Справа № 372/5646/13-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л.В.
Провадження № 22-ц/780/4858/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 46 09.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2015 року у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Зурабієвича, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати розпорядження, визнати недійсними державні акти про право власності на земельні ділянки та витребувати земельну ділянку на користь Київської ОДА та визнати за державою в особі Київської ОДА право власності на спірну земельну ділянку.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що під час перевірки дотримання вимог земельного та водного законодавства при передачі у власність земельних ділянок встановлено, що розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації від 5 вересня 2008 року № 1430 було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 20 громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області. Розпорядженням від 17 лютого 2009 року № 233 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність 15 громадянам. 9 червня 2009 року державні акти на право власності на вказані земельні ділянки пройшли державну реєстрацію, які потім на підставі договорів купівлі-продажу від 17 червня 2009 року за № № 2557, 2582, 2587, 2592, 2598, 2603, 2653, 2658, 2663, 2673, 2678, 2683, 2688, 2693, 2698 було відчужено на користь ОСОБА_17, яким у подальшому на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 10 серпня 2009 року № 998 було змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 15 га з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва. З огляду на це, позивач вважає, що така передача у власність спірних земельних ділянок відбулася із порушенням закону, через що спірні розпорядження та державні акти про право власність на земельні ділянки підлягають скасуванню разом із витребуванням майна із чужого незаконного володіння на користь держави.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року вищевказані судові рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав того, що висновку про те, що обраний прокурором спосіб захисту інтересів держави шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку за державою в особі Київської обласної державної адміністрації не ґрунтується на законі в силу положень ст.392 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належності спірних земельних ділянок до категорії земель водного фонду, не надано належних доказів неправомірності набуття відповідачами права на ці земельні ділянки та не наведено достатніх правових підстав для позбавлення їх права власності на них.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації від 5 вересня 2008 року № 1430 надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 20 громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 17 лютого 2009 року № 233 затверджено розроблений ТОВ «Дельта 2003» проект землеустрою щодо відведення у власність 15 громадянам, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області площею по 1 га кожна, загальною площею 15 га.

9 червня 2009 року відповідачі отримали державні акти на право власності на ці земельні ділянки по 1 га кожний, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

17 червня 2009 року відповідачі продали вищевказані земельні ділянки ОСОБА_17, що підтверджується договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 17 червня 2009 року № № 2557, 2582, 2587, 2592, 2598, 2603, 2653, 2658, 2663, 2673, 2678, 2683, 2688, 2693, 2698, який в подальшому отримав державний акт серії ЯЗ № 691955 на право власності на ці земельні ділянки.

Розпорядженнями Обухівської районної державної адміністрації від 6 липня 2009 року № 820 та від 10 серпня 2009 року № 998 ОСОБА_17 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою та затверджено цю документації щодо зміни цільового використання земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради.

Відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 27 червня 2012 року у справі № 2/1018/417/12 між тими ж сторонами, в задоволені позовних вимог прокурора про визнання недійсними державних актів на право власності на землю відповідачів відмовлено зокрема і з підстав ненадання прокурором доказів того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду (Т.2, а.с.23-26).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року це рішення апеляційного суду Київської області залишено без змін (а.с.27, 28).

Відповідно до висновку спеціаліста, від 05 травня 2014 року, зазначено, що земельна ділянка площею 15 га, державний акт серія серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, яка належить ОСОБА_17, розташована на землях сільськогосподарського використання, що належали сільськогосподарській артілі «День врожаю» с. Жуковці, Обухівського району Київської області (Т.2, а.с.41-51).

18 липня 2013 року рішенням сорок другої сесії шостого скликання Української міської ради було затверджено містобудівну документацію «Внесення змін до Генерального плану с. Плюти Української міської ради».

Згідно містобудівної документації відповідно до рішення Української міської ради від 18 липня 2013 року, наявної в матеріалах справи, вбачається, що спірна земельна ділянка значиться як територія забудови садівничих товариств із житловими і магістральними вулицями, чим підтверджується дійсність розпорядження про зміну цільового використання земельної ділянки, і що рада не вбачає спірну земельну ділянку землею водного фонду та, як єдиний уповноважений орган, підтверджує категорію спірної земельної ділянки як садівництво.

Рішенням Обухівської районної ради народних депутатів пятнадцятої сесії двадцять першого скликання від 28 травня 1993 року «Про робочий проект водоохоронної зони Канівського водосховища на території району» було затверджено проект водоохоронної зони Канівського водосховища на території Обухівського району, розроблений Дніпровським басейновим водогосподарським об'єднанням; встановлено особливий режим господарської діяльності в водоохоронній зоні Канівського водосховища згідно діючої нормативної документації у межах, які визначені проектом. Таким чином, враховуючи наявність затвердженого проекту водоохоронної зони Канівського водосховища на території Обухівського району, відведена відповідачам ділянка у січні 2009 року, мала бути відведеною з урахуванням затвердженої водоохоронної зони, яка включає в себе прибережну захисну смугу, тому в даному випадку вимоги закону щодо нормативних розмірів прибережної захисної смуги не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч.ч.1,2 ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно ч.2 ст.60 ЗК України та ч.2 ст.88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Відповідно до ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зокрема зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Відповідно до ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Стаття 19 Земельного кодексу України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною першою статті 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Землями сільськогосподарського призначення, згідно з частиною першою статті 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

У свою чергу відповідно до частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази стосовно віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду, а із поданих прокурором письмових документів не вбачається достовірних відомостей про те, що спірні земельні ділянки повністю або частково перебувають саме у межах прибережної захисної смуги, оскільки ця обставина не відображена належним чином на відповідних схемах, планах та не наведено будь-яких вимірів щодо відстані розташування спірних земельних ділянок від берегової лінії та площі такого накладення.

Обгрунтованим є і висновок суду про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.2009 року № 998 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_17 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради, виходячи з наступного.

Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» визначено види документації із землеустрою, до яких відноситься і технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 31 цього Закону зміни до документації із землеустрою вносяться за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Стаття 19 ЗК України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно ч. 1 ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Землями сільськогосподарського призначення, згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що третя особа ОСОБА_17 подав заяву про зміну цільового використання належної йому на праві власності земельної ділянки у межах тієї ж самої категорії земель - землі сільськогосподарського призначення.

Оскільки діюче законодавство України не містить заборони на зміну цільового використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель на підставі технічної документації і не обумовлює цю зміну виключно проектом відведення, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про законність розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 10.08.2009 року № 998 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок та відсутність підстав для визнання цього розпорядження недійсним.

Враховуючи, що доводів, які б спростували законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, асудом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано фактичні обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, зібраним у справі доказам дана об'єктивна оцінка та вірно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: