Номер провадження: 22-ц/785/6451/15
Головуючий у першій інстанції Рева С. В.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 2-4), в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 1 587 грн. 15 коп., втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 6 615 грн. 90 коп., витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 720 грн., а також просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. (а. с. 88-89).

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду обгрунтовував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.10.2013 року з вини ОСОБА_3, його автомобіль марки «Акура» державний номер НОМЕР_7 отримав значні технічні ушкодження.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження, вартість збитку, заподіяного власнику автомобіля становить 14 439,30 грн. При цьому, позивач посилався на те, що за договором про обов'язкове страхування цивільної відповідальності ОСОБА_3, він отримав 6 236,25 грн., в якості страхового відшкодування, що відшкодувало йому вартість ремонтно-відновлювальних робіт у повному обсязі (6120,00 грн.) та частково вартість необхідних для ремонту матеріалів в сумі 116,25 грн.

У зв'язку з чим вважав, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 1 587,15 грн. (1703,40 - 116,25) необхідно стягнути з винної особи, тобто відповідача по справі. Крім цього, на думку позивача, з відповідача також слід стягнути витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 720 грн., витрати на правову допомогу при підготовці матеріалів для подання позову до суду в сумі 2 500 грн. та розмір втрати товарної вартості автомобіля в сумі 6 615,90 грн., яка відповідно до законодавства страховиком не відшкодовується.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 1 587,15 грн., в задоволенні інших вимог просив відмовити за безпідставністю.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 1 587 (тисяча п'ятсот вісімдесят сім) гривень 15 копійок, втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 6 615 (шість тисяч шістсот п'ятнадцять) гривень 90 копійок, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 720 (сімсот двадцять) гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок, а всього 11 666 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 65 копійок.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду від 17.06.2015 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 відмовити повністю, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачем рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., з ухваленням нового рішення, в цій частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що постановою судді Приморського районного суду міста Одеси Погрібного С.О. від 16.04.2014 по справі № 522/807/14-п встановлено, що 21 жовтня 2013 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Тойота», д/н НОМЕР_4, рухаючись по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, здійснюючи поворот ліворуч через суцільну смугу, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Акура», д/н НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_4, обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але звільнено від відповідальності через сплив строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно висновку № 355/2014 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу від 04.07.2013 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, який є власником автомобіля «Акура» державний номер НОМЕР_7 (а. с. 6) причинено матеріальну шкоду в розмірі 14 439,30 грн. з яких: вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 6 120,00 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 1 703,40 грн., втрата товарної вартості - 6 615,90 грн.

При цьому, судом встановлено, що 29.11.2012 року ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахував цивільно-правову відповідальність, яка могла виникнути у результаті використання транспортного засобу «Тойота», д/н НОМЕР_4 у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується Полісом № АВ/9678203. Дійсність полісу встановлена з 02.12.2012 до 01.12.2013. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.

У зв'язку з цим, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 6 236,25 грн., що підтверджується листом страхової компанії від 15.10.2014 № 223.

У зв'язку із тим, що відповідач у момент ДТП 21.10.2013 правомірно володів забезпеченим транспортним засобом та дорожньо-транспортна пригода сталась саме з його вини, тому він є особою, відповідальною за завдану шкоду.

Від так, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 1 587,15 грн. підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_4 страховиком компенсовано лише частину матеріальної шкоди, завданої відповідачем.

При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги визнання представником відповідача позовних вимог в цій частині.

Стосовно вимог щодо відшкодування втрати товарної вартості автомобіля, суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження (п. 8.2).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті (п. 8.6).

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Розрахунок величини ВТВ здійснюється за формулою № 26, одним із складників якої є ринкова вартість. Ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Від так з системного аналізу положень Методики суд першої інстанції дійшов висновку, що для визначення ВТВ при встановленні розміру матеріального збитку від пошкодження КТЗ у дорожньо-транспортній пригоді за дату оцінки приймається дата пошкодження КТЗ у дорожньо-транспортній пригоді, що також підтверджується листом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20.10.2014 № 11-39/3511 та листом Міністерства юстиції України від 06.11.2014 № І-19062/9 щодо роз'яснення стосовно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Посилання ж відповідача на те, що експертом порушено положення Методики при вирішення питання щодо визначення розміру втрати товарної вартості судом до уваги не прийнято, оскільки суд вважав, що вони ґрунтуються на власному тлумаченні законодавства останнім.

Від так суд першої інстанції дійшов висновку, що експертне дослідження № 355/2014 від 04.07.2013 здійснено у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, та є законодавчо встановленим способом визначення матеріальних збитків позивача, а тому приймається судом до уваги при визначенні завданих позивачу збитків внаслідок пошкодження його автомобілю.

Враховуючи викладене та те, що позивач поніс витрати на встановлення розміру збитків в сумі 720,00 грн. суд вважав, що ОСОБА_3 повинен відшкодувати ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 6 615,90 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 720,00 грн.

Суд також зазначив, що за положеннями ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Ухвалою суду від 17.06.2015 року встановлено, що під час підготовки матеріалів для подання позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою до суду, ОСОБА_4 надавалась правова допомога фахівцем в галузі права ОСОБА_6 загальною вартістю 2 500 грн., що підтверджується договором 08/08/14 про надання правової допомоги та актом прийому-передачі виконаних робіт до Договору № 08/08/14 про надання правової допомоги від 08 серпня 2014 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 1166, ч. ч. 1, 2 ст. 1187, ст. 1194 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, ч. 4 ст. 61, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, задовольнив позовні вимоги позивача та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, в частині задоволення вимог ОСОБА_4 стосовно стягнення на його користь матеріальної шкоди та витрат на проведення експертного дослідження і сплати судового збору повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, задовольнивши вимоги ОСОБА_4, в цій частині.

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, в цій частині, так як вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно, на підставі вимог закону та на підставі обґрунтування позову, встановлених обставин справи та наданих доказів, дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_4, в цій частині.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, що 21 жовтня 2013 року приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 (відповідач), керуючи належним йому автомобілем марки «Тойота», д/н НОМЕР_4, рухаючись по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, здійснюючи поворот ліворуч через суцільну смугу, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_4 (позивача) марки «Акура», д/н НОМЕР_7, під керуванням останнього, обидва автомобілі отримали механічні пошкодження (а. с. 5-7, 48).

В результаті пошкодження автомобіля позивача, останньому завдано матеріальної шкоди в розмірі 14 439,30 грн., з яких: вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 6 120 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 1 703,40 грн., втрата товарної вартості - 6 615,90 грн., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № 355/2014 від 04.07.2013 року, на проведення якого позивач поніс витрати в розмірі 720 грн. (а. с. 8-26).

Частково матеріальну шкоду позивачеві в розмірі 6 236,25 грн. відшкодовано страховою компанією, якою було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, що вбачається з позовної заяви позивача та підтверджується матеріалами справи (а. с. 27).

Відповідно до п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу .

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи вище зазначене та те, що представником відповідача визнано частково позовні вимоги, в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 1 587,15 грн., як зазначено в оскаржуваному рішенні суду, та в апеляційній скарзі доводи незаконності рішення суду в цій частині відсутні (ч. 1 ст. 303 ЦПК України), судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача щодо стягнення на його користь матеріальної шкоди та правильно відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору (а. с. 1).

Однак, судова колегія, не погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.

Оскільки, суд першої інстанції дійшов такого висновку, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання.

Так відповідно до ч. 1 ст. 84 УПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до матеріалів справи правову допомогу позивачеві надавав ОСОБА_6 відповідно до договору про надання правової допомоги (а. с. 90), якого суд першої інстанції вважав фахівцем в галузі права (а. с. 120).

Проте, докази, які б підтверджували, що ОСОБА_6 є адвокатом та, що позивачеві надавалася правова допомога адвокатом (ст. 84 ЦПК України) в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Тобто, особа, яка є фахівцем в галузі права і має право на надання правової допомоги, визначається спеціальним законом.

Однак, на даний час такий закон відсутній.

Тому, за таких обставин, судова колегія вважає, що позивачеві необхідно відмовити в стягнені з відповідача на його користь витрат на правову допомогу та погоджується з доводами апеляційної скарги, в цій частині, а рішення суду першої інстанції, в цій частині, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.

Доводи апеляційної скарги з приводу незгоди з висновком № 355/2014 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу від 04.07.2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та посилання на те, що спеціалістом, який надавав цей висновок, неправильно застосовано Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження обставин, якими позивач обгрунтовував свої позовні вимоги, він надав висновок № 355/2014 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу від 04.07.2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який є письмовим доказом (ст. 64 ЦПК України).

Відповідач не погоджуючись з вказаним висновком на підтвердження своїх заперечень, не надав будь-яких доказів. Зокрема, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заявляв клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Тому доводи відповідача стосовно неправильності висновку № 355/2014 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу від 04.07.2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грунтуються на припущеннях.

Таким чином, судова колегія, на підставі наведеного, частково погоджується з доводами апеляційної скарги, і вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року необхідно скасувати, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в стягненні на користь позивача з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума - 9 166,65 грн. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою скасувати, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.

Ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення на його користь з ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич