У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості за аліментами, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за аліментами та позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 щодо неповнолітньої ОСОБА_8

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що 17 травня 2004 року вона розірвала шлюб з відповідачем, під час шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідач з дочкою не спілкується, її життям та здоров'ям не цікавиться, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, аліменти сплачує не у повному обсязі, у зв'язку з чим має заборгованість станом на 01 жовтня 2014 року у розмірі 31 267 грн 52 коп. Посилаючись на вказані обставини позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення з відповідача заборгованості за аліментами залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_7 відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно із свідоцтва про розірвання шлюбу від 17 травня 2004 року серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано.

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_8 від 09 квітня 2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави, її батьком записаний ОСОБА_7

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приділяє уваги вихованню та розвитку дитини, не забезпечує її належними умовами, а також посилався на те, що ОСОБА_7 у судовому засіданні визнав позовні вимоги та надав згоду на позбавлення батьківських прав.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7, однак позовні вимоги у цій справі мотивовані тим, що відповідач і далі ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до ст. 167 ЦПК України головуючий роз'яснює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, про що зазначається в журналі судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 31, ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10>, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, суд першої інстанції на вказані положення закону уваги не звернув і, як убачається з журналу судового засідання від 11 лютого 2015 року (а. с. 74), не роз'яснив відповідачу наслідки відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Також, згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_91/ed_2011_09_20/pravo1/T022947.html?pravo=1> передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Покладаючи в основу свого рішення визнання відповідачем позову про позбавлення його батьківських прав як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції не перевірили: чи не порушуються при цьому вимоги закону та не врахували, що у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору, який є обов'язковим відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_91/ed_2011_09_20/pravo1/T022947.html?pravo=1>, та необґрунтовано вирішили спір лише на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st174> (визнання відповідачем позову), без дослідження вказаного висновку.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатися законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої судам належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук