23.09.2015 Єдиний унікальний номер 205/2333/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Я.О. Єрьоменко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 01 квітня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень посилався на те, що шлюб з відповідачкою у 2010 році було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2011 року з позивача утримуються аліменти на користь відповідачки на утримання ОСОБА_3 в розмірі ? частини з його заробітку (доходу) щомісячно. 08 вересня 2012 року відповідач одружився з ОСОБА_4. Від шлюбу народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач просив зменшити розмір аліментів, утримуваних за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2011 року, на користь відповідачки, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ? частини на 1/8 частину всіх видів заробітку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог, посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 2010 році було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, 07 травня 2008 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2011 року, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь Шурай (на даний час «Мілютіна») ОСОБА_6 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 15 вересня 2010 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).

Встановлено, що позивач офіційно працює на посаді начальника відділу у дніпропетровський дирекції УДППЗ «Укрпошта» та отримує заробітну плату (а.с.30).

Встановлено, що 08 вересня 2012 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, від якого у них є малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як зазначає позивач, він на даний час має скрутне матеріальне становище, та не має достатніх коштів для забезпечення своєї сім`ї, у звязку з чим виникла необхідність зменшити розмір аліментів.

Однак, суд вказані твердження не бере до уваги та вважає їх неспроможними за нижченаведених підстав.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршенням чи поліпшенням здоров'я когось із них.

Зазначені обставини, за змістом цієї норми, можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів лише у тому разі, коли погіршення матеріального та сімейного стану суттєво впливає на здатність боржника сплачувати аліменти у попередньому розмірі.

Проте, не є підставою, в розумінні ч.1 ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів посилання позивача на зміни сімейного стану.

Крім того, за змістом ст.ст.150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя.

За таких обставин суд вважає, що визначений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2011 розмір стягуваних з ОСОБА_1 на утримання його сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та потреб самої дитини, а передбачені законом підстави для його зменшення відсутні.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів щодо зменшення його заробітку з дня призначення аліментів та на час подачі позову до суду, щодо зміни його матеріального становища, погіршення або поліпшення стану його здоров'я, він фізично здоровий, працевлаштований та отримує постійних дохід.

Враховуючи викладене, а насамперед інтереси дитини, суд вважає, що розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_8 згідно рішення суду від 10.02.2011р. не є значним, та таким що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення, а тому суд відмовляє в позові про зменшення розміру аліментів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати необхідно віднести на користь держави.

Керуючись ст. 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Судові витрати віднести на користь держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Басова