Справа № 199/4667/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Богун О.О.

При секретарі Хлус Ю.А.

За участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 « Приват Банк» про повернення суми коштів за договором строкового банківського вкладу, ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 12.01.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD600 за умовами якого вона передала відповідачу грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі, а відповідач зобовязався виплатити їй суму вкладу та проценти, нараховані за умовами договору. За договором сума вкладу склала 14800 доларів США. Позивач виконала умови договору депозитного вкладу. Відповідно до договору вклад оформлювався на строк до 12.01.2015 року включно. 02.03.2015 року вона звернулася до відповідача із запитом щодо розблокування та виплати грошових коштів з депозитного вкладу № SAMDNWFD600. Станом на травень місяць відповідач вимоги щодо повернення вкладу та сплати відсотків не виконав.

Позивач вважає, що у звязку з невиконанням відповідачем умов договору, він має право на стягнення в судовому порядку суми банківського вкладу у розмірі 14800 доларів США та нарахованих по ньому відсотків у розмірі 1531,90 доларів США і просить суд ухвалити відповідне рішення.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви.

Представника відповідача проти позову заперечила та просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, в своїх доводах посилаючись на те, що зобовязання за даним договором, укладеним працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», кошти за яким вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка була окупована, повинні виконуватися АНО «ФЗВ», оскільки воно взяло на себе зобовязання здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». У відповідності до систематичних повідомлень, що розміщував AHO "ФЗВ" на своєму офіційному сайті AHO "ФЗВ" замінив ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - не лише депозитними, але і за орендними, кредитними та ін..

Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року AHO "ФЗВ" було передано в довірче управління майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", у зв'язку з чим AHO "ФЗВ" користується, володіє розпоряджається всім майном ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя: нерухомістю, транспортом, банкоматами, терміналами, грошовими коштами, правами за всіма зобов'язаннями, а не лише депозитами. Крім того, заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року зобов'язано ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 5.85 рублів.

Таким чином наголошує на тому, що позивач не довів відсутність вимоги позивача до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року.

Врахувавши пояснення позивача та заперечення відповідача, дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини.

Як встановлено судом 12 січня 2014 року між сторонами у регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться у м. Сімферополі, було укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD600 (вклад «Стандартний»), за умовами якого позивач передала для розміщення на депозитному вкладі банку 14800 доларів США з процентною ставкою 10% річних, на строк до 15.01.2015 року включно, який було автоматично пролонговано.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Статтею 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобовязання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

02.03.2015 року позивачка звернулася до відповідача із запитом щодо розблокування та виплати грошових коштів з депозитного вкладу № SAMDNWFD600.

Утім, відповідач в порушення вимог договору та вимог Закону на звернення позивача від 02.03.2015 року про повернення банківського вкладу свої обовязки щодо його повернення, належним чином не виконав, - не повернувши позивачу вклад в повному обсязі.

Як передбачено п. 9 Договору вкладник має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два банківських дня до дати розірвання договору.

З відповідною заявою про розірвання договору банківського вкладу та повернення відповідних суми даного вкладу та нарахованих по ньому відсотків, позивач звернулася 19 травня 2015 року. Проте надана вимога також відповідачем залишилася без задоволення. Таким чином зобовязання за умовами договору та вимогами Закону відповідачем залишилися не виконаними позивачу не повернуто суду вкладу у розмірі 14800 доларів США та не сплачено відсотки, які відповідно до розрахунку складають 1531,90 доларів США.

Розрахунок відсотків позивачем зроблено арифметично правильно, та відповідачем не оспорений.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій...."

Оскільки позивачем укладено договір банківського строкового вкладу (депозит) для власних побутових потреб, які не повязані із здійсненням підприємницької діяльності, до відносин між сторонами у справі повинні застосовуватись положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2)належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи із встановлених судом обставин та наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по депозитному договору, не повернув позивачу вклад та проценти за користування коштами, вкладеними ним на депозитний рахунок банку.

З таких обставин для суду вбачаються підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу та процентів по банківському вкладу.

При цьому, доводи позивача щодо відсутності підстав для стягнення саме з нього даних сум судом не враховуються, оскільки як вже встановлено судом договір банківського вкладу було укладено саме між позивачем та Регіональним відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк», що на час укладання було структурною одиницею ПАТ КБ «ПриватБанк» та діяло від його імені, отже і зобовязання за договором в результаті виниклих форс-мажорних обставини має нести ПАТ КБ «ПриватБанк».

Так, відповідно до ст.. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій (частина 1 статті).

Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частина 2 статті).

Відповідно до абзацу другого п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 N 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Таким чином за відсутності заяви позивача про повернення вкладу в національній валюті у звязку з тим, що валютою вкладу (депозиту) є долар і грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок надійшли в доларах згідно квитанції від 12 травня 2014 р., то згідно п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 N516, відповідач зобовязаний повернути нараховані проценти у валюті вкладу (доларах).

Офіційний курс долара до гривні встановлений Національним банком України на момент ухвалення рішення та становить 2228.0585 грн. за 100 доларів США.

Питання про розподіл судових витрат в частині судового збору вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України (судовий збір підлягає стягненню в дохід держави, оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору).

Керуючись ст.ст. 11, 15, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 « Приват Банк» про повернення суми коштів за договором строкового банківського вкладу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 « Приват Банк» (, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, б.50) на користь ОСОБА_3 (місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 29, ІПН НОМЕР_1) суму банківського вкладу та проценти за договором банківського вкладу №SAMDNWFD600 від 12 січня 2014 року в розмірі 16331 (шістнадцять тисяч триста тридцять один) долар США 9 центів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 « Приват Банк» (, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, б.50) в дохід держави судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :