АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25лютого 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 з названим позовом.

Зазначала, що у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою з вини відповідача її автомобіль зазнав пошкоджень на суму 4 765 грн. 75 коп.

Просила стягнути на її користь завдані збитки, витрати за проведення експертизи в розмірі 450 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн., та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані збитки в розмірі 4 765 грн. 75 коп., витрати за проведення експертизи в розмірі 450 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 грн., та судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності вини відповідача у вчиненні ДТП.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 10 грудня 2012 року в місті Києві на вулиці Фрунзе, близько 12 год. 50 хв. за участю автомобіля ОСОБА_2 - «Хундай» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем під керуванням ОСОБА_3 - «Деу» д.н.з. НОМЕР_2 сталася ДТП.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 27 грудня 2009 року власником автомобіля «Деу» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1.

Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області закрито провадження по справі відносно ОСОБА_2 за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 7).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Ульяновського районного суду Кіровоградської області, якою закрито провадження у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не містить відповіді про те, чи сталася ДТП з вини відповідача.

В суді першої інстанції сторони не заявляли будь-яких клопотань ( про призначення експертизи, витребування письмових доказів, допит свідків тощо ), які б давали відповіді про те, хто з учасників ДТП винний у її вчиненні.

Після роз'яснення колегією суддів в суді апеляційної інстанції положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України, будь-яких клопотань з цього приводу також не надійшло.

Вирішуючи спір, суд не встановив, на підставі належних доказів, хто із сторін винний у вчиненні ДТП; не встановив ступеня вини кожного з водіїв у ДТП і залежно від цього не визначив розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Протилежні висновки суду, що саме порушенняправил дорожнього руху відповідачем, знаходяться в причинному зв'язку з виникненням ДТП, є помилковими.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 11 березня 2013 року постановлено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.