Справа № 357/4291/14 Головуючий у І інстанції Голуб А. В.
Провадження № 22-ц/780/1262/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 1 26.02.2015
У Х В А Л А

іменем України

26 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 Білоцерківського району Київської області та присадибна земельна ділянка за цією ж адресою. Вказувала, що її присадибна ділянка межує із земельною ділянкою площею 0,1886 га, яка належить їй на праві постійного користування і вона тривалий час використовувала її під город, проте на даний час ця ділянка передана у власність відповідача. Посилалася, що приватизація ділянки є незаконною, бо її батько ОСОБА_3 до Великої Вітчизняної війни працював в у колгоспі «Н-Життя» в с.Озерна і згідно протоколу № 4 виробничої наради колгоспу «Н-Життя» спірна земельна ділянка була передана йому у користування. Вважає, що після смерті батька до неї перейшло право користування ділянкою в порядку спадкування. Незважаючи на це, рішенням Озернянської сільської ради від 20 листопада 2009 року відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо приватизації спірної земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 883147 площею 0,1886 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Посилаючись на порушення її прав і вимог закону при передачі ділянки у власність, просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 883147, виданий 25 серпня 2010 року на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 не мав права приватизувати спірну ділянку, бо вона успадкувала від батька права пожиттєвого (довічного) спадкового володіння цією ділянкою, що судом враховано не було.

Учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток та довідкою про отримання ОСОБА_1 SMS-повідомлення про час розгляду справи, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Апелянт ОСОБА_1 подала до апеляційного суду додаткові письмові пояснення, де повідомила про скасування Вищим адміністративним судом постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року і ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року та закриття провадження у справі за її позовом про визнання недійсним рішення Озернянської сільської ради від 20 листопада 2009 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що після смерті батька у 1992 році позивачка ОСОБА_1 успадкувала лише жилий будинок АДРЕСА_1 і до неї, згідно ст.30 ЗК України 1990 року, перейшло право користування присадибною ділянкою за цією ж адресою. Відповідно до діючого на момент смерті батька позивачки законодавства, до останньої не перейшло в порядку спадкування право постійного користування спірною земельною ділянкою, яка не пов'язана із жилим будинком і не відноситься до присадибної ділянки.

Отже, виданий Озернянською сільською радою на ім'я відповідача державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 883147 не порушує прав позивачки з огляду на те, що документи на право постійного користування спірною ділянкою у неї відсутні.

При цьому суд правильно виходив з того, що Озернянська сільська рада прийняла рішення про передачу ділянки у власність відповідача в межах повноважень та згідно вимог закону, поскільки спірна земельна ділянка тривалий час перебувала у користуванні ОСОБА_2

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно частин 1 і 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянко. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України в редакції, яка діяла на листопад 2009 року, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно зі ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 Київської області, який успадкувала після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

У фактичному користуванні позивачки біля будинку по АДРЕСА_1 перебуває присадибна земельна ділянка площею 0,2500 га, що стверджується кадастровим планом земельної ділянки.

Також судом встановлено, що рішенням Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 20 листопада 2009 року відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, а саме: по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,36 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства та по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27 жовтня 2010 року за №21 на ім'я ОСОБА_2 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 883147 площею 0,1886 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_3 вибув з членів колгоспу «Нове Життя» і в його користуванні залишилась присадибна

земельна ділянка площею 0,30 га по АДРЕСА_1. Із 1986-1988 року на праві постійного користування відповідач ОСОБА_2 використовує спірну земельну ділянку площею 0,20 га, яку йому було надано як члену колгоспу, що стверджується довідкою Озернянської сільської ради № 02-11-182 від 20 жовтня 2009 року.

За таких обставин з огляду на те, що позивачка не надала суду належних доказів наявності у неї права користування спірною земельною ділянкою і відповідно порушення її прав при приватизації цієї ділянки відповідачем, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 успадкувала від батька права пожиттєвого (довічного) спадкового володіння спірною ділянкою, на що вказує рішення Конституційного Суду України N 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).

Як у рішенні в цілому, так і у абзаці 6 п.5.3 рішення, на який посилається апелянт, йдеться про те, що у зв'язку із запровадженням приватної власності на землю та встановлення п.6 розділу Х «Перехідні положення» обов'язку переоформити право постійного користування ділянкою на право власності, громадяни, на їх вибір, мають право продовжити користування ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. Отже вказаним рішенням вирішено питання конституційності п.6 розділу Х «Перехідні положення» щодо обов'язку переоформити право постійного користування ділянкою на право власності, і не вирішується питання про можливість успадкування права користування ділянкою, як помилково вважає апелянт.

Доводи апеляційної скарги про те, що сільською радою незаконно було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_2 необгрунтовані. Судом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходилась у постійному користуванні ОСОБА_2 який у встановленому законом порядку приватизував її. При цьому права позивачки не порушено.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, щодо недотримання судом вимог ст.213 ЦПК України щодо законності і обгрунтованості судового рішення, надумані. Суд повно і детально виклав у рішенні мотиви відмови у позові, пославшись на встановлені судом фактині обставини справи та відповідні їм правовідносини і норми матеріального права. Також, суд дав оцінку всім доводам позивачки, наведеним нею у позовній заяві, щодо незаконності державного акту.

Колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані доводи апелянта щодо скасування Вищим адміністративним судом постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року і ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року та закриття провадження усправі за її позовом про визнання недійсним рішення Озернянської сільської ради від 20 листопада 2009 року. Такі доводи не мають правового значення для вирішення цього спору, поскільки підставами відмови у позові є відсутність у позивачки прав на спірну земельну ділянку і відповідно відсутність підстав для визнання недійсним державного акту.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів вваждає за необхідне зазначити також, що визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні ст.152 ЗК України, ст.16 ЦК України, ні іншою нормою закону при наявності рішення органу влади чи місцевого самоврядування, що надало особі право на отримання цього правовстановлюючого документа. Отже без оскеарження і визнання недійсним рішення сільської ради про надання земельної ділянки неможливе визнання недійсним оспорюваного державного акту.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: