Справа № 523/8868/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бабакова В.П.,

при секретарі Сапронецькій К.І.

розглянувши у судовому засіданні у м. Одесі заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Четверта Одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа № 523/1600/15-Ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Четверта Одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2015 року позов задоволено частково, внесено зміни до свідоцтв про право на спадщину, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивачка звернулася до суду з заявою про розяснення вказаного рішення, а саме просила розяснити їй, які саме свідоцтва слід змінити, чи визнані вони недійсними в частині зміненого, чи є позивач спадкоємицею, чи є зміна свідоцтв підставою для скасування державної реєстрації права власності, чому суд посилався на ст.. 1300, 1301 ЦК України дивлячись на те, що правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України.

В судове засідання сторони не зявилися, їхня неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Згідно ч.1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність розяснення рішення суду, зазначивши що суд даним рішенням відмовив у задоволенні вимог щодо визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.1997 року, реєстраційний № 3-2010 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2002 року, реєстраційний № 2-728. Даний висновок суд зробив керуючись ст. 1301 ЦК України, відповідно до якої свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Оскільки відповідачка являється спадкоємцем першої черги, суд не вправі визвати недійсними вказані свідоцтва про право на спадщину. Також, оскільки суд вніс зміни до свідоцтв про право на спадщину, що, згідно п. 37 Постанови КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», являються документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, дане судове рішення є підставою для внесення відповідних записів в Реєстр прав власності на нерухоме майно. Ще суд розяснює, що згідно п. 4 ПРИКІНЦЕВИХ ОСОБА_4 ПОЛОЖЕНЬ чинного ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки право на спадщину у позивачки продовжувало існувати після набрання чинності вказаного Кодексу, тому суд вважає, що дані спадкові відносини регулюються саме чинним ЦК України від 16.01.2003 року. Також суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Позивачка в позовній заяві не просила суд поділити спадкового майна чи визнати її спадкоємицею, а тому дані вимоги не були предметом даного судового розгляду.

Керуючись ст. 221, 210 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Четверта Одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, - задовольнити.

Розяснити рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2015 року по справі № 523/1600/15-Ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Четверта Одеська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Зазначити, що суд даним рішенням відмовив у задоволенні вимог щодо визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.1997 року, реєстраційний № 3-2010 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2002 року, реєстраційний № 2-728. Даний висновок суд зробив керуючись ст. 1301 ЦК України, відповідно до якої свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Оскільки відповідачка являється спадкоємцем першої черги, суд не вправі визвати недійсними вказані свідоцтва про право на спадщину.

Зазначити, що оскільки суд вніс зміни до свідоцтв про право на спадщину, що, згідно п. 37 Постанови КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», являються документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, дане судове рішення є підставою для внесення відповідних записів в Реєстр прав власності на нерухоме майно.

Зазначити, що згідно п. 4 ПРИКІНЦЕВИХ ОСОБА_4 ПОЛОЖЕНЬ чинного ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки право на спадщину у позивачки продовжувало існувати після набрання чинності вказаного Кодексу, тому суд вважає, що дані спадкові відносини регулюються саме чинним ЦК України від 16.01.2003 року.

Зазначити, що згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Позивачка в позовній заяві не просила суд поділити спадкового майна чи визнати її спадкоємицею, а тому дані вимоги не були предметом даного судового розгляду.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: