У х в а л а

2 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у справі за позовом приватного підприємства «Віталфарма» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лисенко Олександр Олегович, про відшкодування збитків, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Віталфарма» про визнання договору частково недійсним та визнання договору укладеним,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог приватного підприємства «Віталфарма» (далі - ПП «Віталфарма») відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсними:

- останнє речення пункту 1 Попереднього договору, укладеного між ПП «Віталфарма» та ОСОБА_4 24 червня 2008 року;

- фразу «чи не набуття продавцем у власність Цілісного майнового комплексу у зазначений в договорі строк» у пункті 13 указаного Попереднього договору.

Визнано укладеним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу між ПП «Віталфарма» (Покупець) та ОСОБА_4 (Продавець), відповідно до умов якого ОСОБА_4 продає, а ПП «Віталфарма» купує майно (Цілісний майновий комплекс), що знаходиться на АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 2, 95 га.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПП «Віталфарма» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь підприємства 1 млн 939 тис. 880 грн та 1 тис. 700 грн судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року залишено без змін.

17 вересня 2015 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_7, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 614, 629, 635 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Вищого господарського суду України від 8 травня 2012 року і 30 червня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2012 року , в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 17 вересня 2014 року, касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про стягнення з ОСОБА_4 1 млн 939 тис. 880 грн, що є грошовою відповідальністю за невиконання ним умов попереднього договору, оскільки ОСОБА_4 не доведено, що він вжив усі залежні від нього заходи щодо набуття у власність спірного нерухомого майна у строк, зазначений у попередньому договорі, та що він підготував у визначений строк документи, необхідні для нотаріального посвідчення основного договору.

Разом з тим в наданих для порівняння судових рішеннях містяться такі висновки:

- у постанові Вищого господарського суду України від 8 травня 2012 року касаційний суд, ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, а отже й відсутність передбачених статтею 614 ЦК України підстав для застосування до нього відповідальності - стягнення неустойки;

- у постанові Вищого господарського суду України від 30 червня 2015 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення неустойки за невиконання відповідачем обов'язку по укладенню договору купівлі-продажу, оскільки обставини відмови відповідача від виконання договірних зобов'язань позивачем не доведено;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2012 року касаційний суд, передаючи справу на новий апеляційний розгляд, указав на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом приватного підприємства «Віталфарма» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лисенко Олександр Олегович, про відшкодування збитків, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Віталфарма» про визнання договору частково недійсним та визнання договору укладеним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М.Сімоненко