Справа № 379/1167/15-ц Головуючий у І інстанції Потеряйко С. А.
Провадження № 22-ц/780/6046/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 26 11.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Антоненко В.І., Сушко Л.П.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, уточнивши який, просила стягнути з ОСОБА_2 три проценти річних в сумі 1915,20грн., інфляційні нарахування в сумі 15 177,96грн. і моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики в сумі 23 940грн., яке відповідач в добровільному та примусовому порядку не виконала, в зв»язку з чим вважає, що відповідно до положень ст..625 ЦК України з відповідача на її користь за період з 1.12.2012 року по 01.08.2015 року підлягає стягненню заборгованість з врахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції.

Крім цього, вказувала, що неналежним виконанням зобов»язання відповідач заподіяла їй моральну шкоду, розмір якої позивач оцінила у сумі 3000грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1880,94грн. - три проценти річних, 14871,52грн. інфляційних втрат та 3000грн. моральної шкоди, а всього 19 751,96грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, ухвалення його з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

Грошове зобов»язання у відповідача перед ОСОБА_3 виникло відповідно до договору позики.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 23 940грн. за період по 18.12.2012 року.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який пред»явлено до примусового виконання і державним виконавцем відкрито виконавче провадження з його виконання.

На час розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, рішення суду є невиконаним.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 не виконала зобов»язання по поверненню ОСОБА_3 грошових коштів, присуджених рішенням апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року в сумі 23 940грн., то відповідно до ст..14 ЦПК України щодо обов»язковості виконання судових рішень та положень ч.2 ст.625 ЦК України з неї за період з 18.12.2012 року по 01.08.2015 року підлягає стягненню три проценти річних та інфляційні втрати.

Крім цього, в рішенні зазначено, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, розмір якої слід оцінити в 3000грн.

Проте з такими висновками погодитись не можна, так як вони не відповідають вимогам закону, які регулюють спірні правовідносини.

Правовими підставами позовних вимог позивачем визначено положення ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При апеляційному розгляді встановлено, що правовідносини між сторонами спору виникли на підставі договору позики.

Так, 1 листопада 2008 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 взяла в позику у ОСОБА_3 строком на 1 рік грошові кошти в сумі 38 000грн.

В обумовлений договором строк ОСОБА_2 позичені грошові кошти в сумі 38000грн. ОСОБА_3 не повернула.

18 березня 2011 року рішенням Таращанського районного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 38 000грн. боргу за договором позики та 5 221,20грн. три проценти річних, а всього 43 221,20грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року, на яке посилається позивач, стягнута грошова сума 23 940грн. є штрафною санкцією - три проценти річних з простроченої суми боргу 38 000грн. за період з 18.03.2011 року по 18.12.2012 року. (а.с.6-7).

Таким чином судом першої інстанції неправильно застосовано положення ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки позивачем три проценти річних та інфляційні нарахування нараховані не на суму боргу за основним зобов»язанням - 38 000грн., а на штрафні санкції 23 940грн.

Дія положень ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку стягненням індексу інфляції та трьох відсотків річних за ухваленим рішення, яким вже було стягнуто три проценти річних та інфляційні нарахування.

Не відповідає вимогам закону і рішення суду в частині стягнення моральної шкоди.

Так в рішенні суду не вказано в чому полягає моральна шкода завдана позивачу діями чи бездіяльністю відповідача.

В порушення ст..23 ЦК України судом не зазначено підстави визначення розміру моральної шкоди в 3000гривень.

Крім цього, відшкодування моральної шкоди договором позики, укладеним між сторонами спору не передбачено.

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, обставини справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким в задоволенню позову відмовити за безпідставністю і недоведеністю.

Керуючись ст..ст.309, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: