У х в а л а

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 2 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 1976 року по 12 грудня 2000 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2, під час якого у 1996 році почали будівництво будинку по АДРЕСА_1, яке закінчили у 1998 році. Зазначав, що він у 1998 році був зареєстрований у вказаному будинку. Однак, рішенням Горошківської сільської ради Тетіївсього району Київської області від 25 жовтня 2007 року за відповідачем одноособово визнано право власності на спірний будинок. Вказував, що про вказані обставини йому стало відомо у 2014 році під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування спірним будинком.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 2 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності про застосування якого було заявлено відповідачем.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1976 року по 12 грудня 2000 року.

Рішенням Горошківської сільської ради від 25 жовтня 2007 року «Про надання дозволу на оформлення новобудови» за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок, розташований АДРЕСА_1.

Також право власності ОСОБА_2 на вищевказаний будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Горошківською сільською радою 31 березня 2008 року.

Як убачається з довідок, виданих виконавчим комітетом Горошківської сільської ради від 4 серпня 2014 року та від 19 листопада 2012 року, ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1, але з 2006 року за вказаною адресою не проживає.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 2 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 <nau://ukr/2947-14|st69/> - 72 <nau://ukr/2947-14|st72/> СК <nau://ukr/2947-14/> України та ст. 372 <nau://ukr/435-15|st372/> ЦК <nau://ukr/435-15/> України.

У п.п. 23, 24 Постанови роз᾽яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 <nau://ukr/2947-14|st60/>, 69 <nau://ukr/2947-14|st69/> СК <nau://ukr/2947-14/> України, ч. 3 ст. 368 <nau://ukr/435-15|st368/> ЦК <nau://ukr/435-15/> України) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. ст. 22 <nau://ukr/2006-07|st22>, 23 <nau://ukr/2006-07|st23>, 28 <nau://ukr/2006-07|st28>, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України <nau://ukr/2006-07|st29>, ст. ст. 16 <nau://ukr/697-12|st16>, 17 Закону України "Про власність" <nau://ukr/697-12|st17>, ст.ст. 112 <nau://ukr/1540-06|st112>, 118 ЦК Української РСР <nau://ukr/1540-06|st118>, що діяли на час будівництва спіного житлового будинку, ст. ст. 368 <nau://ukr/435-15|st368>, 369 <nau://ukr/435-15|st369>, 370 ЦК України <nau://ukr/435-15|st370> майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно зі ст. 68 СК України <nau://ukr/2947-14|st68> розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України <nau://ukr/435-15>.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України <nau://ukr/435-15|st253> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 3 ст. 29 КпШС України <nau://ukr/2006-07|st29>, ч. 2 ст. 72 СК України <nau://ukr/2947-14|st72>).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не встановив коли саме був побудований спірний житловий будинок, не визначив моменту виникнення у позивача права на позов, оскільки позивач був зареєстрований у спірному будинку до грудня 2014 року .

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, недоліків суду першої інстанції не усунув, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на припущеннях, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, є неприпустимим.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 2 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик