РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6940/15-ц

пр. № 2/759/3724/15

04 листопада 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про усунення перешкод в користуванні квартирою і вселення

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання особи такою, що втратила право користування

жилим приміщенням, -

В с т а н о в и в :

29.04.2015р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просила зобов*язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити її у вказану квартиру, обгрунтовуючи позов тим, що 25.10.1989р. уклала шлюб зі ОСОБА_2, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 Згідно ордеру від 14.04.1998р. ОСОБА_2 на сім*ю з трьох осіб: нього, дружину ОСОБА_1 і дочку ОСОБА_3 отримав квартиру АДРЕСА_1. У вказаній квартирі вона зареєстрована з 21.01.1999р. У зв*язку із систематичними внутрішніми конфліктами в сім*ї, під час яких чоловік спричиняв їй тілесні ушкодження, у червні 2006р. вона виїхала зі спірної квартири, залишивши в ній усі свої речі та проживала у знайомих і друзів. З цього часу вона неодноразово намагалась вирішити зі своїм чоловіком питання щодо спільного проживання мирним шляхом, однак позитивно вирішити це питання не виявилось за можливе. До 2010р. вона проживала в м.Нікополь з дочкою, яка в 2010р. переїхала до батька і мешкала з ним в спірній квартирі до 2014р., коли 02.08.2014р. уклала шлюб з ОСОБА_5 У січні 2015р. в присутності дочки вона мала розмову з чоловіком стосовно вирішення питання щодо спірної квартири, але домовленості вони не досягли, між ними виник конфлікт, під час якого відповідач погрожував їй, у зв*язку із чим вона звернулась до правоохоронних органів та до комунальних органів із заявами з проханням не виписувати її із квартири. Вказувала, що вона приїздила до спірної квартири, але замки були змінені та вона чула в квартирі голос іншої жінки. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25.06.2015р. шлюб між ними було розірвано. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 2, 64 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, обгрунтовуючи зустрічний позов тим, що з червня 2007р. шлюбні відносини між ним і колишньою дружиною припинені, з цього часу вона не проживає в спірній квартирі, виїхала добровільно до свого співмешканця і забрала усі свої речі. За цей час він привів квартиру у належний стан, замінив сантехнічне обладнання, а ОСОБА_1 припинила виконувати свої обов*язки, передбачені ст.64 ЖК України, квартирою не цікавилась, у зв*язку із чим втратила право користування нею. З червня 2007р. з ним фактично проживає його дочка ОСОБА_3 Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 71, 107 ЖК України.

В судовому засіданні позивачка основні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснила про те, що спірна квартира отримувалась на сім*ю, є її єдиним місцем проживання, іншого житла вона не має, а конфліктна ситуація із колишнім чоловіком триває до тепер, в тому числі і щодо спірного житла. Проти зустрічного позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також на те, що конфліктні відносини у неї з колишнім чоловіком мають тривалий характер і виключали їх спільне проживання.

Відповідач ОСОБА_2 зустрічний позов підтримав, проти основного позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, а також на те, що ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законом строки.

Відповідачка ОСОБА_3 вирішення спору щодо основного і зустрічного позову залишила на розсуд суду та пояснила про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є її батьком і матір*ю, підтвердила, що між батьками існують тривалі конфліктні відносини, які за характером неприязні один до одного фактично виключають їх спільне проживання, зазначила, що свідком побиття батьком матері не була, з 2007р. по 2010р. проживала з матір*ю в м.Нікополі, а з 2010р. по 2014р. проживала з батьком в спірній квартирі, в січня 2015р. в її присутності батьки обговорювати питання щодо приватизації квартири АДРЕСА_1, батько визнавав право матері на частину цієї квартири, однак їх розмова закінчилася сваркою. Вважає, що кожен із батьків має право на частину спірної квартири, оскільки вона була отримана на їх сім*ю.

Заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідача і його представника, допитавши свідків сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним основний позов задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 25.10.1989р. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали шлюб (а.с. 6 - копія свідоцтва про укладення шлюбу).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25.06.2015р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 42-43 - копія рішення).

Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3, яка 02.08.2014р. уклала шлюб із ОСОБА_5 і змінила прізвище на «ОСОБА_3» (а.с. 37 - копія свідоцтва про шлюб).

14.04.1998р. ОСОБА_2 на сім*ю з трьох осіб: нього, дружину ОСОБА_1 і дочку ОСОБА_3 отримав квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7 - копія ордеру).

У вказаній квартирі сторони зареєстровані з 21.01.1999р. (а.с. 43 - копія довідки по формі №3).

В матеріалах справи є заява від 21.01.2015р. позивачки до Подільського РУ ГУМВС України в м.Києві з приводу побиття її ОСОБА_2 (а.с. 8 - копія заяви), на яку вона отримала відповідь від 26.02.2015р. (а.с. 30 - копія) та висновок (а.с. 31-32 - копія).

21.01.2015р. і 08.04.2015р. ОСОБА_1 зверталась до начальника філії №808, 809, 811 із заявами, в яких просила не виписувати її з квартири АДРЕСА_1 без її згоди і відома (а.с. 9, 10 - копії заяв).

Відповідачем були надані суду квитанції про сплату житлово-комунальних послуг за спірною адресою за період з 2014р. по 2015р., з яких вбачається, що оплата проводилась за три особи (а.с. 44-52 - копії квитанцій).

04.08.2014р. ОСОБА_1 продала від імені своєї матері ОСОБА_7 (а.с. 71 - копія свідоцтва про народження), житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 68-70 - копія договору купівлі-продажу).

В судовому засіданні був допитаний свідок позивачки ОСОБА_8, який показав суду про те, що подружжя ОСОБА_1 знає, зі ОСОБА_2 познайомився в 1984р., а ОСОБА_1 знає з 2002р., коли вони працювали разом, про її труднощі в сім*ї йому стало відомо літом 2006р., коли вона зателефонувала йому і просила про допомогу, в неї була порвана одежа, счісані ноги, вона говорила, що це після зустрічі з чоловіком, вона просила, щоб він, свідок, побув присутнім при її зустрічі із чоловіком для підтримки. В серпні 2007р. він був в квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_3 збирала речі, а ОСОБА_1 розмовляла із чоловіком про можливе розлучення, розмова була мирна. Через тиждень вони знову приїхали з ОСОБА_1 до спірної квартири, але за дверима вони почули жіночий голос, ОСОБА_1 приїхала до чоловіка на роботу, там між ними відбулося з*ясування відносин. Приблизно те саме мало місце через тиждень, двері ніхто не відчинив, а ключів у ОСОБА_1 не було. Він, свідок, не бачив, щоб ОСОБА_2 бив свою дружину, він спокійна і добра людина. Приблизно ОСОБА_1 приїздила до м.Києва 2 рази на рік. Періодично вона користувалась його, свідка, квартирою.

Свідки відповідача показали про наступне.

Так, свідок ОСОБА_12 показав про те, що є сусідом сторін по спірній квартирі та проживає в квартирі АДРЕСА_3, де мешкає з 1998р., ОСОБА_2 знає з 1998р., з ним мешкає дочка ОСОБА_3, дружина ОСОБА_1 не проживає близько 8 років, він свідок, приходить в гості до сусіда приблизно один раз на місяць, вони товаришують, ОСОБА_2 толерантна людина, дружині в проживанні перешкод не чинив, на коридорі дві двері, чому виїхала ОСОБА_1 йому, свідку, не відомо.

Свідок ОСОБА_14, яка, також, є сусідкою сторін по спірній квартирі, та показала про те, що з 1998р. постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_4, часто бачить сусіда ОСОБА_2 і його дочку ОСОБА_3, його дружину знає, але не бачить її біля 8 років, їх квартири знаходяться на одному сходовому майданчику, вона, свідок, не бачила, щоб ОСОБА_1 вивозила речі, або навпаки намагалася вселитися в квартиру до чоловіка, чому не проживає дружина сусіда не знає, біля ліфту є загальні двері із замком та виведеними квартирними дзвінками.

Свідок ОСОБА_15 показав суду про те, що мешкає в квартирі АДРЕСА_5 з 2004р., сусіда ОСОБА_2 з дочкою знає і бачить їх, дружини ОСОБА_2 не пам*ятає, можливо, бачив її декілька разів біля семи років тому назад, зі ОСОБА_2 спілкується як із сусідом, у квартирі сусіда завжди тихо, сварок не чув, інколи приходить до нього за інструментом, жінок не бачив, на загальному коридорі двері є, чому не проживає дружина сусіда не знає.

Тобто, усі свідки відповідача, свідок позивачки і самі сторони не заперечували питання щодо не проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1, за місцем реєстрації позивачки, з 2006р., а тому ці обставини справи суд вважає встановленими.

Враховуючи ті обставини, що судом не встановлено існування належних і допустимих доказів про те, що позивачка мала перешкоди зі сторони відповідачів у проживанні в спірній квартирі, в цій частині основних позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Згідно частини 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Тобто, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідно встановлення двох обставин: 1) не проживання особи за місцем реєстрації понад встановлені законом строки і 2) без поважних причин.

Перша обставина судом встановлена.

Що стосується другої обставини, суд приходить до наступного.

Так, відповідачка ОСОБА_3, яка є дочкою сторін, в період часу з 2007р. по 2010р. проживала з матір*ю в м.Нікополі, а з 2010р. по 2014р. проживала з батьком в спірній квартирі, була безпосереднім свідком розвитку та протікання їх відносин, вказувала про те, що у зв*язку із глибокою неприязню батька і матері їх спільне проживання не є можливим, вони тривалий час вели між собою розмови стосовно вирішення питання щодо спірної квартири, яку отримали в шлюбі на усіх членів сім*ї і остання така розмова відбулася в січні 2015р., коли батьки в її присутності вирішували питання про приватизацію спірної квартири, при цьому кожен з них визнавав право іншого на частину в цій квартирі, але до спільного вирішення питання вони не дійшли.

Крім цього, суд враховує, що квартира АДРЕСА_1 отримувалась відповідачем ОСОБА_2 на сім*ю, в тому числі з врахуванням житлової площі дружини - ОСОБА_1, а на час розгляду справи вона іншого житла не має і докази про існування у позивачки іншого постійного місця проживання в справі відсутні, а відповідач ОСОБА_2 весь час сплачував квартирну плату за три особи, тобто, визнавав за позивачкою право користування спірною житлоплощею та із зустрічним позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою звернувся лише 21.07.2015р., тобто, вже після подачі нею 29.04.2015р. основного позову.

Заяви ОСОБА_1 до Подільського РУ ГУМВС України в м.Києві від 21.01.2015р. і до філії №808, 809, 811 від 21.01.2015р. і від 08.04.2015р. суд не приймає до уваги, оскільки вони подані в 2015р. при тому, як встановлено судом, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі з червня 2006р.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, враховуючи конституційне право особи на житло, закріплене ст.47 Конституції України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення основних позовних вимог в частині вселення позивачки у спірну квартиру.

Оскільки зустрічні позовні вимоги по суті є виключними, а тому в їх задоволенні суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Основний позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: