АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Богінкевич С.М.
№22-ц/796/8514/2015 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 758/1199/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Семенюк Т.А., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

28 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 від всіх доходів щомісячно, починаючи з липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття та понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини залишено без розгляду.

В ході судового розгляду позивач уточнила свої позовні вимоги в частині розміру аліментів та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 від всіх доходів щомісячно.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 29 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року виправлено описку, допущену в рішенні Подільського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року в частині зазначення дати, з якої підлягають стягнення аліменти, а саме зазначено про стягнення аліментів починаючи з 28 січня 2015 року.

27 серпня 2015 року додатковим рішення Подільського районного суду м. Києва доповнено описову частину рішення наступним. Як зазначено судом, що стосується позовної вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з липня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, суд прийшов до висновку, що позовна вимога щодо стягнення аліментів з липня 2014 року задоволенню не підлягає, оскільки з урахуванням уточнень позовних вимог у судовому засіданні 06 травня 2015 року та тих обставин, що ні позивачкою ні її представником дані позовні вимоги саме щодо періоду стягнення аліментів не були підтримані, крім того, останні не надали жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України у відповідно до вимог ст.191 СК України, та з урахуванням порядку проведення судового засідання, передбаченого ст.ст. 31, 174 ЦПК України, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 28 січня 205 року, тобто від дня пред'явлення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 починаючи з липня 2014 року, стягнути понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. та визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з нею.

Зазначає, що в прохальній частині позовної заяви було вказано, що з відповідача необхідно стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 від всіх доходів, починаючи з липня 2014 року, проте суд першої інстанції задовольняючи позов зазначив, що аліменти необхідно стягувати починаючи з 29 січня 2015 року та у розмірі 1/4 від всіх доходів.

Вказує, що витрати понесені нею на оплату правової допомоги мали відшкодовуватися відповідачем, проте суд першої інстанції задовольняючи позов, не вирішив в резолютивній частині рішення питання про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат.

Також зазначає, що при прийнятті судом першої інстанції ухвали від 06 травня 2015 року про залишення частини позовних вимог без розгляду судом було порушені порушення норм процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги пред'явлені до нього за вищезазначеним позовом про стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, то позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2004 року від якого мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки відповідач в порушення батьківського обов'язку добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини позивач була змушена звернутись до суду.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За приписами ч.2 ст.31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

За правилами ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається із журналу судового засідання Подільського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року відповідач та його представник зазначили, що визнають позов про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини, а тому виходячи з приписів ч.2 ст.31 та ч.4 ст.174 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не стягнення з відповідача на її користь аліментів починаючи з липня 2014 року, виходячи з наступного.

Згідно з ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

При цьому позивачем відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України не було надано доказів її звернення до відповідача в період з липня 2014 року до 28 січня 2015 року з вимогами щодо надання коштів на утримання дитини та ухилення останнього від вчинення таких дій, а тому колегія суддів приходить до висновку, про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо не вирішення судом першої інстанції при ухваленні рішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат на правову допомогу з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До судових витрат, як зазначено в п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, належать і витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 13 листопада 2014 року уклала з ТОВ «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» договір про надання юридичних послуг № 13/11.

В п.3.1., 3.2. договору про надання юридичних послуг визначено, що вартість заявлених об'ємів робіт визначається в заяві до договору. Загальна вартість договору визначається від загальної кількості заяв, що є невід'ємною частиною договору. Оплата за договором здійснюється в строки зазначені в заяві до договору шляхом внесення грошових коштів в касу виконавця.

Відповідно до п. п. 1, 3, 5 заяви №1 до договору № 13/11 сторони домовились щодо вчинення фахівцями ТОВ «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» комплексного представництва інтересів ОСОБА_1 з питань захисту інтересів клієнта при розгляді цивільної справи в суді про розподіл майна, стягнення аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини та визначили, що вартість робіт за договором становить 4500 грн. Результат виконання робіт, згідно договору оформлюється актом приймання-передачі виконаних робіт, що є невід'ємною частиною договору.

Як зазначено в п.47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала має бути адвокатом або іншим фахівцем в галузі права.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Разом з тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст.1 вищевказаного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи ні позивачем, ні її представником під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано документів які б підтверджували право ТОВ «1ПРАВОВА КОМПАНІЯ» займатися діяльністю з надання юридичних послуг, те, що фахівці ТОВ «1 ПРАВОВА КОМПАНІЯ» є фахівцями в галузі права, не було надано ні акту приймання-передачі виконаних робіт щодо надання юридичної допомоги саме по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, ні документів про кількість годин, витрачених на надання правової допомоги по цій справі, ні квитанції про їх оплату.

Надана позивачем в суді першої інстанції копія акту приймання - передачі робіт (надання послуг) до договору про надання юридичних послуг № 13/11 від 13 листопада 2014 року зазначених в заяві № 1 та відповідно до якого вартість виконаних робіт становить 1000 грн. не є підставою для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки він не свідчить про те, що вказана допомога надавалася фахівцем в галузі права та саме з приводу позовних вимог про стягнення аліментів.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат на правову допомогу не було.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи у травні 2015 року позивач зверталась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, надану її адвокатом у розмірі 3500 грн. та додала до неї копії відповідних квитанцій.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року в задоволенні вказаної заяви позивача відмовлено. Вище вказану ухвалу суду першої інстанції позивач не оскаржувала.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були порушенні норми цивільного процесуального законодавства при розгляді її заяви про залишення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини без розгляду, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з апеляційної скарги, апелянтом скарга на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року про залишення без розгляду позову в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини позивачем не подавалася, а тому вказана ухвала відповідно до ст.303 ЦПК України не є предметом даного апеляційного перегляду.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: