У х в а л а

іменем україни

4 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення компенсації частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку виплати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» (далі - ПАТ «Євраз Суха Балка») про стягнення компенсації частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку виплати та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що з 1994 року до

2011 року працював на підприємстві відповідача, за час його роботи неодноразово підвищувалися тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки проводилося із порушенням чинного законодавства. Несвоєчасна виплата заробітної плати є підставою для отримання компенсації втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням строків його виплати.

Посилаючись на викладене й на те, що незаконні дії відповідача спричинили йому моральні страждання, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути із ПАТ «Євраз Суха Балка» на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 4 714 грн 22 коп. та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у сумі 4 714 грн 22 коп. та 4 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 лютого 2015 року в частині визначення розміру морального відшкодування змінено, а саме - зменшено розмір такого відшкодування до 200 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Євраз Суха Балка» рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 лютого

2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

15 квітня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачем допущено порушення пп. 2, 10 Порядку, який застосовується при наданні працівникам відпусток, що потягло неправильність нарахування заробітної плати за час відпусток. При цьому суди дійшли висновку про відсутність підстав для застосування спільної постанови генерального директора ПАТ «Євраз Суха Балка» і профспілкових комітетів від 6 лютого 2012 року № 3, якою було визнано порушення п. 10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ «Євраз Суха Балка» у період із 1 січня 1995 року до 1 березня 2010 року, та постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ «Суха Балка» і ПАТ «Євраз Суха Балка» за вказаний період із застосуванням формули: корегуючий коефіцієнт =

1 + розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (у частках одиниці) х 0,71, оскільки таке визначення розміру коефіцієнта привело до погіршення трудових прав працівників.

Крім того, суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, зазначав про те, що спірні суми заробітної плати за час відпусток, які позивачеві не були нараховані взагалі, в даному випадку не є підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що із 7 лютого 1994 року ОСОБА_3 працював у відповідача на шахті «Ювілейна» дільниця № 5, 7, підземним прохідником.

24 липня 2011 року позивача було звільнено у зв'язку із виходом на пенсію.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 підприємством йому було нараховано заробітну плату за час щорічних відпусток за період із 1995 року до 2010 рік та 17 квітня 2012 року виплачено 6 367 грн 71 коп.

За час роботи на підприємстві відповідача, позивач неодноразово перебував у відпустці.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - Положення).

Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п. 43 наведених вище Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням.

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведено компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 1 січня 2001 року. При цьому п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівника втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди за період з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі наведеного Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, а з 1 січня

2001 року - на підставі вказаного Порядку від 21 лютого 2001 року № 159.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ПАТ «Євраз Суха Балка» посилалось на те, що заробітна плата позивачеві за час відпусток виплачувалася у строки, передбачені законодавством та колективним договором. При цьому визнало існування того факту, що підприємством Порядок визначення середнього заробітку, передбаченого п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, не було дотримано. Спірні суми заробітної плати за час відпусток позивачеві не були нараховані взагалі. Разом з тим, оскільки відсутня умова компенсації втрати частини доходів, а саме наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, тому вважало, що не настає відповідальність за вищезазначеними нормами законодавства.

Згідно з п. 2 Положення компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи з січня 1998 року, якщо індекс інфляції цін на споживчі товари і тарифів послуг за цей період зріс більше як на один відсоток.

Отже, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої зарплати, а не при спорі щодо визначення розміру середнього заробітку за час відпустки.

Крім того, апеляційний суд не дав оцінки тому, чи може бути застосовано Закон України про «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», оскільки згідно зі ст. 3 цього Закону України сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди як першої так і апеляційної інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули; доводи сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили; зокрема доводи відповідача про відсутність нарахованої позивачеві, але не виплаченої заробітної плати, не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди залежать від вирішення основних вимог.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами як першої так і апеляційної інстанцій не встановлені, ухвалені у справі судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук