У х в а л а

23 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Охрімчук Л.І., Ярема А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до підприємства з іноземними інвестиціями «Ітрако», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії, стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_4 у позові відмовлено з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень суду апеляційної та касаційної інстанцій і направити справу на новий судовий розгляд з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції статей 9, 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанови Вищого господарського суду України від 29 травня 2007 року, 9 листопада 2010 року та 13 вересня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, керувався тим, що викладені у творі обставини прямо вказують на надання позивачем згоди на використання відповідачами довідки Дніпровської МСЕК, яка містить його особистий припис «Противопоказан тяжелый физический труд работа небольшого объема». Внесення позивачем до ксерокопії довідки МСЕК недостовірної інформації у вигляді частини твору не створює умов для захисту авторського права.

Надані заявником постанови Вищого господарського суду України від 9 листопада 2010 року та 13 вересня 2013 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки вони прийняті у справах зміст, підстави позовних вимог та встановлені судами фактичні обставини, в яких відмінні від справи, рішення в якій переглядається.

Разом з тим постанова Вищого господарського суду України від 29 травня 2007 року не може бути підтвердженням неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, тому що нею справу передано на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та не визначенням характеру спірних правовідносин.

Відтак, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник на обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, відсутнє неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 9, 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за одних і тих самих підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин.

Отже, наведені заявником судові рішення не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до підприємства з іноземними інвестиціями «Ітрако», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити дії, стягнення грошових коштів до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Л.І. Охрімчук
А.Г. Ярема