Справа № 303/5527/15
Номер рядка стат.звіту - 4
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за ОСОБА_1 до Кальницької сільської ради Мукачівського району, треті особи ТзОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО», ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кальницької сільської ради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Медведівці, вул. Центральна, 58, Мукачівський район. Свої вимоги мотивує тим, що зазначений будинок належав її бабусі ОСОБА_5, яка померла 27.09.2006 року. Після смерті бабусі відкрилася спадщина на житловий будинок в с. Медведівці, вул. Центральна, 58, Мукачівський район. За життя бабуся склала заповіт, відповідно до якого все майно заповіла своїм двом синам ОСОБА_6, який був її батьком, та ОСОБА_7 та, які на даний час померли. На день смерті бабусі ОСОБА_5 її батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_3 постійно проживали в спірному будинку, а тому вважаються такими, що спадщину прийняли, однак у звязку зі смертю не зміг оформити право власності на спадкове майно. Інші спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяву про відмову від спадщини на її користь. У звязку з цим просить визнати за нею право власності на житловий будинок в с. Медведівці, вул. Центральна, 58, Мукачівський район.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, позов просили задовольнити. Також пояснили, що так як її батько ОСОБА_6 на момент смерті своєї матері ОСОБА_5 проживав разом з нею, то він вважається таким, що спадщину прийняв. В той же час, вона проживала окремо від батька, в тому числі і на момент його смерті, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася.

Представник Кальницької сільської ради Мукачівського району в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

У судовому засідання третя особа ОСОБА_8 не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Представник ТзОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО» та третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, третю особу, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії ІІ-ФМ № 334716 від 22.12.1979 року батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Зі свідоцтва про одруження серії І-ФМ № 022003 від 06.11.1999 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 укладено 12.12.1979 року, внаслідок чого, остання змінила прізвище на ОСОБА_10. Також встановлено, що батько позивача ОСОБА_6 помер 24.06.2010 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 106443 від 25.06.2010 року.

Крім того відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЯР № 540250 від 12.02.1957 року, батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_11 та ОСОБА_5 При цьому його мати ОСОБА_5, померла 27.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 036345 від 28.09.2006 року.

Відповідно до заповіту від 09.06.1998 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кальницької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що буде належати їй та те, що за законом матиме право своїм синам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних долях.

З довідки № 360 від 28.07.2015 року, виданої виконкомом Кальницької сільської ради Мукачівського району, вбачається, що ОСОБА_5, яка померла 27.09.2006 року, була забудовником дворогосподарства, яке розташоване в с. Медведівці, вул. Центральна, 58, Мукачівський район. Будинок побудований в 1950 році. На день смерті ОСОБА_5 в спірному будинку проживали ОСОБА_6 - син (помер 24.06.2010 року) та ОСОБА_3 - невістка, тобто батьки позивача, що стверджується довідкою № 357 від 27.08.2015 року, виданої виконкомом Кальницької сільської ради Мукачівського району.

Відповідно до технічного паспорту на будинковолодіння за адресою с. Медведівці, вул. Центральна, 58, Мукачівський район від 08.04.2015 року, до складу останнього входить житловий будинок позначений під літ. А (рік побудови 1950 р.) та надвірні споруди.

Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст. 1261 ЦК України. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином таким чином судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_6 прийняв спадщину за померлою матірю за заповітом, так як на момент її смерті проживав разом з нею.

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач вказує на те, що після смерті батька ОСОБА_6, який помер 24.06.2010 року, її мати ОСОБА_3 прийняла спадщину за померлим чоловіком так як разом з ним проживала в спірному будинку. При цьому також зазначає, що відповідно до заяви від 28.08.2015 року її мати ОСОБА_3 відмовляється від прийняття спадщини за померлим чоловіком. Крім того, інший спадкоємець, а саме ОСОБА_4, аналогічно в заяві від 26.08.2015 року відмовляється від прийняття спадщини за померлим батьком ОСОБА_12, який помер 20.05.2009 року. Таким чином позивач вважає себе спадкоємцем першої черги за законом на спірний будинок після смерті батька та такою, що прийняла спадщину.

Поряд з тим слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. При цьому, безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови (наприклад, прийняття спадщини одним із спадкоємців за умови, що інші спадкоємці від спадщини відмовляються), рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася. Зазначене свідчить про те, що прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Вказане також підтверджується п. 3.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 № 296/5, відповідно до якого прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Аналогічну норму також містить п. 208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, яка була чинною на момент відкриття спадщини.

Як передбачено ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Таким чином законодавством передбачено саме шестимісячний строк для подачі заяви про відмову від прийняття спадщини у звязку з цим у суду відсутні підстави вважати третіх осіб, зокрема ОСОБА_3, такими, що спадщину не прийняли. При цьому як передбачено ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно з розяснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Також зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім цього, у разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи наведене, відповідачем у даній справі повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обовязки.

В свою чергу враховуючи те, що суд в силу вимог ст. 33 ЦПК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обовязок щодо розяснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний, із врахуванням того, відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а підстав вважати, що треті особи спадщину не прийняли немає, а тому така обставина зокрема виключає можливість вирішення питання про задоволення позову.

Крім того, відповідно до копії паспорта громадянина України позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначене однозначно свідчить про те, що позивач не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України не може вважатися такою, що спадщину прийняла. Крім того у суду також відсутні підстави вважати, що позивач зверталася із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, оскільки докази щодо написання такої відсутні. Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. До того ж такі обставини безпосереднього визнані в судовому засіданні позивачем та в силу ст. 61 ЦПК України не потребують додаткового доказування.

Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Також в п. 24 зазначеної Постанови вказано, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

До того ж згідно з розяснень, що містяться в 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Таким чином в 3.5. листа від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зробив висновок, що у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом забезпечення доказів.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 спадщину не прийняла у встановлений законом спосіб, що однозначно свідчить про необхідність вирішення питання щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та можливість в подальшому вирішення питання оформлення спадкових прав позивача у позасудовому порядку, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Кальницької сільської ради Мукачівського району, треті особи ТзОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО», ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний