У Х В А Л А

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто», третя особа - Реєстраційна служба Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» (далі - ТОВ «Север-Авто»), у якому, посилаючись на незаконне звільнення, просив суд поновити його на посаді директора ТОВ «СЕВЕР-АВТО» з 17 грудня 2014 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Север-Авто», оформлених протоколом від 02 січня 2014 року № 01/01-2014, з 03 січня 2014 року ОСОБА_3 призначено на посаду директора товариства (а. с. 9).

Згідно з наказом ТОВ «Север-Авто» від 03 січня 2014 року № 4/14-К ОСОБА_3 приступив до виконання обов'язків директора ТОВ «Север-Авто» з 03 січня 2014 року (а. с. 8).

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Север-Авто», оформлених протоколом від 16 грудня 2014 року № 09/12-1, ОСОБА_3 було звільнено з посади директора ТОВ «Север-Авто» з 16 грудня 2014 року та призначено ОСОБА_4 директором товариства з 17 грудня 2014 року (а. с. 37).

Згідно з наказом ТОВ «Север-Авто» від 17 грудня 2014 року № 22/1-к «Про усунення з посади директора» у зв'язку з припиненням повноважень директора товариства шляхом усунення з посади директора ОСОБА_3 з 16 грудня 2014 року за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи, з 17 грудня 2014 року до виконання обов'язків директора ТОВ «Север-Авто» приступив ОСОБА_4 (а. с. 40).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що його було звільнено з посади директора товариства із порушенням вимог чинного трудового законодавства, оскільки його не було ознайомлено з наказом про звільнення, підстави звільнення йому також не відомі, на загальних зборах, де було прийнято рішення учасників про його звільнення, він участі не брав, трудова книжка йому не видавалася.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди виходили із того, що при призначенні на посаду директора ТОВ «Север-Авто» з ОСОБА_3 трудовий договір (контракт) не укладався, запис у трудову книжку про призначення на посаду директора не вносився, тому між позивачем та товариством виникли корпоративні відносини і норми трудового законодавства при вирішенні даного спору не застосовуються.

У той же час з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із матеріалів справи вбачається, що 03 січня 2014 року ТОВ «Север-Авто» було видано наказ № 4/14-К «Про вступ на посаду», згідно з яким ОСОБА_3 приступив до виконання своїх обов'язків як директор товариства з 03 січня 2014 року.

Вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди належної оцінки вказаному наказу не дали та не з'ясували чи не є цей наказ в контексті приписів ст. 24 КЗпП України письмовою формою трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до п. 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці.

Разом із тим, вирішуючи спір по суті, суди послались на відсутність запису у трудовій книжці про призначення ОСОБА_3 директором товариства та з урахуванням наведеного констатували факт відсутності трудових відносин між позивачем та відповідачем.

Із доданої відповідачем електрофотокопії трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що останній запис у ній внесено 05 вересня 2014 року.

У той же час із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3 значиться керівником ТОВ «Север-Авто» (а. с. 7), а з довідки про доходи з серпня по грудень 2014 року ОСОБА_3 нараховувалась та виплачувалася заробітна плата саме як директору ТОВ «Север-Авто» (а. с. 41).

Крім того, обґрунтовуючи підстави касаційної скарги, позивач посилався на те, що запис про його призначення директором ТОВ «Север-Авто» до трудової книжки було внесено, а сама трудова книжка на даний час зберігається у товаристві.

Між тим оригінал трудової книжки ОСОБА_3 судом не досліджувався.

З цього приводу у судових рішеннях відсутні будь-які висновки.

Разом із тим, застосовуючи до спірних правовідносин ч. 3 ст. 99 ЦК України, суди не звернули уваги на те, що приписи вказаної норми права регулюють правовідносини щодо усунення, тимчасового відсторонення чи припинення виконання своїх повноважень учасником виконавчого органу товариства, а предметом даного позову є поновлення на роботі ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Север-Авто».

На порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка їх регулює, на зазначене уваги не звернули, обставин, пов'язаних із здійсненням ОСОБА_3 обов'язків директора товариства, не дослідили, належної оцінки наданим сторонами доказам не дали та дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко