АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2699/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,21 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання дійсним договору дарування валютних цінностей ,

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_7, посилаючсь на те, що 17 березня 2010 року між ним та його сином ОСОБА_7 було укладено договір дарування грошових коштів, у відповідності до якого позивач подарував відповідачу 133 000 доларів США готівкою. Зазначені кошти були його власними заощадженнями та були ним саме в цей день зняті з його власного рахунку у відділенні №383 АКБ «УкрСибБанк». Метою дарування було здійснення допомоги його синові у придбанні ним власного житла у м. Києві. Подарувавши гроші, він звернувся до нього з вимогою про укладання договору дарування у письмовій формі.

Він звернувся до нотаріуса за консультацією та отримав відповідь, що такі договори укладаються виключно у письмовій формі та враховуючи суму посвідчуються нотаріально.

Відповідач, отримавши гроші лише надав йому розписку, що гроші отримав, дякує та використає їх за призначенням. На його численні звернення до сина з вимогою прибути до Черкас та завітати до нотаріуса, який би уклав текст угоди та посвідчив її, син не з'явився, досі заявляє йому, що з'явитись до нотаріуса для укладання та нотаріального посвідчення договору дарування перешкоджає постійна зайнятість та проблеми зі здоров'ям.

Таким чином, відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору дарування, незважаючи на те, що вони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та який був реально виконаний.

Враховуючи, що минуло забагато часу, можливість нотаріального посвідчення договору дарування фактично втрачена, на підставі чого він звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих, переконливих доказів щодо дотримання ч.5 ст.719 ЦК України договору дарування валютних цінностей, а також - з відсутності спору визначених в ст..3 ЦПК України..

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до п.5 ст. 719 ЦК договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

До договорів дарування валютних цінностей на суму понад п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян також застосовується загальне право, встановлене ст. 220 ЦК, згідно з яким недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору тягне за собою його нікчемність.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За нормою ч.2 ст. 219 ЦК суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Вимоги закону щодо необхідності вчинення правочинів у певній формі спрямовані сприяти фіксації волевиявлення суб'єкта правочину, що у разі судового спору забезпечить доказовість реального існування між сторонами відповідного правовідношення та дійсність їх взаємних обов'язків та вимог.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №-9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом встановлено, що 17 березня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до заяви ОСОБА_6 на видачу готівки №140 видав позивачу кошти 133 140 дол. США.

17 березня 2010 року відповідно до розписки ОСОБА_7 получив від свого батька ОСОБА_6, позивача по справі, гроші в наявності 133 140 дол.США, які позивач подарив, щоб він купив квартиру в м. Києві.

Відповідно до виписки за поточним (картковим) рахункам, 17 березня 2010 року зараховано на картрахунок ПАТ «Всеукраїнський Український банк» ОСОБА_7 10 000 доларів США, 26 березня 2010 року зараховано на картрахунок 2200,00 доларів США, зараховано 17 березня 2010 року на картрахунок АТ «УкрСиббанку» 120 000 доларів США.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 8 листопада 2011 року було здійснено державну реєстрацію права власності квартири в АДРЕСА_1 на ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши усі обставини справ, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо дотримання ч.5 ст.719 ЦК України договору дарування валютних цінностей. Крім того, районним судом було доречно зазначено, що факт розписки свідчить лише про факт передачі коштів, а не про укладення договору відповідно до ст,626,628,638,ч.5ст.719 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем не надано обгрунтованих та підтверджуючих докази в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Крім того, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані ОСОБА_6. доводи в підтвердження вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом не наведено.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання дійсним договору дарування валютних цінностей - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :