АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3081/15 Справа № 201/1978/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Лисична Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Колодяжної Н.Є.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

14 лютого 2013 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності. В обґрунтування посилалась на те, що їй на праві власності належить 3/4 ч., а відповідачу 1/4 ч. квартири АДРЕСА_1. Вважаючи неможливим спільне володіння і користування за зазначеною квартирою позивачка просила припинити право власності відповідача на 1/4 частину квартири та визнати за нею право власності на всю квартиру, враховуючи, що частка відповідача є незначною.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог на тій підставі, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог колегія суддів вважає необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При розгляді справи судом встановлено, що 29 лютого 2008 р. між ОСОБА_4 (батьком відповідача) та ОСОБА_2 (позивачем) було укладено договір купівлі - продажу, за яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 78 кв. м., сума договору складає 64.971 грн. На момент укладання договору купівлі-продажу від 29 лютого 2008 р. за документами, наданими нотаріусу, ОСОБА_4 був єдиним власником зазначеної квартири, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16136220, реєстраційний № 20493350. Цей договір купівлі-продажу було належним чином зареєстровано, на підставі чого КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" було зареєстровано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18377322, реєстраційний № 20493350.

Після укладання зазначеного договору ОСОБА_2 було здійснено ремонтні роботи у вказаній квартирі, зроблено суттєві поліпшення зазначеного об'єкту нерухомості, що підтверджується Актом Державної технічної комісії про готовність об'єкта до експлуатації № 90 від 05 травня 2009 р. та Свідоцтвом про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил № . Вищезазначені Акт Державної технічної комісії про готовність об'єкта до експлуатації № 90 від 05 травня 2009 р. та Свідоцтво про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил № , а також новий технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, виданий станом на 16 лютого 2012 р.; в результаті здійснення вказаного ремонту і поліпшень ОСОБА_2, вказана квартира значно відрізняється від отриманого за договором купівлі-продажу від 29 лютого 2008 р. об'єкту нерухомості своїми характеристиками, оскільки було змінено кількість кімнат: з 3-кімнатної квартира стала 2-кімнатною, була змінена загальна площа квартири, новим об'єктам були присвоєні нові інвентаризаційні літери; тобто позивачкою фактично створено новий об'єкт нерухомості, який суттєво відрізняється від отриманого за договором від 29 лютого 2008 р. своїми характеристиками.

В подальшому відповідач ОСОБА_3 подав позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29 лютого 2008 р. та вселення його в зазначену квартиру. Рішенням Жовтневого районного суду від 29 вересня 2011 р. було частково задоволено позов ОСОБА_3, визнано вказаний договір купівлі-продажу недійсним та вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2012 р. рішення суду першої інстанції було скасовано в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу від 29 лютого 2008 р. та винесено нове рішення в цій частині, яким визнано договір купівлі-продажу від 29 лютого 2008 р. недійсним в 1/4 його частині та відмовлено в позовній вимозі про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29 лютого 2008 р. в іншій частині, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Це рішення набрало законної сили.

На теперішній час за позивачем ОСОБА_2 визнано право власності на 3/4 частки вказаної квартири, а за відповідачем ОСОБА_3 1/4 частка квартири.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, змінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 6 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, за його згодою, присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Відповідно до ст.365 ЦК право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Судом також було встановлено, що родина позивачки забезпечена іншим житлом, мешкає за іншою адресою, а члени її сім'ї, крім того, мають окреме своє житло, оскільки ОСОБА_2 та її чоловік мешкають за різними адресами: ОСОБА_2 мешкає: АДРЕСА_2, ОСОБА_6 мешкає: АДРЕСА_3.

В той час у ОСОБА_3 відсутнгє право властності або право користування на будь яку іншу житлову площу і спірна частка є єдиним його місцем проживання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд обгрунтовано виходив з того, що доказів того, що ОСОБА_3 крім спірної частки квартири має інше житло позивачка не надала.

Враховуючи зазначене суд прийшов до правильного висновку, що припинення права на частку квартири відповідача завдасть істотної шкоди його інтересам, а тому правильно відмовив позивачці в задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують. Посилання позивача на те, що суд не врахував висновок судової будівельно-технічної експертизи, якою визначено вартість спірної ? ч. квартири, не може бути підставою скасування рішення, оскільки суд виходив з того, що позбавленням відповідача права власності на ? ч. квартири, його інтересам буде завдано істотної шкоди.

Ухвалене по справі рішення суду є законним і обґрунтованим, тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М.Лисична

Судді О.П.Бараннік

Н.Є.Колодяжна