справа №489/4993/15-ц
номер провадження 2/489/2384/15
Рішення Іменем україни

09 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Онищенко М.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

встановив:

У липні 2015 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_2 кредитної заборгованості в сумі 9088,99 грн.

У позові вказав, що 19.07.2011 між сторонами укладено договір № б/н з випуску та обслуговування Карт, відповідно до якого банк випускає Клієнту Картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладено на банківському сайті, складає між ним та банком договір.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг держатель кредитної картки має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісних підприємствах з якими банк уклав договір співпраці з сервісу та вартість покупки знаходиться в межах розрахованого банком ліміту клієнту по даному сервісу.

07.12.2013 ОСОБА_2 скористався сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісному підприємстві ТОВ «Віндовс» та уклав кредитний договір № 7965, згідно якого отримав кредит у розмірі 9960,40 грн. із сплатою комісії за сервіс в розмірі 51,75 %, комісії екваєрської 1,60 % та комісії загальної 2,16 %.

Через порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 10.06.2015 утворилась заборгованість в сумі 9088,99 грн., яка складається із 7548,55 грн. заборгованості по кредиту; 631,44 грн. пені, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 409,00 грн. штрафу (процентна складова), яку банк просить стягнути.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення вимог заперечували з підстав, що між сторонами відсутній кредитний договір та домовленість з банком про погашення торговельно-сервісному центру повної вартості товару.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 19.07.2011 ОСОБА_2 оформив заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанка та надав свою згоду на випуск і обслуговування карт.

Власноручним підписом на заяві погодився, що заява разом Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, з умовами якого ознайомлений.

Відповідно до пункту 1.1.1.73 Умов і Правил надання банківських послуг «Оплата частинами. Без переплат» - це послуга по організації обслуговування і проведенню розрахунків по операціям, здійсненим з використанням платіжних карт. На які поширюється послуга «Оплата частинами. Без переплат», згідно яких держатель карти доручає Банку здійснювати регулярні платежі в адрес Торговця в розмірі і кількості, указаних в квитанції, надрукованої на POS терміналі при автоматизації послуги «Оплата частинами».

Положеннями пунктів 2.1.1.14.1, 2.1.1.14.2 Умов і Правил надання банківських послуг встановлено, що Держатель кредитної карти має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торговельно-сервісних центрах підприємства з яким Банк уклав договір Розширеного єквайринга.

Підписання чеку, роздрукованого в POS терміналі на підключення до сервісу «Оплата частинами» є акцептом умов використання сервісу «Оплата частинами».

Як пояснив представник позивача та вказав в позові і письмових поясненнях, 07.12.2013 відповідач скористався сервісом Оплата частинами» в торговельно-сервісному підприємстві ТОВ Груп «Віндовс», між яким та банком укладено договір еквайрингу, предметом якого є проведення платежів та розрахунків, що здійснюються з використанням електронного платіжного засобу при використанні покупцями сервісу «Оплата частинами», де купив товар на суму 9960,40 грн., сплативши перший внесок в сумі 629,71 грн.

Різницю вартості товару на підставі договору еквайрингу оплатив банк, перерахувавши кошти на поточний рахунок ТОВ Груп «Віндовс» 6930. Оплату проведено двома платежам 9820,81 грн. та 139,59 грн. У виписці по поточному рахунку підприємства, як пояснив представник банку, останній платіж входить в суму платежу 68511,39 грн.

Фактичне укладення кредитного договору у звязку із придбанням відповідачем товару позивач підтвердив довідкою від 18.09.2014 № Э.16.0.0.0/4-30946. У якій відображені відомості про транзакцію від 07.12.2013 із зазначенням її загальної суми, суми платежу, виплаченої суми, кількості платежів тощо, а також номеру договору 67965.

Придбання товару відповідач не оспорював та пояснив, що кредитною карткою скористалася його дружина з якою на теперішній час знаходиться в неприязних стосунках.

З пояснень представника позивача встановлено, що договір 67965 від 07.12.2013 окремо з відповідачем у письмовій формі не укладався, а зазначений номер присвоєно банком для ідентифікації операції, проведеної у межах договору оформленого заявою-анкетою від 19.07.2011.

22.12.2013 відповідач повернув товар продавцю, що відображено у виписці по картковому рахунку 213953, відкритому на імя відповідача, внаслідок чого на його картковий рахунок повернута сума сплаченого першого внеску 629,71 грн.

Вказані обставини відповідач не оспорював.

Представник позивача пояснив, що після повернення товару відповідач, як сторона договору купівлі-продажу, повинен був предявити торговельно-сервісному центру вимогу про повернення всієї вартості товару, включаючи різницю сплачену банком в якості його кредитування. Так як відповідач вимог до торговельно-сервісного центру не предявив, оплачену банком повну вартість товару не повернув, станом на 10.06.2015 утворилася заборгованість у розмірі 9088,99 грн., яка складається із 7548,55 грн. заборгованості за кредитом; 631,44 грн. пені, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 409,00 грн. штрафу (процентна складова).

Судом встановлено, що вказана заборгованість визначена з урахуванням безспірного списання частини боргу з зарплатної карти відповідача.

Відповідач заборгованість не визнав так як не надавав своєї згоди на оплату банком всієї вартості товару та на укладення кредитного договору.

З доводами відповідача та його представника суд не погоджується, оскільки вони спростовуються наведеним вище та наступним.

Пунктами 2.1.1.10.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що якщо оплачений по Карті товар/послуга повернуті або не отримані Держатель карти повинен отримати від працівника торгівельної фірми зворотний рахунок (розрахунковий документ), який повинен містити номер карти і суму, яка підлягає поверненню. Повернення вартості товару/послуг здійснюється торгівельною фірмою шляхом зарахування суми на картрахунок Держателя на протязі 45 днів після оформлення зворотного рахунку.

Наступним пунктом Умов і Правил надання банківських послуг (2.1.1.10.7) визначено, що при неотримання коштів по зворотному рахунку на протязі 45 днів Держатель повинен повідомити про це банк для урегулювання питання з торгівельною фірмою, надав копії зворотного чеку і переписки з торгівельною фірмою по даному питанню.

Вказаних вимог відповідач не виконав та вважав, що повернувши товар і отримавши суму коштів першого внеску, що була списана з його кредитної картки, відносини між ним і продавцем та банком припинено.

З положень статті 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За статтею 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із встановлених обставин, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки скориставшись сервісом «Оплата частинами» відповідач тим самим надав свою згоду на надання йому банком коштів в кредит, з відповідними наслідками у разі порушення зобовязань.

За таких обставин, враховуючи доведення порушення відповідачем грошових зобовязань, суд приходить до висновку про правомірність звернення банку до суду, а тому вимоги в частині стягнення кредиту підлягають задоволенню.

Між тим, суд не в повній мірі погоджується із стягненням штрафних санкцій.

У разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені статтею 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 61 Конституції України законодавством України заборонено притягнення особи до подвійної відповідальності за одне і теж правопорушення.

Як вбачається із розрахунку позивача та Умов та правил надання банківських послуг покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені і фіксованого штрафу зумовлено порушенням ним грошових зобовязань, що є подвійною відповідальністю за одне і теж порушення, тому суд вважає, що стягненню підлягає лише пеня.

Відсутні підстави і для стягнення з відповідача штрафу (процентна складова).

Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу наведеної норми, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

За змістом пункту 2.1.1.7.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов'язання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання.

Так як вимоги задоволено частково, відповідно до статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам (89,9 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 218,99 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іден.номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07.12.2013 № 7965, яка складається із 7548,55 грн. заборгованості по кредиту та 631,44 грн. пені, всього 8179,99 грн. (вісім тисяч сто сімдесят девять гривень 99 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (іден.номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 218,99 грн. (двісті вісімнадцять гривень 99 коп.).

У іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Коваленко

Повний текст рішення

підписано 12.10.2015