Справа № 464/5056/15-ц
пр.№ 2/464/1486/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09.11.2015 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 Мар'яна Володимировича до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просить стягнути заборгованість за договором позики (розпискою), а саме: 321 600 грн. основного боргу, що еквівалентно 15 000 доларів США; 236 728,14 грн. інфляційних втрат; 12 397,02 грн. процентів та 3 654 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03 березня 2014 року між ним та ОСОБА_3 був укладений письмовий договір позики (розписка), предметом якого було передання відповідачу грошових коштів в розмірі 15 000 доларів США для вирішення його земельних питань, що становить в гривневому еквівалентів станом на день укладення договору 321 600 грн. Кошти були передані ОСОБА_3 у момент написання розписки, а саме 03 березня 2014 року. У відповідності до вказаної розписки, відповідача зобовязався повернути борг 04 березня 2014 року, проте кошти станом на сьогоднішній день не повернув, останній ухиляється від виконання свого зобовязання, уникає зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки. Крім того, вважає, що боржник зобовязаний сплатити йому у відповідності до ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені в позовній заяві. Просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився повторно, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду, зокрема, про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в пресі, а саме газеті «Львівська пошта».

Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Відповідно до переліку друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, який затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 р. № 41-р «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме», таким друкованим засобом є газета «Львівська пошта».

Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із письмовою розпискою від 03.03.2015 р., між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Мар'яном Володимировичем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_2 надав відповідачу грошові кошти в сумі 15 000 доларів США для вирішення земельного питання і зобовязався повернути до 04.03.2014 року всю суму в повному обсязі (а.с.7).

Відповідно до ч. 1. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_2 умови укладеного договору виконано та надано відповідачу кошти у розмірі 15 000 доларів США, що стверджується письмовою розпискою від 03.03.2014 року, яка підписана відповідачем. Відповідач ОСОБА_3 в свою чергу умов договору не виконав та не повернув кошти у визначений договором термін. Відтак, сума заборгованості за вказаним договором становить 15 000 доларів США.

28 травня 2015 року позивач надсилав відповідачу письмову вимогу щодо повернення суми боргу, проте така вимога залишилась без реагування (а.с. 8).

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення).

А тому з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 15 000 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 339 734 грн. 49 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції не підлягають задоволенню.

Як передбачено нормами Закону України від 3 липня 1991 року за № НОМЕР_1 «Про індексацію грошових коштів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного суду України від 28.03.2012 року у справі № 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національної банку України.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, розмір трьох процентів річних за користування коштами становить 12 397 грн. 02 коп., що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3 654 грн., сплачений останнім при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212 - 215 Цивільного-процесуального кодексу України,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 Мар'яна Володимировича до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 Мар'яна Володимировича заборгованість за договором позики, а саме: 15 000 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день винесення рішення становить 339 734 грн. 49 грн. основного боргу, три проценти річних 12 397 грн. 02 коп., всього 352 131 (триста пятдесят дві тисячі сто тридцять одну) грн. 51 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 Мар'яна Володимировича судовий збір в сумі 3 654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д.Ю. Теслюк