АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2282/2015 Головуючий у першій інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц О.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист часті, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

У своїх позовних вимогах, позивач просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем, а саме : «Та він нуль, він ніякий, і захист його дисертації ніякий»; зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію під час виступу на зборах колективу Національного інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського, при умові присутності на зборах усього колективу, публічно заявивши : «ІНФОРМАЦІЯ_1 на зборах співробітників Інституту я, ОСОБА_3, поширила недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_5, зокрема, мною були публічно сказані наступні слова: «Та він нуль, він ніякий, і захист його дисертації ніякий». Я заявляю, що ця інформація не відповідає дійсності та підлягає спростуванню»; зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Позивач свої вимоги обгрунтовував тим, що 31.01.2014 в ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського НАН України» проводилися збори співробітників інституту з приводу листа Національної академії медичних наук щодо деонтології у медицині. На зборах був присутній весь медичний та науковий персонал Інституту. Виступ на цих зборах позивача був коректним, не стосувався особисто відповідача та був направлений на виправлення недоліків в роботі. У відповідь, відповідач підійшов до трибуни та почав публічно ображати позивача, поширюючи недостовірну інформацію, звинуватив позивача в непрофесіоналізмі та поставив під сумнів захист докторської дисертації позивача. Своїми висловлюваннями відповідач порушив недоторканість ділової репутації позивача та безпідставно піддав сумніву захист його дисертації. В результаті висловлювання відповідача позивачу завдано моральної шкоди, погіршився стан його здоров'я, порушена функція сну, позивач перебуває у стані постійного нервового напруження та стресу, що супроводжується болями в серці та гіпертонією, знизилась працездатність. Крім того, виступ відповідача негативно вплинув на повагу робочого колективу до позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує, що суд неправильно визначив характер поширеної інформації та безпідставно дійшов висновку, що висловлювання «та він нуль, він ніякий і захист його дисертації ніякий» є оціночним судженням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів тих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, оскільки, висловлювання відповідача не є фактичними твердженнями, недостовірною інформацією, а оціночними судженнями.

Вказані висновки суду є законними і обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 31.01.2014 відбулись збори колективу ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського НАН України», на яких, окрім інших, виступали позивач з зауваженнями щодо роботи, окрім іншого і у відділенні, що очолює відповідач, а також відповідач, яка висловила заперечення щодо недоліків у роботі відділення, яке очолювала.

Під час свого виступу, відповідач сказала, що «він нуль» відносно позивача, оскільки, захищалась від його звинувачень, була в емоційному стані, не намагалась його образити. Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач зазначила, що вона висловилась тихенько, для самозаспокоєння.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Європейської Конвенції «Про захист прав та основних свобод людини».

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено відсутність порушень особистих немайнових прав позивача з боку відповідача, а відтак й законно постановлено рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом була допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, також слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді