Справа № 465/2224/15 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/6057/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Фейір Х.О.,

з участю представника позивача - Шведа В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2015 року задоволено частково заяву Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення вищезазначеного позову.

Суд забезпечив позов в межах ціни позову, на суму 38441,98 доларів США, що по курсу НБУ станом на 01.04.2015р. дорівнює 901517,60 грн. шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. АДРЕСА_1, реєстрація: Львівська область, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, прож. АДРЕСА_1, реєстрація: м. Львів, АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2).

В частині вимоги про обмеження у праві виїзду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше суд відмовив за безпідставністю, оскільки така вимога про забезпечення позову нормами ст.ст. 151-153 ЦПК України не передбачена.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим постановив ухвалу з порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не зазначив в ухвалі підстави для обрання виду забезпечення позову, внаслідок чого не дотримався вимог ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції без посилання на будь-які докази та обставини, якими має обґрунтовуватися забезпечення позову, постановив оскаржену ухвалу.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Апелянт ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України (а.с. 52, 54).

Апелянт ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянути апеляційну скаргу у відсутності осіб, які не з`явилися.

В суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив та пояснив, що банком з'ясовано, що відповідачем ОСОБА_4 12 травня 2015 року відчужено належне їй на праві власності майно, а відтак, оскаржена ухвала суду підставна та законна.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Пунктом першим частини другої статті 307 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № КF 49135 від 15.05.2008 року в сумі 38441, 98 доларів США, що по курсу НБУ станом на 01.04.2015р. становить 901517,60 грн. Позивач також просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам, а також обмеження у праві виїзду відповідачів за межі України, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення цього позову в майбутньому може утруднити виконання рішення суду в даній справі.

Задовольняючи частково заяву позивача та постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно в межах ціни позову, що належить відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Представник позивача - Швед В.Я. надав суду апеляційної інстанції відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 01.10.2015 року, які підтверджують те, що відповідачами вживаються заходи щодо відчуження належного їм майна, тому апеляційний суд вважає, що заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції, є підставними.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали, постановлення ухвали з порушенням норм процесуального права висновків суду щодо вжиття заходів забезпечення позову не спростовують.

Висновки районного суду відповідають дійсним обставинам справи на час постановлення оскарженої ухвали.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що у суду на час розгляду заяви про забезпечення позову було достатньо обґрунтованих підстав для постановлення ухвали про забезпечення позову, а тому доходить висновку, що ухвала постановлена з дотриманням норм закону, підстави для її скасування відсутні, а відтак, апеляційну скаргу необхідно відхилити, залишивши ухвалу районного суду без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, п.4 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.