Справа №487/712/15-ц 05.10.2015 05.10.2015 04.10.2015
Провадження №22-ц/784/1819/15
Головуючий першої інстанції: Кузьменко В.В.
Категорія - 27 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

І менем України

05 жовтня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

Лисенка П.П..

із секретарем: Харитоновою І.В.

з участю

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційними скаргами

публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк», або Банк) та ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27. 05. 2015 р., у справі за

позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановила

29.01. 2015 р. ПАТ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 23.12.2005 р. з ОСОБА_3 було укладено договір кредиту, за умовами якого він отримав 3.000 дол. США кредиту, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку з подальшим його збільшенням та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з договором він повинен був щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, процентів за його користування у розмірі 13,2 % річних, комісії та інших винагород відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку ( далі - Умови, Тарифи та Правила ) та заяви позичальника, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 08.01. 2015 р., складає 30237, 74 дол. США грн. 07 коп.

Посилаючись на те, що позичальник допустив порушення кредитної угоди, а частина боргу у розмірі 15577, 84 дол. США вже стягнута рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2012 р., позивач просив про стягнення залишку зазначеної заборгованості у вигляді процентів у розмірі 14659, 90 дол. США. та нарахованих після ухвалення рішення штрафів у розмірі 31,75 дол. США ( фіксована частина) та 733,00 дол. США (процентна складова), а всього 15424, 64 дол. США що за курсом НБУ -15,75 станом на 08.01.2015 р. складає 242938 грн. 10 коп.

В подальшому позивач зменшив загальний розмір позовних вимог до 6775,51 дол. США, виходячи з відсутності підстав для нарахування процентів на прострочену заборгованість за подвійною відсотковою ставкою.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27. 05. 2015 р. постановлено про часткове задоволення позовних вимог.

Цим рішенням стягнуто з відповідача на користь Банку борг у вигляді нарахованих процентів за період в межах строку позовної давності у розмірі 5579,40 дол. США, що еквівалентно 119.530 грн. 28 коп. та відшкодовані судові витрати банку у розмірі 1195 грн. 30 коп.

Ухвалено про повернення Банку зайво сплаченого судового збору у розмірі 997 грн. 71 коп.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість висновків суду щодо підстав застосування строку позовної давності

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаюсь на пропуск позивачем позовної давності, чого суд не врахував у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які виникають з договорів, тягне за собою наслідки, передбачені ст. 611 ЦК зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання однією з сторін, якщо це передбачено договором або законом; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (штрафу); відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. ст.1049, 1048, 1054 ЦК України, позичальник має повернути позику (кредит) у тій самій сумі, яка була надана йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За договором позики (кредиту) позикодавець має право на одержання процентів, розмір яких встановлюється договором.

Невиконання цих зобов'язань тягне відповідальність боржника, який має повернути суму боргу з процентами та пені, передбаченими договором, згідно з правилами ст. 624 ЦК України.

Право на захист порушеного суб'єктивного права обмежене строком позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до висновків постанови ВСУ №6-95 цс-14 від 17.09.2014 р., за договором по надання банківських послуг, зокрема, при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу (ст.257 ЦК України), а щодо повернення кредиту у повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ( ст. 261 ЦК України)

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2005 р. з ОСОБА_3 укладено договір кредиту, за умовами якого він остаточно отримав 8.930, 00 дол. США кредиту, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку з подальшим його збільшенням та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з договором він повинен був щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, процентів за його користування у розмірі 13,2 % річних, комісії та інших винагород відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку ( далі - Умови, Тарифи та Правила ) та заяви позичальника, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобов'язань утворилась заборгованість, яка стягнута судовим рішенням від 10.04.2012 р., що набрало законної сили станом на 14.06.2011 р. у розмірі 14659, 90 дол. США грн.

Цим же судовим рішенням, яке має преюдиційне значення, встановлено безпідставність нарахування процентів за подвійною відсотковою ставкою за несвоєчасне внесення мінімального щомісячного платежу.

За подальший період, тобто з 14.06.2011 р. по 08.01.2015 р. нарахована заборгованість у вигляді відсотків у розмірі 6775,51 дол. США, що підтверджується наданим розрахунком, витягом з особового рахунку ( а.с. 35-38, 40-44) та не спростовано позичальником.

В судовому засіданні відповідач зробив заяву про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції належним чином дослідив зазначені обставини справи та виходячи з доведеності факту порушення зобов'язання позичальником, відсутності належних доказів укладення договору про збільшення позовної давності та пропуску кредитором строку позовної давності за вимогами про стягнення процентів за період, який виходить за межі загальної позовної давності, ухвалив правильне та обґрунтоване зібраними доказами рішення про стягнення відсотків у межах позовної давності, тобто у розмірі 5579, 40 дол. США, визначивши відповідний гривневий еквівалент цієї суми за курсом НБУ на час ухвалення рішення.

Доводи апеляційної скарги Банку про неправильне застосування судом позовної давності та необхідність стягнення боргу у розмірі 15424, 64 дол. США не заслуговують на увагу виходячи з того, що по-перше,

Уповноважений представник позивача зменшив розмір вимог у судовому засіданні до 6775,51 дол. США, надавши відповідну письмову заяву( а.с. -33), яку суд має враховувати з огляду на приписи диспозитивності, передбачені ст. 11 ЦПК України.

По - друге, позивачем не доведено, що збільшення строку позовної давності було здійснено сторонами договору з дотриманням вимог ст. 259 ЦК України, тобто шляхом укладення окремої угоди чи вчиненням інших дій, з достовірним повідомленням позичальника та отримання його згоди, в порядку та на умовах, передбачених главою 53 ЦК України, якою регламентовано укладення, зміну і розірвання договору.

Відповідно до правових висновків постанови ВСУ № 6-1206 цс-15 від 23.09.2015 р. наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання процентів, передбачених умовами договору та ЦК України.

В той же час, відповідно до загальних положень глави 19 ЦК, яка регулює позовну давність, право кредитора на стягнення процентів обмежене строком позовної давності.

Враховуючи ці вимоги закону, суд обґрунтовано з врахуванням заяви відповідача стягнув проценти, нараховані за останні три роки перед зверненням до суду.

З цих же мотивів не підлягають врахуванню доводи апеляційної скарги відповідача про сплив строку позовної давності з посиланням на строк дії картки ( договору), який визначено у полі МОН.

Адже у даному випадку відповідно до наведених висновків має значення не строк дії договору, а обставини, які свідчать про невиконання зобов'язання, продовження правовідносин сторін та момент з якого кредитору стало відомо про порушення договору у частині сплати щомісячних платежів.

Інші доводи апеляційних скарг не підлягають врахуванню, оскільки висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено судом з порушенням норм матеріального права та норм судочинства.

Встановлене не дає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27. 05. 2015 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова