Справа № 132/3569/14-ц Провадження № 22-ц/772/2403/2015Головуючий в суді першої інстанції Копчинський В. І.
Категорія 27Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю.,

при секретарі - Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивувало тим, що між сторонами у справі 01.06.2004 року було укладено кредитний договір №VIH0G002020211, згідно якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 19000 доларів США на термін до 01.06.2014 року.

Позивачка взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує та станом на 20.08.2014 року у ОСОБА_2 допустила заборгованість у розмірі 5440,89 доларів США, що еквівалентно 71928,57 гривням, яка складається з: 3035,27 доларів США - заборгованість за кредитом; 2027,14 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 378,48 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Враховуючи наведене позивач просило стягнути з ОСОБА_2 вказану суму на свою користь.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року в задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просила його скасувати, ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія не знаходить підстав для її задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 01.06.2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №VIH0G002020211, згідно якого Банк надав відповідачці кредит у розмірі 19000 доларів США та терміном повернення до 01 червня 2014 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13.03.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №VIH0G002020211 від 01.06.2004 року у розмірі 49032,02 гривні, а саме: 5185,50 доларів США, що складає 41447,70 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 684,73 доларів США, що складає 5473,05 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2111,27 гривень - заборгованість по пені.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.05.2014 року (а.с. 30) рішення суду виконано в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 29 квітня 2014 року №k24/T/78 про внесення готівки в сумі 49032,02 гривень (а.с. 28).

З наведеного вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» скористалось своїм право дострокової вимоги за кредитним договором, а рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13.03.2014 року було достроково стягнуто не лише прострочену заборгованість по тілу кредиту та відсотках, але й усе тіло кредиту, яке підлягало поверненню, що також підтверджується й розрахунком заборгованості (а.с. 9), тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним Договором в сумі 3035,27 доларів США задоволенню не підлягають, оскільки це потягне за собою подвійне стягнення тіла кредиту.

Позовні вимоги, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, також не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що після дострокового стягнення всієї кредитної заборгованості строк договору закінчився, що підтверджується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року №6-116цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У абз.1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Такої самої думки прийшов й Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах: №6-42315св14 від 21.01.2015 року; №6-41128св14 від 14.01.2015 року.

Окрім того, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України не заявляло, а тому відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни відхилити, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Зайцев А.Ю.