Справа № 127/2746/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року суддя Вінницького міського суду Вінницької області Федчишен С.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації та про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення без надання іншого житла, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації та про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення без надання іншого житла.

Ухвалою суду від 18.02.2015р. позов залишено без руху, оскільки позовна заява не відповідає вимогам цивільно процесуального законодавства України, а саме позивачем надано суду документ про сплату судового збору, однак в меншому розмірі, ніж встановлений Законом України «Про судовий збір», що набрав чинності 01.11.2011 року, із внесеними змінами станом на 01.01.2015 рік. Оскільки відповідно до п. 13 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014року якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог.

На виконання ухвали суду від 18.02.2015 року представником позивача надано пояснення, згідно яких вважають, що позовні вимоги викладені в позові не є самостійними, а друга позовна вимога є похідною від першої, тому судовий збір сплачено вірно у розмірі виходячи із мінімальної заробітної плати на 01.01.2015 року, яка становила 1218гривень, як за позовну вимогу немайнового характеру.

З даними поясненнями суд не може погодитьсь виходячи з наступного.

Пунктом 15 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Виходячи з аналізу судової практики, можна визначити наступні категорії справ, що виникають з цивільних правовідносин при захисті права користування житлом: про встановлення порядку користування житлом; щодо втрати права користування житлом; про позбавлення права користування житлом; про усунення перешкод у користуванні житлом.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права на житлове приміщення.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. Так, у першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Згідно позовних вимог ОСОБА_1 просить визнати осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації та усунути перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення без надання іншого житла, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги є самостійними.

Суд приходить до висновку, що позивачем не усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 18.02.2015року та вважає за необхідне застосувати положення ст. 121 ЦПК України.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, якщо позивач згідно ухвали суду про усунення зазначених у ній недоліків у встановлений строк не виконає ці вимоги, позовна заява вважається не поданою і повертається позивачеві, про що суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність повернення матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації та про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення без надання іншого житла.

Суд зазначає, що згідно ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 121, 209, 210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації та про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення без надання іншого житла - вважати неподаною та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: