Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Буцяка З.І., Ковальчук Н.М.

секретар - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором кредиту.

Заслухавши доповідача, осіб, що з»явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 25.08.2015 р. позов задоволено : стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 148 597,42 грн. заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача - ОСОБА_2 вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, таким, що не ґрунтується на обставинах справи, не відповідає висновкам судових рішень, які набрали чинності та є обов'язковими для суду при вирішенні даної справи.

Зокрема, судом не враховано висновки, наведені у рішенні Сарненського районного суду Рівненської області від 09.04.2013 р. та в ухвалі апеляційного суду Рівненської області від 25.12.2013 р., оскільки відповідач не прийняв спадщину після смерті спадкодавця - ОСОБА_3, тому, відповідно, зобов'язання за кредитним договором від 17.05.2007 р. припинилось із її смертю .

Крім того, не враховано позиції ВСУ, викладеної у рішенні №6-55ц13 від 19.06.2013 р., у відповідності до якої договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім"ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім"ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. ОСОБА_3 не було виконано вимог п. 7.1 кредитного договору і отримані нею кредитні кошти не були витрачені на придбання нерухомості, як зазначено у договорі, і нерухоме майно, що могло б бути придбане ОСОБА_3 за період з 17.05.2007 р. до 29.10.2008 р., відсутнє. Також судом невірно розрахований початок перебігу позовної давності, який пропущено позивачем, оскільки про факт смерті позичальника банк було повідомлено 21.12.2011 р. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову банку у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів

_____________________________________________________________________________________________

Головуючий суддя 1 інстанції: Болотвіна Л.О.

Провадження № 22-ц787/1979/2015 Суддя-доповідач : Оніпко О.В.

апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з п.п.2, 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2007 р. між "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді невідновлювальної лінії у розмірі 10 000 доларів США на придбання нерухомості, з кінцевим строком погашення - до 16.05.2017 р., зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу (п.7.1) (а.с.9-13).

У забезпечення виконання кредитного договору, в той же день, між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку будинок з надвірними будівлями, загальною площею 124,4 кв.м., житловою площею 69,3 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,1851га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.14-18).

28 жовтня 2008 року позичальник ОСОБА_3 померла.

Звернувшись 09.02.2015 р. із даним позовом до суду, ПАТ КБ "Приватбанк" просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №ROK0GA00000011 від 17.05.2007 року, яка станом на 29.08.2008 року складала 9 206,78 дол. США, що еквівалентно 148 597,42 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, із покликанням на вимоги ст. 65 СК України, зазначав, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі і грошові кошти, отримані ОСОБА_3 за кредитним договором були використані для потреб сім"ї - придбання нерухомості, яка стала спільною сумісною власністю подружжя, вказаний кредитний договір створює також обов'язки для іншого з подружжя - відповідача ОСОБА_1, тому з нього на користь банку підлягає до стягнення вказана заборгованість.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд 1-ї інстанцій виходив з того, що відповідач, як друге подружжя, надав згоду на укладення кредитного договору ОСОБА_3, яка діяла в інтересах сім»ї і кредитні кошти були використані в інтересах сім"ї, тому в порядку вимог ст. 65 СК України, відповідач повинен відповідати за зобов»язаннями, встановленими договором від 17.05.2007 р.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони суперечать обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212 -215 ЦПК України.

Як встановлено колегією суддів та стверджується матеріалами справи, рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09.04.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25.12.2013 р., визнано такими, що припинились зобов'язання ОСОБА_1 за договором іпотеки від 17.05.2007р., укладеним між ним та ЗАТ КБ "Приватбанк" та за яким іпотекодавець передав іпотекодержателю предмети іпотеки - будинок з надвірними будівлями загальною площею 124,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1851 га по АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про виділення частки померлої у праві спільної сумісної власності подружжя, визначення обсягу майна, що увійшло до складу спадщини та стягнення заборгованості за кредитним договором в межах вартості успадкованого майна - відмовлено.

Даними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 1968 р. до смерті ОСОБА_3 28.10.2008 р., про що ОСОБА_1 повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» заявою від 21.12.2011 р. (реєстраційний вх. № 018 Сарненського відділення Рівненської філії ПАТ КБ "Приватбанк" від 15.05.2012 року) та внаслідок чого, банк 06.12.2012 р. звертався до Сарненської державної нотаріальної контори з претензією кредитора № 30.1.0.0/2-125 з приводу відкриття спадкової справи.

Крім того, у даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1, який входить у число спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, у визначений законом строк та порядок, спадщини не прийняв, а тому не відповідає по зобов'язаннях спадкодавця в порядку вимог ст. 1282 ЦК України. Суд дійшов висновку про застосування ст. 608 ЦК України та про припинення зобов»язання за вказаним кредитним договором у зв»язку із смертю боржника, оскільки воно є нерозривно пов'язаним з його особою і не може бути виконане іншою особою ( а.с. 19-26).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положення статті 65 СК України стосуються порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв'язку з цим під час розгляду такої категорії справ судам слід з'ясовувати, в чиїх саме інтересах укладався договір одним із подружжя: своїх особистих чи в інтересах сім'ї, оскільки відповідь на це питання має визначальний характер для правильного вирішення питання про правові наслідки такого договору.

Також, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Виходячи з вищенаведених обставин та вимог закону, ОСОБА_1 може відповідати лише належною йому у спільній сумісній власності подружжя часткою майна і лише за умови, що судом буде встановлено, що договір укладений в інтересах сім»ї, а отримане за договором використане на її потреби, оскільки у такому випадку за зобов'язаннями одного із подружжя, відповідальність несуть обидва з подружжя.

Як зазначено у п. 7.1 кредитного договору від 17.05.2007 р., кредитні кошти надавалися позичальникові на придбання нерухомості, проте, житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій він розташований, які були предметом договору іпотеки за вказаним кредитним договором від 17.05.2007 р., перебували у власності ОСОБА_1 ще до укладення зазначених договорів, а докази про придбання ОСОБА_3 або ОСОБА_1 будь-якого нерухомого або іншого майна у період шлюбу, починаючи з 17.05.2007 р., право власності на частку у якому, як одному з подружжя, належить ОСОБА_1, у матеріалах справи відсутні.

Крім того, факт придбання у період шлюбу подружжям ОСОБА_1 (ще до укладення з банком зазначених договорів) лише вказаного будинку та автомобіля марки «ІЖ 271501» (січень-лютий 2007 року), а також відсутність в останніх на праві спільної сумісної власності іншого майна, встановлено і ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25.12.2013 року.

У матеріалах справи відсутні докази і стосовно використання ОСОБА_3 кредитних коштів на інші цілі, однак в інтересах сім»ї.

Враховуючи вищенаведене, а також правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду України від 19.06.2013 р. ( справа №6-55ц13 ), колегія суддів приходить до висновку про те, що кредитний договір, що був укладений 17.05.2007 р. ОСОБА_3, як одним із подружжя, не створює обов'язків для ОСОБА_1, як іншого з подружжя, оскільки кошти, отримані за вказаним договором використані не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби.

Оскільки банком не доведено своїх позовних вимог та не надано доказів на їх підтвердження, рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі - про відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року - скасувати, у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором кредиту - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :