 тисяч гривень, які судом не враховані, не визначення судом періоду заборгованості та курсу дола-ра по відношенню до гривні на дату ухвалення судом рішення у справі. Апелян-тка підкреслює, що стосовно стягнення з неї заборгованості банкові уже існу-ють судові рішення, тому суд повинен був застосувати вимоги закону щодо по-зовної давності, яка фактично спливла, та про застосування якої було заявлено у визначеному порядку.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що мотиви рішен-ня суду першої інстанції, яке оскаржується ОСОБА_3, є обґрунтованими, вірними та справедливими, а доводи апеляційної скарги на увагу не заслугову-ють.

Заперечуючи вірність розрахунків заборгованості ( а. с. 5-10 ), стверджуючи проплату частини вартості автомобіля власними заощадженнями, ОСОБА_3 разом з тим жодних належних і допустимих доказів на доведення викладених обставин не надала як в першій інстанції, так і в апеляційному суді. Твердження щодо неотримання кредитних коштів спростовується фактичним придбанням нею автомобіля, а еквівалент долара США по курсу щодо національної валюти визначений на час звернення до суду банку з даним позовом, що є вигідним для боржниці з огляду на курс валют станом на день ухвалення судом оскаржувано-го рішення.

Дійсно, існує таке, що набрало законної сили, рішення Жовтневого район-ного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2011 року, яким в рахунок пога-шення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року № VIW3АК05372313 в розмірі 39189,27 доларів США, 37356,85 гривень звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль, придбаний ОСОБА_3 за кредитні кошти. Однак, дане рішення суду по даний час не виконане, автомобіль перебу-ває в розшуку і не віднайдений. Інше заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 грудня 2011 року про стягнення заборгованості за кре-дитним договором, звернення стягнення на предмет застави на задоволення зая-ви ОСОБА_3 було скасоване.

Мотиви апелянтки щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення в суд з даним позовом є безпідставними з врахуванням тієї обстави-ни, що термін дії укладеного між сторонами і чинного кредитного договору ви-значений до 15 вересня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не іна-кше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьо-го Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у часть у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з нормами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухва-лив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не мо-же бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комер-ційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення за-боргованості за кредитним договором в сумі 1210081,00 гривні, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного догово-ру - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізо-ваного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двад-цяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: