Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2377/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Щенюченко С. В.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, - про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя.

Посилався на те, що з 15 квітня 1994 року по 22 листопада 2014 року перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу за спільні кошти було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

В грудні 2006 року відповідач отримала в Новомиргородській міській раді Кіровоградської області Свідоцтво про право власності на будинок, відповідно до якого власником будинку зазначено дружину - ОСОБА_6

Згоди про добровільний поділ майна сторонами не досягнуто.

Заочним рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2015 року позов задоволено повністю, проте під час ухвалення рішення судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

За заявою ОСОБА_5 від 30.07.2015 року було ухвалене додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року, яким вирішено питання розподілу судових витрат : стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача судові витрати у сумі 4121,80 грн. (621,80 грн. - судового збору, 3500 - витрат за надання правової допомоги).

В апеляційній скарзі на зазначене додаткове рішення відповідачка просить скасувати його та ухвалити нове, яким розподілити судові витрати відповідно до закону. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що судом не підраховано та не вказано, яка загальна тривалість часу, який адвокат приймав участь у розгляді справи, та не вираховано 40 відсотків встановленого законом розміру, що підлягає відшкодуванню.

Заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Матеріалами справи підтверджується, що додатковим рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року вирішено питання розподілу судових витрат - стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача судові витрати у сумі 4121,80 грн. (621,80 - судового збору, 3500 - витрат за надання правової допомоги).

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору за подання позовної заяви від 25.11.2014 року (а.с.32), відповідно до якої ОСОБА_5 сплачено судовий збір у розмірі 500 гривень, тому, враховуючи, що позов задоволено повністю, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір у розмірі 121 грн.80 коп., сплачений позивачем при подачі апеляційної скарги на ухвалу Новомиргородського районного суду від 18.12.2014 року про повернення позовної заяви, яка ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20.01.2015 року була скасована, а матеріали позовної заяви повернуті до суду першої інстанції, не відноситься до судових витрат, які можуть бути присуджені з другої сторони стороні, на користь якої ухвалено рішення. у порядку, передбаченому ч.1ст.88 ЦПК України. За таких обставин додаткове рішення у частині присудження з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат по сплаті судового збору підлягає зміні шляхом зменшення визначеної судом першої інстанції суми з 621,80 гривень до 500 гривень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що адвокат Тимченко Сергій Віталійович надавав правову допомогу позивачу відповідно до договору про надання правової допомоги у цивільній справі №15 від 16 березня 2015 року. (а.с.70). Натомість квитанція №47, в якій зазначено, що вартість послуг адвоката становить 3500 гривень, датована 15 грудня 2014 року. Враховуючи вищезазначене, а також відсутність розрахунку витрат , колегія суддів дійшла висновку, що зазначена квитанція є неналежним доказом розміру витрат на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Матеріалами справи підтверджується, що адвокат Тимченко С.В. за всі судові засідання від 17.03.15 р. (а.с.72-73), 06.04.15 р.(а.с.89-90), 15.05.2015 р.(а.с.109-110) приймав участь у засіданнях протягом 36 хвилин. (відповідно15; 9 та 12 хвилин).

Враховуючи час, який був витрачений адвокатом на підготовку позовної заяви, підготовку до судових засідань та безпосередньої участі у судових засіданнях, колегія суддів прийшла до висновку, що сума відшкодування витрат пов?язаних з правовою допомогою підлягає зменшенню з 3500 грн. до 1000 гривень.

Наведене свідчить про те, що питання розподілу судових витрат судом першої інстанції було вирішене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п.4ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для його зміни в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст.303, 304,307,309,313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.08.2015 року змінити в частині визначення суми судових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, зменшивши її з 4121 грн. 80 коп. до 1500 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА

СУДДІ