АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2352/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3380/15Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 16.04.2014 року між її матір'ю ОСОБА_3 та Лубенським відділенням №20 філії «Полтавське регіональне управління» ПАТ Банк «Фінанси та кредит» були укладенні строкові договори банківського вкладу в національній валюті та в іноземній валюті, а саме №331832/63144/3-14 та №331832/63154/3-14 відповідно, строком дії з урахуванням продовження в подальшому до 17.10.2014 року. Вказувала, що оскільки її матір ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, вона відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАН №106428 від 21.04.2015 року, має право власності на 1/2 частку грошових заощаджень її матері, які знаходяться на банківських рахунках відповідача.Також зазначала, що зверталася до Банку із заявами про видачу вкладів. Зважаючи на те, що їй кошти Банк не видав, позивач просила стягнути з відповідача на її користь: суму неповернутого банківського строкового вкладу (депозиту) по договору № 331832/63144/3-14 від 16.04.2014 року в розмірі 36890,14 грн.; суму неповернутого строкового вкладу по договору № 331832/63154/3-14 від 16.04.2014 року в розмірі 3027,32 доларів США; пеню за прострочення надання послуги в сумі 199263,90 грн.; 16605,34 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання та 3% річних в сумі 545,93 грн., а також моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2015 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором-заявою від 16.04.2014 року №331832/63144/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в розмірі 36 890 грн. 14 коп., 3 % річних в розмірі 200 грн. 12 коп. та інфляційні втрати в розмірі 2656 грн. 09 коп.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором-заявою від 16.04.2014 року №331832/63154/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в розмірі 3028,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ (100 доларів США- 2169.8655 грн.) станом на 14.09.2015 року становить 65 710 грн. 47 коп. та 3% річних в розмірі 356 грн. 51 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 998 грн. 62 коп.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судовий збір в розмірі 1058 грн. 13 коп.

З рішенням суду частково не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу в якій просить його в частині вирішення стягнення пені та розподілу судових витрат скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права і ухвалити нове рішення у справі, яким стягнути з відповідача на її користь пеню за 66 днів прострочення виплати: по гривневому вкладу у розмірі 73042, 20 грн., по валютному вкладу - 126263, 28 грн., також просить стягнути 2877,75 грн. судових витрат на правову допомогу.

В частині задоволення позовних вимог, а також в частинах відмов у стягненні інфляційних втрат по валютному вкладу та моральної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 16.04.2014 року матір позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 уклала із ПАТ Банк «Фінанси та кредит» договір-заяву «про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті» №331832/63144/3-14. Відповідно до п.1 умов даного договору банк прийняв у ОСОБА_3 на вкладний рахунок 2630.1.070476.002 гроші в сумі 46202 грн на строк до 16.07.2014 року. (а.с. 6, 10, 13, 14).

Також 16.04.2014 року ОСОБА_4 уклала із ПАТ Банк «Фінанси та кредит» договір «про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в іноземній валюті» №331832/63154/3-14. Відповідно до п.1 умов даного договору банк прийняв у ОСОБА_4 на вкладний рахунок НОМЕР_1 гроші в сумі 5478 доларів США на строк до 16.07.2014 року. (а.с. 6, 11, 13,14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. (а.с. 12).

21.04.2015 року приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку грошових заощаджень, що належали ОСОБА_3, а саме на грошові заощадження з відповідними відсотками, виплатами, компенсаціями, що знаходяться на рахунках: НОМЕР_2 (залишок на рахунку станом на 20.04.2015 року становить 73 780, 28 грн.), відкритому 16.04.2014 року, депозитний договір №331832/63144/3-14 від 16.04.2014 року; НОМЕР_2 (залишок на рахунку станом на 20.04.2015 року становить 6056,64 доларів США), відкритому 16.04.2014 року, депозитний договір №331832/63154/3-14 від 16.04.2014 року (а.с. 15).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Ч.5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, місцевим судом вірно встановлено, що позивачу належить до виплати від ПАТ Банк «Фінанси та кредит» 1/2 частина грошових заощаджень за договором заявою від 16.04.2014 року №331832/63144/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в розмірі 36 890 грн. 14 коп. (73 780, 28 грн./2) та 1/2 частина грошових заощаджень за договором заявою від 16.04.2014 року №331832/63154/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в розмірі 3028,32 доларів США (6056,64 доларів США/2).

Далі судом встановлено, що 21.04.2015 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача та повідомила про те, що вона, як спадкоємець і власник коштів спадщини, закриває банківські рахунки матері і вимагає сплатити належну їй 1/2 частку депозитів. (а.с. 16).

Однак, вказані грошові кошти позивачу виплачені не були.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, місцевий суд прийшов до висновку, що оскільки відповідачем допущено прострочку повернення коштів позивачу згідно договорів заяв від 16.04.2014 року за 66 днів, відтак на користь позивача підлягають стягненню суми вкладів, 3% річних, та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання у національній валюті.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову, зокрема в частині стягнення пені відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в розмірі 199 263, 90 грн. за договорами від 16.04.2014 року №331832/63144/3-14 та від 16.04.2014 року №331832/63154/3-14, місцевий суд виходив з того, що відносини між сторонами договорів були врегульовані умовами договору банківського вкладу, якими було визначено права, обов'язки та відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання договору, серед яких відсутня відповідальність банку за прострочення виконання зобов'язання у вигляді пені у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з останнім висновком суду першої інстанції та вважає його вірним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), і вказана норма не регулює спірні правовідносини, оскільки між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), а не договір про виконання робіт (надання послуг). Повернення коштів за договором строкового банківського вкладу не є роботою чи послугою в розумінні ст. 1, 10 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, підстави для стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, а доводи апеляційної скарги щодо відповідальності сторін договору у вигляді пені, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки норми вказаного закону є загальними, а у спірних правовідносинах мають застосовуватись саме спеціальні норми зобов'язального права, які регулюють договір банківського рахунку.

Разом з цим, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. ст. 79, 84 Цивільного кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суд першої інстанції, керуючись вищевказаними нормами закону, ч. 1 ст. 88 ЦПК України та виходячи з тривалості розгляду справи, обсягу виконаної роботи та розміру задоволених позовних вимог, навів у рішенні суду вичерпний розрахунок витрат ОСОБА_2 на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню в розмірі 998 грн. 62 коп., і такий висновок суду доводами апеляційної скарги не спростовується.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області Панченко О.О.