АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа №666/2174/15-ц Головуючий в І інстанції Стамбула М.І.
Провадження №22-ц/791/2899/15 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2015 року листопада місяця 11 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Семиженка Г.В.
Майданіка В.В.
При секретарі: Прушинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання незаконною бездіяльність, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
14.04.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 вересня 2013 року він був прийнятий на посаду судового експерта Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

18 березня 2014 року наказом №17-к від був звільнений із займаної посади за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації.

17 вересня 2014 року він звернувся до директора Одеського НДІСЕ із заявою про поновлення на посаді та виплату середнього заробітку починаючи з 18 березня 2014 року на підставі пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації».

Повторно з аналогічною заявою він звертався і 5 березня 2015 року, проте відповіді не отримав.

12 березня 2015 року його прийнято на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність директора Одеського НДІСЕ щодо поновлення його трудових прав, зобов`язати скасувати наказ №17-к від 18 березня 2014 року про його звільнення; поновити на роботі з 18 березня 2014 року; внести до трудової книжки записи про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі; зобов`язати видати наказ про звільнення від виконання обов`язків за трудовим договором судового експерта зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку до закінчення строку дії мобілізаційного плану та контракту; стягнути середній заробіток за період з 18 березня 2014 року у сумі 33 877,55грн. та 1 000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, яка полягає у невиконанні вимог ч.3 ст.119 КЗпП України і пункту 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» щодо ОСОБА_1 .

Скасовано наказ директора Одеського НДІСЕ від 18 березня 2014 року №17-к про звільнення за п.3 ст.36 КЗпП України ОСОБА_1 з посади судового експерта Херсонського відділення Одеського НДІСЕ.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді судового експерта Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз з 18 березня 2014 року і зобов`язано внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про скасування наказу про звільнення і про поновлення на роботі.

Стягнуто з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 18 березня 2014 року до 15 червня 2015 року у сумі 34 889грн. і 1 000грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Одеського НДІСЕ на користь держави судовий збір у розмірі 359грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У поданому письмовому клопотанні представник Одеського НДІСЕ просить розглянути справу за його відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що наказом №81-к від 12 вересня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду судового експерта Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Наказом №17-к від 18 березня 2014 року він був звільнений із займаної посади у зв`язку з призовом на військову службу згідно з п.3 ст.36 КЗпП України.

На виконання Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію» наказом №37 від 19 березня 2014 року військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано призначеним, зарахованим до списків особового складу частини та на всі види забезпечення підполковника ОСОБА_1 , призваного Херсонським ОМВК Херсонської області 19 березня 2014 року начальником чергових Херсонського обласного військового комісаріату ВОС 2904003.

03 березня 2015 року з ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження ним військової служби у Збройних Силах України, який підтверджено наказом №48 від 12.03.2015 року військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про укладення короткострокового контракту до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено дії частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Таким чином, всі працівники, які були звільнені з роботи на підставі пункту 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності вищезазначеним Законом.

Оскільки неодноразові звернення позивача до Одеського НДІСЕ про виконання вимог закону та поновлення його на роботі залишилися не виконаними відповідачем, суд першої інстанції підставно задовольнив всі позовні вимоги ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції також правильно розраховано суму компенсації середнього заробітку за період з 18.03.2014 року по 15.06.2015 року, і яка не оспорюється апелянтом в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова Кабінету Міністрів України №105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» була прийнята лише 04.03.2015 року, правового значення не має, оскільки виплата середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період згідно зі ст.119 КЗпП України покладається на роботодавця, а компенсація останньому цих грошових коштів здійснюється державною за рахунок коштів Державного бюджету України і не повинна впливати на своєчасність виплат працівникові.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Довготривале не вирішення заяв ОСОБА_1 призвело до моральних страждань, втратою ним нормальних життєвих зв`язків та змусило його поряд з виконанням обов`язків мобілізованого військовослужбовця, докладати зусилля для вирішення трудового спору.

Стягнута судом першої інстанції сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000грн. відповідає характеру правопорушення, ступеню вини відповідача, при цьому враховано вимоги розумності і справедливості.

Тому і в цій частині доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то підстав для її задоволення і скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя: Л.П.Прокопчук