РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3625/15-ц

Провадження № 2/643/2281/15

29.09.2015 року Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до Приватного підприємства «Гео-Майстер», третя особа - Публічне акціонерне товариство «ПроКредитБанк», про визнання оцінки неякісною, недійсною, визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати оцінку вартості квартири № 4, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Клапцова, 67-А (далі - Квартира), отриману ПАТ «ПроКредитБанк» на основі наданого субєктом оціночної ділянки субєктом господарювання ПП «Гео-Майстер» ОСОБА_3 про незалежну оцінку вартості нерухомого майна від 22.11.2013 року, для задоволення своїх вимог як іпотекодержателя - неякісною; визнати дії ПП «Гео-Майстер», як субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, з надання висновків у ОСОБА_3 про незалежну оцінку вартості нерухомого майна Квартири від 22.11.2013 року із заниженням вартості вказаної квартири - протиправними; визнати оцінку вартості Квартири, отриману ПАТ «ПроКредитБанк» на основі наданого субєктом оціночної діяльності - субєктом господарювання ПП «Гео-Майстер» ОСОБА_3 про незалежну оцінку вартості нерухомого майна від 22.11.2013 року для задоволення своїх вимог як іпотекодержателя - недійсною; стягнути з ПП «Гео-Майстер» на користь ОСОБА_2 у відшкодування завданої їй матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 204885,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.05.2007 року між ПАТ «ПроКредитБанк» та позивачем було укладено договір іпотеки Квартири № 6121-ІД-02, яким було забезпечено виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_4 за Рамковою угодою № 6121, Додатковою угодою № 1 від 17.05.2007 року, Договором № 2 від 02.10.2008 року, укладеними між ОСОБА_4 та ПАТ «ПроКредитБанк». В подальшому через невиконанням умов Рамкової угоди та договорів про надання траншу, у позичальника ОСОБА_4 утворилась заборгованість, в зв'язку з чим ПАТ «ПроКредитБанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року позов було задоволено та ухвалено в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамкової угодою № 6121 від 20.04.2006 року, Договору про надання траншу № 2.21325/6121 від 17.05.2007 року, Договору про надання траншу № 207.25059FW202.97 від 02.10.2008 року в загальному розмірі 215114,54 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредитБанк», відповідно до договору іпотеки № 6121-ІД-02 від 17.05.2007 року, а саме Квартиру, яка належить позивачу, шляхом надання ПАТ «ПроКредитБанк» права продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі-покупцю за ціною, яку буде визначено суб'єктом оціночної діяльності не раніше, ніж за 30 календарних днів до укладання відповідного договору купівлі-продажу. В подальшому, 26.11.2013 року, ПАТ «Прокредитбанк» продав Квартиру ОСОБА_5 за суму у розмірі 196000,00 грн. Відповідно до ОСОБА_3 про незалежну оцінку вартості нерухомого майна, виконаного ПП «Гео-Майстер», ринкова вартість квартири станом на 22.11.2013 року складала 196000,00 грн. Відповідно до п. 4 Договору купівліпродажу квартири від 26.11.2013 року, вартість квартири становить 196000,00 грн. Відповідно до ОСОБА_3 про оцінку майна від 11.06.2014 року, складеного субєктом оціночної діяльності Ф-ОП ОСОБА_6, ринкова вартість Квартири становить 420000,00 грн. За таких обставин ринкова вартість Квартири, визначена відповідачем ПП «Гео-Майстер», на 224000,00 грн. нижче за дійсну ринкову вартість Квартири на момент продажу, що є значною різницею та, як наслідок, порушує права позивача на реалізацію іпотечного майна за дійсну вартість обєкту нерухомості. В зв'язку з наведеним позивачу завдано шкоду в розмірі 204885,46 грн., яка є різницею між фактичною вартістю Квартири в розмірі 420000,00 грн. та сумою боргового зобов'язання в розмірі 215114,54 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову. Крім того, надав суду письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що звіт про оцінку майна, виконаний Ф-ОП ОСОБА_6, не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги. Також зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захист порушеного права, оскільки звіт про оцінку майна не є правочином чи іншим юридичним актом, який прямо породжує юридичні наслідки. Крім того, зазначив, що позивачем вже було обрано інший спосіб захисту порушеного права, а саме. Позивачем було пред'явлено позов до Ленінського районного суду м. Харкова про визнання вказаного вище договору купівлі-продажу Квартири недійсним. В обґрунтування вказаного позову позивач в тому числі посилався на заниження вартості Квартири, яка реалізувалась за оціночною вартістю. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року вказаний позов було задоволено, визнано недійсним зазначений вище договір купівлі-продажу Квартири. В даний час вказане рішення не набрало законної сили, оскільки справа знаходиться на розгляді суду апеляційної інстанції та провадження в ній зупинено до вирішення даної цивільної справи. В зв'язку з наведеним представник відповідача зазначив, що позовні вимоги, пред'явлені в даній цивільній справі, є неналежним способом захисту прав позивача та даний позов пред'явлений з метою затягування вирішення по суті основного позову, який знаходиться на розгляді суду апеляційної інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову, суду не надав.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року, ухваленим в цивільній справі за позовом ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на нерухоме майно, виселення та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позов задоволено повністю. В рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою № 6121 від 20.04.2006 року, Договором про надання траншу № 2.21325/6121 від 17.05.2007 року, Договором про надання траншу № 207.25059FW202.97 від 02.10.2008 року в загальному розмірі 215114,54 грн., звернено стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредитБанк» (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги), відповідно до Договору іпотеки № 6121-ІД-02 від 17.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1657, а саме: квартиру загальною площею 47,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, шляхом надання АТ «ПроКредитБанк» права продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі-покупцю за ціною, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності не раніше, ніж за 30 календарних днів до укладення відповідного договору купівлі-продажу. Крім того, згідно вказаного рішення ОСОБА_2 виселено з Квартири, надано ПАТ «ПроКредитБанк» право проводити всі необхідні дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на Квартиру, що передують укладанню договору купівлі-продажу від власного імені, включаючи право внесення даних до Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отримання відповідних витягів з нього тощо. Також визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 29.07.2011 року, реєстровий № 2799, вчинений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 на Договорі іпотеки № 6121-ІД-02 від 17.05.2007 року. Вирішено питання про судові витрати. Вказане рішення набрало законної сили.

26.11.2013 року між ПАТ «Прокредитбанк» (Продавцем) та ОСОБА_5 (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 26.11.2013 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 4810. Як вбачається з умов вказаного договору, він укладений на виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року. Відповідно до умов вказаного договору, Продавець передав у власність Покупця Квартиру, належну ОСОБА_2 Продаж вчинено за 196000,00 грн. Ринкова вартість становить 196000,00 грн., згідно Висновку про вартість майна, виданого приватним підприємством «Гео-Майстер» 22.11.2013 року.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, пред'явлених до ПП «Гео-Майстер», суд керується наступним.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного вище Закону, рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 13 вказаного Закону, якщо письмовим запитом про необхідність проведення рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) встановлюється вимога щодо надання висновку про вартість майна, така вимога задовольняється шляхом проведення оцінки майна. У цьому випадку рецензент здійснює або забезпечує здійснення оцінки майна в порядку, встановленому нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Крім того, як вбачається з роз'яснень, викладених в абзаці другому п. 24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

З наведеного вище вбачається, що повнота, правильність виконання та відповідність застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а також встановлення оцінки майна, вирішується рецензентом в порядку рецензування звіту про оцінку майна.

Між тим оспорюваний висновок про вартість майна від 22.11.2013 року, виконаний ПП «Гео-Майстер», позивачем суду надано не було. Клопотання про витребування вказаного висновку позивачем було заявлено в судовому засіданні 29.09.2015 року, тобто після попереднього судового засідання, яке відбулось за участю представника позивача 14.07.2015 року та на необхідності проведення якого позивачем було зазначено в позовній заяві з посиланням на те, що під час підготовчого судового засідання ним будуть заявлені клопотання про витребування доказів. Крім того, станом на час пред'явлення вказаного клопотання судом вже було розпочато розгляд справи по суті 17.09.2015 року.

В зв'язку з тим, що вказане клопотання було подано з порушенням строків, встановлених ч. 1 ст. 137 ЦПК України, а також у зв'язку з тим, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження неможливості самостійно отримати вказані докази, судом в задоволенні клопотання представника позивача про витребування оспорюваного висновку про вартість майна від 22.11.2013 року, було відмовлено.

Як встановлено судом, рецензування висновку про вартість майна від 22.11.2013 року, виконаного ПП «Гео-Майстер», позивачем не проводилось. Клопотання про проведення рецензування зазначеного висновку за вимогою суду в порядку ч. 1 ст. 13 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, позивачем заявлено не було.

Наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 про оцінку майна від 11.06.2014 року, складений субєктом оціночної діяльності Ф-ОП ОСОБА_6, не є рецензією на висновок про вартість майна від 22.11.2013 року, виконаний ПП «Гео-Майстер». Крім того, у наданому позивачем ОСОБА_3 про оцінку майна від 11.06.2014 року, датою визначення вартості Квартири є 11.06.2014 року, в той час як оспорюваний висновок про вартість майна ПП «Гео-Майстер» виконано в 2013 році. Враховуючи наведене, суд не може визнати наданий позивачем ОСОБА_3 від 11.06.2014 року належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог.

За таких обставин, розглядаючи цивільну справу на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не доведено обставини, на які він посилався як на підставу позовних вимог, зокрема заниження вартості Квартири та, як наслідок, спричинення позивачу в зв'язку з цим майнової шкоди, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Разом з тим суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача відносно того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а також відносно того, що позивачем було обрано інший спосіб захисту своїх прав, а саме пред'явлено вимогу про визнання договору купівлі-продажу Квартири недійсним, з наступних підстав.

Як встановлено судом, вказане вище рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24.12.2014 року не набрало законної сили, в зв'язку з чим у суду відсутні підстави надавати йому будь-яку оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Можливість обрання позивачем такого способі захисту порушеного права, як пред'явлення вимоги про визнання проведеної оцінки неякісною, а також вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, передбачена ст. 20 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, ст. 22 ЦК України, зважаючи на що заперечення представника відповідача щодо неналежного способу захисту, є необґрунтованими.

Крім того, як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 12.06.2013 року у справі № 6-32цс13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Керуючись 10, 11, 60, 137, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.