Справа № 301/108/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 17 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, де третьою особою без самостійних вимог є: Іршавська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом про визнання в цілому права власності на спадкове майно. Та в березні 2015 року зменшила позовні вимоги, і просила визнати право власності на 9/10 частин спадкового майна.

Дані вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7, який доводиться їй дядьком по материній лінії - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. У зв'язку із цим, являється спадкоємцем за правом представлення (ч.3 ст.1266 ЦКУ). А 25.07.2014 року подала до Іршавської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у зв'язку із чим було заведено Спадкову справу під № 112. Заяву про прийняття спадщини подав також ОСОБА_3, брат покійного. До дня смерті, ОСОБА_7 проживав один у будинку, але вона постійно до нього приїжджала, піклувалась про його стан здоров'я, допомагала матеріально й похоронила. Єдиним документом, який стосується нерухомого майна є Технічний паспорт на житловий будинок, який було виготовлено 26.12.2014 року КП "Іршавське бюро технічної інвентаризації". При зверненні до Іршавської державної нотаріальної контори з вимогою видати Свідоцтво про право на спадщину за законом, їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Оскільки, іншим шляхом захистити своє право на спадкове майно не має можливості, а тому й просить суд визнати за нею право власності на 9/10 частин спадкового майна.

Рішенням Іршавського районного суду від 17 березня 2015 року, задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись частково з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке в 1/3 частині спадкового майна, і ухвалити нове рішення про визнання за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини спадкового майна. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник апелянта ОСОБА_1 в особі адвоката Микити М.Ф. підтримала, вимоги скарги з тих підстав, що ОСОБА_1 подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, а тому, йому належить 1/3 частка спадкового майна на яку позивачка не має права.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник в особі адвоката Мешко В.М. заперечили вимоги апеляційної скарги з тих підстав, що за покійним ОСОБА_7 доглядала, лікувала, забезпечувала всім необхідним, дбала про житловий будинок, і після смерті похоронила. Усі відповідачі, відмовились від своєї частки у спадковому майні на її користь, окрім апелянта. Таким чином, їй належить 9/10 частин у спадковому майні, а не 2/3 частини як на тому наголошує ОСОБА_1.

Відповідачка ОСОБА_5 заперечила, вимоги скарги, оскільки, тільки позивачка з усіх сторін має право отримання спадщини, так-як доглядала за ОСОБА_7, а не ОСОБА_1.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_6, та третя особа без самостійних вимог є: Іршавська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, але заяв про відкладення розгляду справи не подали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам, рішення суду не відповідає в цілому, та через це підлягає зміні.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, і ст. 4 ЦПК України.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Оскаржуючи рішення суду, апелянт посилається на те, що в порядку вимог ст. 1269 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7. Такі заяви подали також ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а тому спадщину прийняли тільки три особи. Не дивлячись на це, суд першої інстанції визнав за ОСОБА_2 право власності на 9/10 частин спадкового майна. Взявши при цьому до уваги і той факт, що під час судового розгляду інші відповідачі подали суду заяви про відмову від своїх часток у спадщині на користь ОСОБА_2. Однак, такий висновок суду суперечить вимогам ч. 1 ст. 1273 і ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Оскільки, спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місячного строку, а заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Чого не було зроблено відповідачами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням меж доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів, встановила наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 10.06.2014 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 та відповідно до приписів ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, а.с. 28.

На виконання вимог статей 1269 і 1270 ЦК України, протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, заяви про прийняття спадщини подали: 25.07.2014 року ОСОБА_2, племінниця покійного (а.с.182); 22.08.2014 року ОСОБА_3, брат покійного, який відмовився від своєї частки на користь ОСОБА_2 (а.с.27) і 11.10.2014 року ОСОБА_1, племінник покійного (а.с.44) у зв'язку з чим була заведена спадкова справа за № 112/2014, а.с. 181-217.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини.

А ч. 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

У матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, датовані лютим місяцем 2015 року, які адресовані Іршавському районному суду із приводу того, що вони відмовляються від своїх часток у спадковому майні на користь ОСОБА_2, а.с. 70, 76 і 82.

Проте, такі заяви даних відповідачів суперечать вимогам, які містяться в ч. 1 ст. 1270 і ч. 1 ст. 1273 ЦК України, а тому, не можуть бути взятими до уваги, так-як не мають правового значення для ОСОБА_2.

Виходячи із цього, такими, що прийняли спадщину в 6-ти місячний термін після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1, яким належить кожному по 1/3 частині в спадковому майні. Оскільки, ОСОБА_3 відмовився від своєї частки на користь ОСОБА_2, то останній належить 2/3 частини в спадковому майні.

За наведених обставин, суд першої інстанції не врахував вимог наведених вище норм права та обставин справи, а тому, неправомірно визнав за ОСОБА_2 право власності на 9/10 частин спадкового майна.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 звернулась у суд із даним позовом у зв'язку з тим, що при зверненні із заявою до Іршавської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Виходячи з роз'яснень, які містяться в абзаці 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

До складу, спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті, ст. 1218 ЦК України.

Відповідно до змісту Довідки виконкому Чорнопотіцької сільради Іршавського району від 14.01.2015 року за № 45, головою дворогосподарства АДРЕСА_1 згідно по господарської книги № 26 був ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Рік будівництва житлового будинку - 1973, а.с. 17.

КП "Іршавське бюро технічної інвентаризації" виготовило станом на 26.12.2014 року Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за АДРЕСА_1 на який заведено Інвентаризаційну справу під № 513, а.с. 6-8, 9-15.

Так, ч. 3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають із моменту такої реєстрації.

А згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (03.08.2004р.), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Матеріалами справи встановлено, що станом на 1973 рік житловий будинок АДРЕСА_1 був збудований ОСОБА_7, який знаходиться на земельній ділянці 0,06 га., а всього за садибою значиться 0,50 га. землі.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР ( затвердженої наказом МЮ УРСР від 31.10.1975 року № 45/5 ) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Із цього слідує, що до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами в погосподарські книги місцевих Рад.

Отож, записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Наведене свідчить про те, що нормативні акти станом на час побудови ОСОБА_7 житлового будинку не ставили в залежність набуття права власності на нерухоме майно від державної реєстрації цього права.

Хоча покійний ОСОБА_7 своє право власності на житловий будинок при житті в БТІ не зареєстрував (не оформив), проте, незважаючи на це його право власності на нерухоме майно підтверджено внесенням запису в погосподарську книгу.

На спірний житловий будинок КП "Іршавське бюро технічної інвентаризації" виготовлено Технічний паспорт у якому зазначено характеристику будівель і споруд, а.с. 6-8, 9-15.

Вирішуючи питання щодо визнання права власності на житловий будинок, споруди в порядку спадкування, колегія суддів, зважуючи на нормативні акти які регулювали набуття права власності на нерухоме майно на час його побудови, дійшла до думки, що спадкодавець ОСОБА_7 за життя набув право власності на житловий будинок, не дивлячись на те, що не зареєстрував це право в БТІ.

Оскільки, КП "Іршавське бюро технічної інвентаризації" не здійснювало реєстрацію житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 Іршавського району, а тому, позивачка як спадкоємець, позбавлена можливості в нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на спадщину за законом, що вказує на наявність спору, який вирішується в судовому порядку.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у цілому, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни, шляхом часткового задоволення позову, що є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_1 слід стягнути із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 190,00 гривень.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити.

Рішення Іршавського районного суду від 17 березня 2015 року змінити, ухваливши в справі нове рішення суду про часткове задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, яке складається з 2/3 частин у житловому будинку АДРЕСА_1 що під літерою "А", загальною площею 61,0 кв.м., а житловою площею 35,4 кв.м., та до якого належать надвірні споруди: котельня під літерою "Б", літня кухня під літерою "В", пташник під літерою "Г", корівник під літерою "Д" й огорожі під позначками за № 1 і 2.

У задоволенні решти вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 190,0 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________