У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_6 47 878,75 грн заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 02 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та банком укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав 4840 грн кредитних коштів строком на 24 місяці та зобов'язався їх повернути і сплатити 12 % річних на суму залишку заборгованості.

Оскільки боржник ОСОБА_6 належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, позивач просив стягнути з боржника заборгованість за кредитним договором станом на 17 травня 2013 року в розмірі 47 878,75 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 42 417,16 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 листопада 2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 21 серпня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 32 645,60 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки строк дії кредитного договору закінчився 30 вересня 2009 року, а з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду 20 листопада 2013 року, тому ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив трирічний строк звернення до суду, що є підставою для відмовив в позові. При цьому відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань належним чином і в установлений строк відповідно до умов кредитного договору, заборгованість має бути стягнута з боржника, як того вимагають ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України. При цьому апеляційний суд вважав, що оскільки за домовленістю сторін, позовна давність була збільшена до 5-ти років, тому заборгованість за кредитним договором, проценти за користування кредитом та неустойка має бути стягнута в межах строку позовної давності.

Однак повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 4 840,40 грн строком на 24 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості 22 серпня 2013 року.

ОСОБА_6 просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом про що надав відповідну заяву.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) встановлено термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, штрафів тривалістю 5 років.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Крім того, позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не врахував та повторно на порушення ч. 4 ст. 338 ЦПК України не виконав вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року, оскільки не правильно визначив період за який має бути стягнута заборгованість (червень 2007 року - липень 2008 року) з урахуванням строку позовної давності, який за домовленістю між сторонами становить п'ять років, а також не врахував, що строк дії картки закінчився 02 листопада 2008 року, а з позовом до суду за захистом свого порушеного права банк звернувся лише 22 серпня 2013 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір пені за період з листопада 2008 року по листопад 2011 року не звернув уваги щодо строку спеціальної позовної давності, оскільки стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судом з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук