У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Газ-Ойл Карпати» про відшкодування витрат, понесених на звільнення земельної ділянки для забудови, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14 березня 2006 року № 136 йому, як приватному підприємцю, дозволено будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці по АДРЕСА_1. Згідно з даним рішенням його зобов'язано до початку будівництва знести за власні кошти існуючі будинки АДРЕСА_1 та відселити їх мешканців. Відселення мешканців вказаних будинків було здійснено ним за власні грошові кошти, при цьому він діяв як фізична особа і не здійснював підприємницької діяльності. Отримання мешканцями будинків грошових коштів від нього підтверджується письмовими розписками власників квартир у будинку АДРЕСА_1. Таким чином, його грошові витрати на звільнення земельної ділянки для забудови склали 248 тис. доларів США. 1 грудня 2005 року між ним, як приватним підприємцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Газ-Ойл Карпати» (далі - ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати») укладено договір про спільну діяльність в будівництві зазначеного вище багатоквартирного житлового будинку. 15 червня 2007 року він, як приватний підприємець, уклав із ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати» договір управителя із забудовником Фонду фінансування будівництва виду А.

7 грудня 2010 року Львівський апеляційний господарський суд прийняв постанову, якою визнав за ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати» право власності на об'єкт незавершеного будівництва секцій А, Б, В та паркінгу багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Здійснення ним витрат на будівництво багатоквартирного житлового будинку і згодом визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва - багатоквартирного житлового будинку, за відповідачем означає отримання ним без належної на те правової підстави вигоди в розмірі 248 тис. доларів США, що еквівалентно 1 977 973 грн 60 коп.

Ураховуючи викладене, позивач, збільшивши позовні вимоги на підставі ст. 1212 ЦК України, просив суд стягнути з ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати» на його користь 2 827 200 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати» на користь ОСОБА_3 витрати, понесені на звільнення земельної ділянки для забудови, у розмірі 2 827 200 грн, 1 700 грн на відшкодування судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 на підставі ст. 1160 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14 березня 2006 року № 136 позивач був зобов'язаний до початку будівництва на АДРЕСА_1 за власні кошти знести існуючі будинки №№ 70, 70а, 74 за вказаною адресою та відселити їх мешканців, що ним і було зроблено. Витрачені ним грошові кошти в розмірі 248 тис. доларів США на відселення мешканців будинку АДРЕСА_1 надали змогу вирішити наявні на той момент існуючі спірні моменти із попередніми власниками квартир за адресою, де планувалось зведення будівництва, і які безпосередньо передували знесенню будівель для подальшої організації і обслуговування нового будівництва. Знесення вказаних будівель і є фактично підготовчими роботами. Відтак, понесення позивачем витрат на підготовчі роботи, у зв'язку із вчиненням яких у подальшому здійснювалось будівництво об'єкту на АДРЕСА_1, а також факт набуття відповідачем права власності на даний об'єкт незавершеного будівництва за вказаною адресою, свідчить, що фактично мало місце вчинення дій особою в майнових інтересах іншої особи без її доручення. Оскільки позивач за власний рахунок фактично вчиняв дії в інтересах відповідача з метою усунення настання в подальшому негативних наслідків для відповідача, то такі відносини регулюються положеннями ст. ст. 1158, 1160 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що суд першої інстанції сам змінив предмет і підставу позову в порушення вимог ст. 31 ЦПК України, оскільки в правове обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 послався на положення ст. 1212 ЦК України, відповідно до частини 1 якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судом установлено, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14 березня 2006 року № 136 підприємцю ОСОБА_3 дозволено будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці на АДРЕСА_1. Зобов'язано підприємця ОСОБА_3 до початку будівництва знести за власні кошти існуючі будинки АДРЕСА_1 та відселити їх мешканців.

1 грудня 2005 року між ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати», приватним підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про спільну діяльність в будівництві багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського обслуговування на АДРЕСА_1.

5 квітня 2007 року між ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати», приватним підприємцем ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір про спільну діяльність в будівництві багатоквартирного житлового будинку з закладами Громадського обслуговування на АДРЕСА_1.

15 червня 2007 року між ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати» та приватним підприємцем ОСОБА_3 укладено договір Управителя із Забудовником Фонду фінансування будівництва виду А №1/3.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 7 грудня 2010 року за ТОВ «ФК «Газ-Ойл Карпати» визнано право власності на об'єкт незавершеного будівництва секцій «А», «Б», «В» та паркінгу багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ст. ст. 1158 - 1160 ЦК України, для стягнення на користь позивача грошових коштів немає, оскільки дії останнім вчинялись з власної ініціативи, без повідомлення відповідача, який до того ж на час вчинення дій, не був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та якому не було передано звіт про вчинення таких дій.

Проте правовідносини відповідно до положень ст. ст. 1158 - 1160 ЦК України можуть виникати при існуванні двох сторін, коли одна сторона вчиняє дії в майнових інтересах другої сторони.

Крім того, апеляційний суд вірно зазначив те, що позов було пред'явлено на підставі ст. 1212 ЦК України, а рішенням суду задоволено позов на підставі ст. ст. 1158 - 1160 ЦК України, змінивши підставу позову з порушенням вимог ст. ст. 11, 31 ЦПК України, оскільки тільки позивач має право визначати підставу позову. Позивач не лише зазначив норму права, а й обґрунтував свої позовні вимоги посиланням на положення ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко