Справа № 375/1214/14 Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л.М.
Провадження № 22-ц/780/1180/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова
Категорія 46 23.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Київоблгаз", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, треті особи: Рокитнянська селищна рада Київської області та відділ Держземагенства у Рокитнянському районі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

Встановила :

У серпні 2014 року позивачка звернулася із названим позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельної ділянки площею 0,0808 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих в АДРЕСА_1 Київської області. Як власник земельних ділянок, вона наділена правами, передбаченими ст.90 ЗК України, але не може використати свої права, оскільки через її земельні ділянки проходить газопровід середнього тиску. Крім того, без її згоди у листопаді 2011 року Рокитнянською філією по експлуатації газового господарства через її земельні ділянки поряд із газопровододною трубою був прокладений також дренажний кабель. Просить зобов»язати відповідачів усунути перешкоди у володінні та користуванні належними їй земельними ділянками шляхом винесення газопроводу та дренажного кабелю за межі цих земельних ділянок.

В судовому засіданні позивачка підтвердила свої вимоги та пояснила, що належні їй земельні ділянки раніше належали батькам позивачки, на одній з них був жилий будинок, в якому мешкала також і вона. Згодом будинок завалився і у 1982 році був закладений фундамент, а у 1984 році був збудований новий житловий будинок, в якому вони не жили, так як будинок був збудований, але не обмазаний. Їх сім»я мешкала тимчасово в с.Ольшаниця в будинку-інтернаті. У 1987 році весною її матері подзвонила сусідка і повідомила, що на належній тій земельній ділянці по АДРЕСА_1 риють траншею. На місці побачила траншею поряд із фундаментом будинку, в яку згодом поклали трубу під газопровід. В селищній раді їм пояснили, що їх новий будинок збудований без плана і обіцяли поставити сім»ю на квартоблік і в майбутньому надати квартиру. Будинок добудовувати заборонили. До 1994 році вони неодноразово зверталися до селищної та районної рад за наданням квартири, але так ніхто її і не надав. У 2005 році рішенням селищної ради дані земельні ділянки були вилучені у її матері і передані позивачці у приватну власність, а у 2007 році вона отримала державні акти на вказані земельні ділянки. У 2011 році, коли в неї вже був державний акт на землю, без її згоди на це провели дренажний кабель. Просить зобов»язати відповідачів перенести газопровід та дренажний кабель за межі її земельної ділянки.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначав, що згідно проектної документації від 1970 року по території земельної ділянки по АДРЕСА_1 яка перебувала у користуванні у матері позивачки, у 1984 році був прокладений газопровід середнього тиску, який обслуговував завод ЗБІ та масив цукрового заводу. Згодом, з метою техніки безпеки, по вказаній земельній ділянці у 2011 році був прокладений дренажний кабель. Вимоги позивачки про перенесення газопровіду з земельної ділянки вважав безпідставними, так як газопровід був проведений до отримання у власність позивачкою земельних ділянок. Дренажний кабель прокладено з метою безпеки, оскільки в свій час, Рокитнянською сільською радою, в порушення вимог чинного законодавства надано було дозвіл ОСОБА_1 про приватизацію земельної ділянки; в той же час рішенням Рокитнянської селищної ради було заборонено будівництво житлового будинку за вказаною адресою в зв»язку з наявністю на земельній ділянці газопроводу, про що позивачка достеменно знала ще в 2005 році.

Відповідач - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, заперечуючи проти позову, зазначав, що міністерство не є належним відповідачем у справі, оскільки питання про наділення та вилучення земельних ділянок не належить до компетенції Міненерговугілля. Газопровід середнього тиску у 1994 році було передано для обслуговування ПАТ «Київоблгаз» і він є об»єктом державної власності, що не підлягає приватизації, має важливе народно-господарське значення та забезпечує газопостачання промислових об»єктів і житлово-комунальний масив, тому його переміщення є неможливим.

Крім того, звертав увагу, що станом на 11.07.2005 позивачці було відомо про зазначений газопровід, а відповідно і про обмеження в користуванні земельною ділянкою на момент отримання 04.07.2007 державного акту на право власності на земельну ділянку. У зв»язку з цим вважав, що позивачкою пропущені строки позовної давності звернення до суду, які просив застосувати.

Рішенням Рокитнянського районного суду від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

В силу ст.11 Закону України «Про трубопровідний транспорт», до земель трудопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів.

Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженням (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об»єкта трубопровідного транспорту визначається законодавством України.

Згідно п.11 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 № 1747 «… на земельних ділянках, розташованих у межах охоронних зон, забороняється споруджувати житлові, громадські та дачні будинки, тощо.»

Ст.257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки ; ст. 267 ЦК України визначені наслідки спливу позовної давності, яка застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

По справі встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельної ділянки площею 0,0808 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих в АДРЕСА_1 Київської області, що підтверджується Державними актами на право власності на земельні ділянки від 04 липня 2007 року (а.с.7,8). Вказані земельні ділянки раніше перебували у користуванні матері позивачки ОСОБА_2; на одній з них знаходився жилий будинок, який зруйнувався. З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що в 1982 році на місці старого будинку був закладений фундамент та розпочато будівництво нового будинку, у 1984 році - здійснено будівництво нового житлового будинку, в якому родина позивачки не прожила, у зв»язку з його недобудовою.

Судом встановлено, що газопровід середнього тиску в смт.Рокитному прокладений в 1984 році для обслуговування заводу ЗБІ та масиву цукрового заводу відповідно до технічних умов та робочого проекту, виготовленого в 1969 році. Газопровід прокладено на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні матері позивачки - ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 поряд з її будинком.

Рішенням селищної ради від 05.05.2005року дані земельні ділянки були вилучені у ОСОБА_2 і передані позивачці у приватну власність. Тоді ж, 11.07.2005 року селищним головою був затверджений акт обстеження домоволодіння ОСОБА_1, яким встановлено, що газова труба середнього тиску прокладена через територію землекористувача по АДРЕСА_1.

З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадян згідно додатку на території Рокитнянської селищної ради, зокрема, висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Рокитнянської райдержадміністрації від 26.02.2006 року « Про наявні обмеження на використання земельних ділянок передані у власність громадян…» видно, що відділ вважав за можливе виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки , загальною площею 0,9508 га. При цьому, селищній раді необхідно визначити умови використання частин земельних ділянок, які знаходяться за червоними лініями та в охоронних зонах (а.с.53).

04 липня 2007 році ОСОБА_1 отримала державні акти на вказані земельні ділянки, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства розміром 0,0808 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,1500 га (а.с.7-8).

Рішенням виконкому Рокитнянської селищної ради від 12.02.2009р. позивачці відмовлено у наданні дозволу на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 з врахуванням висновку відділу архітектури від 29.06.2005 та акту обстеження від 11.07.2005 (а.с.42).

В 2011 році, з метою забезпечення безпечності газопроводу, здійснено проведення дренажного кабеля вздовж газопроводу.

Будь-які дані про те, в якому саме місці та в якій частині земельних ділянок, що належить позивачці, з урахуванням існуючих охоронних зон, проходить газопровід середнього тиску та дренажний кабель, матеріали справи не містять, належні докази, на підтвердження цього, а також можливості винесення газопроводу за межі земельних ділянок, позивачка не надала.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позову, суд виходив з обставин справи, зокрема, що газопровід був прокладений по земельній ділянці ОСОБА_2 у 1984 році, яка на той час не була її власником, що на момент вилучення земельних ділянок, що перебували у користуванні матері та передачі їх в 2005 році ОСОБА_1 останній було відомо про те, що на земельних ділянках проходить газопровід; позивачці відомо було також про те, що на вказаних земельних ділянках забороняється споруджувати житловий будинок та споруди; вказані обставини були їй відомі і на час приватизації земельних ділянок, на яку вона погодилася, отримавши державні акти в 2007 році. Оскільки з вимогами щодо захисту свого права позивачка у визначеному законом порядку не зверталася, а позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по даній справі подала 14 серпня 2014 року, суд, з урахуванням положень ст..257, 267 ЦК України, дійшов вірного висновку про те, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду. Про застосування строку заявлено відповідачем, а тому, суд обґрунтовано вважав, що дана обставина є підставою для відмови позивачці у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду ухвалено у відповідності з нормами матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Підстав до скасування рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст..307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: