Номер провадження: 22-ц/785/7659/15
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Затоківської селищної ради, третя особа Реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області - «Про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом», за апеляційною скаргою Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Держземагенства в Одеській області, Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, Затоківської селищної ради на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 4 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

07.04.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, по ? частині за кожною на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,043 га., розташовану у садівничому кооперативі «Пресс» у Сонячному курортному районі Затоківської селищної ради м. Б.-Дністровського Одеської області.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі посилались на те, що вони є спадкоємцями після смерті їх матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, яка набула право власності вказаної земельної ділянки в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5 та яка належала останньому на підставі договору купівлі-продажу, але за життя не встигла отримати державний акт на право власності на дану земельну ділянку. Після смерті матері, позивачі звернулись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але нотаріусом було відмовлено, оскільки за ОСОБА_4 не зареєстровано право власності на земельну ділянку.

Представник позивачів до суду не з*явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи, будучи сповіщеними належним чином, до суду не з*явились.

Заочним рішенням Б.-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2015 року позовні вимоги задоволені: визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 у рівних частинах (по 1/2 частині) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,043 га., яка розташована у садівничому кооперативі «Пресс» у Сонячному курортному районі Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський, Одеської області.

17.08.2015 року Б.-Дністровської міжрайонна прокуратура подала апеляційну скаргу в інтересах держави в особі: ГУ Держземагенства в Одеській області, Управління містобудування та архітектури Б.-Дністровської міської ради, Затоківської селищної ради на вказане заочне рішення районного суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування районним судом обставин по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини

Вищезазначена земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Затоківською селищною радою м. Білгород-Дністровський, Одеської області 10.07.2001 року, згідно рішення 23 сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський, Одеської області від 28.12.2000 року № 491, зареєстрованого в Книзі записів державний актів на право приватної власності за землю за № 3729.

Отже, наведена земельна ділянка була виділена ОСОБА_6 та вибула з власності Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області в установленому законом порядку.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Апелянт - Білгород-Дністровська міжрайонна прокуратура, подаючи апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, зазначає, що апелянт діє в інтересах держави в особі: Головного управління Держземагенства в Одеській області, Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, Затоківської селищної ради.

Апелянт не обґрунтовує в чому саме полягає порушення інтересів Головного управління Держземагенства в Одеській області, Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, Затоківської селищної ради, у зв'язку з чим колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, оскільки їх права не порушуються.

У подальшому, право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_5, який є батьком позивачів, рішенням VI сесії XXIV скликання Затоківської селищної ради № 251 від 04.10.2002 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу цієї ділянки АЕК № 727142 від 04.07.2002 року.

Крім того, Затоківською селищною радою було ухвалено рішення про припинення права власності на цю ділянку ОСОБА_6 і про видачу ОСОБА_5 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1.

Договір купівлі-продажу був підставою для видачі новому власнику Державного акту на право приватної власності на землю.

Розробка технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 листом Затоківського селищного голови від 11.10.2004 року було доручено Одеській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру.

Одержати державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_5 не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Дружиною ОСОБА_5 є ОСОБА_4

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2011 року по справі мати позивачів ОСОБА_4 отримала право та успадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5 всієї земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,043 га., яка розташована у садівничому кооперативі «Пресс» у Сонячному курортному районі Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський, Одеської області, тобто у розмірі 1/1 цього об'єкту спадкування.

На підставі зазначеної ухвали суду, рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 867 (XXIУ сесія VI скликання) від 16.05.2012 року ОСОБА_4 було дано дозвіл на замовлення технічної документації зі складання державного акту на право власності на вказану земельну ділянку.

Крім того, було вирішено видати ОСОБА_4 державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку після розробки технічної документації та погодження її в установленому порядку.

Технічна документація по складанню державного акту була замовлена, складені певні документи (експлікація земель, акт прийому-передачі межових знаків та інше), проте надалі ОСОБА_4 захворіла та отримати державний акт на право власності не змогла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Позивачі є доньками ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Після смерті матері позивачів ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

Позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 являються спадкоємцями за законом та звернулись до третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса від 27.08.2014 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, оскільки право власності на зазначену земельну ділянку за померлою ОСОБА_4 не зареєстровано.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що єдиним способом для оформлення спадкових прав позивачами є звернення до суду з відповідним позовом, у зв'язку з чим права та інтереси позивачів підлягають судовому захисту.

Матеріалами справи підтверджується перехід право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом від ОСОБА_5 до ОСОБА_4, та від ОСОБА_4 до позивачів, як дітей спадкодавця.

У відповідності до вимог ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 126 п. 2 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) встановлено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину.

На підставі п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у ч. 2 ст. 126 ЗК України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідно до наведених положень законів ОСОБА_5 набув право власності на спірну земельну ділянку.

Одночасно, спадкодавцем ОСОБА_4, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5, також фактично було набуто право власності на земельну ділянку, проте не було зареєстровано у встановленому законом порядку, шляхом отримання державного акту про право власності на земельну ділянку, у зв'язку зі смертю.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Крім того, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України.

Статтею 152 п. 3 ЗК України встановлено, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачами по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивачів є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Держземагенства в Одеській області, Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, Затоківської селищної ради - відхилити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 4 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

04.11.2015 року м. Одеса