УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., про визнання права власності в порядку спадкування.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на території Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області в СТ «Червона калина», а саме, на земельну ділянку площею 0,0627 га та на будівельні матеріали, з яких побудований садовий будинок на вказаній земельній ділянці. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 31 січня 2014 року за ОСОБА_7 було визнано право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, з яких був побудований садовий будинок, що знаходиться на садовій ділянці № НОМЕР_1 СТ «Червона калина». Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,0627 га, що належала його батьку ОСОБА_6 та на Ѕ частину будівельних матеріалів, з яких побудований садовий будинок на вказаній земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ «Червона калина» в с. Власівна Баришівського району Київської області.

Заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 червня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, а саме, на Ѕ частину будівельних матеріалів, з яких було побудовано садовий будинок, що знаходиться на садовій ділянці № НОМЕР_1 СТ «Червона калина» в с. Власівка Баришівського району Київської області; на земельну ділянку площею 0,0627 га, яка знаходиться на території Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області в СТ «Червона калина».

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_6 Спірна земельна ділянка була особистою власністю померлого ОСОБА_6, оскільки набута ним в процесі безоплатної приватизації і на неї не розповсюджуються вимоги ст. ст. 74 СК України про право спільної сумісної власності на майно чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю і не перебувають у шлюбі між собою. Разом із тим, суд визнав право власності за позивачем на Ѕ частину будівельних матеріалів, з яких було побудовано спірний будинок, оскільки судовим рішенням встановлено факт спільного будівництва сторонами по справі вказаного будинку під час перебування у фактичних шлюбних відносинах.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача - ОСОБА_6 (а.с. 9-11), після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно на території Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області в СТ «Червона калина» на земельну ділянку площею 0,0627 га та Ѕ частину будівельних матеріалів з яких побудований садовий будинок на вказаній земельній ділянці № НОМЕР_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1975 по ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 266).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 31 січня 2014 року за ОСОБА_4 визнано право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, з яких був побудований садовий будинок, що знаходиться на садовій ділянці № НОМЕР_1 СТ «Червона калина». Зазначеним рішенням встановлено, що на підставі рішення виконкому Сезенківської сільської ради від 26 червня 1999 року спадкодавець ОСОБА_6 безоплатно отримав у власність зазначену земельну ділянку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на вказану земельну ділянку від 24 березня 2000 року. Також вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було спільно здійснено будівництво садового будинку загальною площею 51 кв.м під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з копії спадкової справи щодо померлого ОСОБА_8 та листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., 3 червня 2013 року син померлого - ОСОБА_9 подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 41, 263).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

За роз'ясненнями, що викладені у п. 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

В судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Також особа може звернутися до суду з позовом про захист спадкових прав шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Так, суди встановивши, що спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, що унеможливлює нотаріальний порядок оформлення спадкових прав ОСОБА_3 на вказане майно, обґрунтовано визнали в судовому порядку право власності за позивачем на частину будівельних матеріалів, з яких було самочинно збудовано садовий будинок.

Разом із тим, визнаючи за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,0627 га суд першої інстанції на вказані вимоги закону та роз'яснення уваги не звернув, не дослідив чи звертався позивач із письмовою заявою до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку та чи була відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину, не встановив, які існували перешкоди для оформленні права власності позивача на спадкове майно, а саме, земельну ділянку, за умови наявності відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто вирішив справу в зазначеній частині з порушенням ст.ст. 212-214 ЦПК України.

Апеляційний суд, переглядаючи справу, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України в достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують такі доводи, і передчасно залишив рішення суду першої інстанції без змін в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, судами не встановлені, рішення суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в зазначеній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 червня 2015 року в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:В.С. Висоцька
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана