Номер провадження: 22-ц/785/184/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4, законного представника (піклувальника) неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про розділ майна, яке перебуває у спільній власності та зобов`язання виплатити грошову компенсацію, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_4, законний представник ОСОБА_5 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси до ОСОБА_3, ОСОБА_6 з позовом, який згодом уточнив (остання редакція т.1 а. с. 116) про розділ майна, яке перебуває у спільній власності та зобов`язання виплатити грошову компенсацію, мотивуючи це тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, батько його піклувальної ОСОБА_5, 1997 року народження, після якого залишилося спадкове майно, а саме:

- жилий будинок під АДРЕСА_1, який належить спадкодавцеві на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2009 року;

- дачні будівлі, загальною площею 44,5 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, і належать спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності № 021186 від ІНФОРМАЦІЯ_4;

- легковий автомобіль NISSAN-NOTE, державний реєстраційний № НОМЕР_1.

Шостою Одеською нотаріальною конторою відкрита спадкова справа до майна померлого за № 595/2012. Згідно матеріалам витребуваної судом спадкової справи, ОСОБА_5, ОСОБА_3, та ОСОБА_6, - заявили про спадкові права за законом, як спадкоємці першої черги, вищезазначеного майна. Як зазначає позивач, на момент народження ОСОБА_6, запис про народження вчинялося за правилами ст.55 ч. 2 КППІС України: "При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвище матері ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою".

Згідно вказаному актовому запису (п.16), який вчинений Приморською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 25 жовтня 1988 року, за № 29, - відомості про батька дитини, а також відомості про шлюб матері, - відсутні. Підстава для запису відомостей про батька - заява матері, ОСОБА_8, у шлюбі ОСОБА_3 п.19).

Таким чином, ОСОБА_6, за походженням онучка (а не дочка) спадкодавця, підлягає виключенню з кола спадкоємців першої черги до майна ОСОБА_7, на підставі ч.2 ст.1258, та ст.1261 ЦК України.

Неповнолітня спадкоємиця ОСОБА_5, яка проживала разом із спадкодавцем, має переважне, перед ОСОБА_8, право на виділ у натурі жилого будинку АДРЕСА_1, у межах її частки у спадщині, відповідно до ч. 2 ст.1279 ЦПК України, оскільки іншого житла в неї немає.

Позивач за зустрічним позовом (третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору) - ОСОБА_9, - є бабкою ОСОБА_5, 1997 р.н., та матір'ю позивача.

Восени 2002 року вона продала власний будинок у селі Хасевате, Гайворонського району Кіровоградської області, віддала гроші спадкодавцю для завершення будівництва, та переїхала у спірний будинок як член сім'ї. Проживаючи у спірному будинку протягом 10 років, вона займається доглядом та вихованням неповнолітньої онучки, замінила її покійну мати.

З зазначених підстав самостійні вимоги третьої особи: "Про визнання права на постійне проживання", - позивач визнає в повному обсязі.

Крім того, право власності спадкодавців (право попередників) на дачні будівлі, розташовані по АДРЕСА_2, які були придбані й добудовані під час шлюбу з матір'ю неповнолітньої спадкоємиці - ОСОБА_10, виникло з моменту повної сплати пайового (членського) внеску у ГО "Одеська водно-моторна пристань", на підставі ст. 15 Закону України Про власність.

Після смерті ОСОБА_10, на підтвердження факту повної сплати пайового (членського) внеску, ГО "Одеська водно-моторна пристань" видала спадкодавцеві довідку про зазначене, на підставі якої йому було видано свідоцтво на право власності за № 021186 від ІНФОРМАЦІЯ_4.

Таким чином, неповнолітня ОСОБА_5 є спадкоємцем 1/4 частини дачних будівель, розташованих по АДРЕСА_2. Проживаючи разом зі спадкодавцями, вона фактично вступила в права та отримала, у порядку ст.549 ЦК УРСР (ст.1268 ЦК України), спадщину після своєї матері - ОСОБА_10, яка була дружиною спадкодавця і померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до звітів про незалежну оцінку, яка виконана ТОВ "ІНТЕР-КОНСАЛТ-ПЛЮС" за вимогою державного нотаріуса, вартість спадкового майна складає:

- жилий будинок під АДРЕСА_1, - 540 023 грн. (що еквівалентно 67 562 доларів США за офіційним курсом НБУ України на день оцінки);

- дачні будівлі - 467 375 грн. (що еквівалентно 58 473 доларів США за офіційним курсом НБУ України на день оцінки);

- легковий автомобіль NISSAN-NOTE, державний реєстраційний № НОМЕР_1, - 72 625 грн. (що еквівалентно 9 092 доларів США за офіційним курсом НБУ України на день оцінки), -

а всього - 1 080 023 грн., що еквівалентно 135 127 доларів США за офіційним курсом НБУ України на день оцінки.

ОСОБА_5 та її піклувальники не наполягають на сплаті відповідачами грошової компенсації за ? частину у вартості дачних будівель, розташованих по АДРЕСА_2, також відшкодування витрат, пов'язаних з доглядом і похованням спадкодавця, - за умовою визнання відповідачами природних прав неповнолітньої сироти та людини похилого віку.

На підставі викладеного, просила:

- постановити рішення, яким припинити право спільної власності спадкоємців на майно ОСОБА_7;

- виділити ОСОБА_5 жилий будинок під АДРЕСА_1, загальною площею 131,7 кв. метрів, житловою площею - 73,6, до складу приміщень якого входять: коридор, площею - 5,8 кв. м, кухня, площею - 28,5 кв. м, коридор, площею - 6,7 кв. м, санвузол, площею - 5,2 кв. м, житлова кімната, площею - 19,0 кв. м, навіс Літ. "П";

- виключити ОСОБА_6 з кола спадкоємців першої черги до майна ОСОБА_7.

Виділити ОСОБА_3:

- дачні будівлі, відображені у технічному паспорті, загальною площею 44,5 кв. м, які

складаються, в цілому з: Літ. "А" літнє жиле, Літ. "Б" - навіс, 1 - мощення, № 1-3 огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_2;

- легковий автомобіль NISSAN-NOTE, державний реєстраційний № НОМЕР_1.

У березні 2013 до суду з позовною заявою (а.с.53-54) звернулася ОСОБА_9 до ОСОБА_5, законний представник якої ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права на постійне проживання. Мотивуючи тим, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був чоловіком її покійної дочки. Спадкоємцем ОСОБА_7 вона не являється, але з 25 квітня 2002 року постійно проживає у жилому будинку під АДРЕСА_1, який належить останньому на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 27 жовтня 2009 року, та є предметом спору, та відповідно до ст.34 ЦПК України вона вправі вступити у справу із самостійними вимогами, заявивши позов до сторін.

Восени 2002 року вона продала власний будинок у селі Хасевате, Гайворонського району Кіровоградської області, віддала гроші спадкодавцю для завершення будівництва, та

переїхала у спірний будинок як член сім'ї. Проживаючи у спірному будинку протягом 10 років, вона надавала, й надає допомогу по догляду та вихованню неповнолітньої онучки. В неї не має іншого житла, внаслідок похилого віку відсутні можливості для його купівлі, тому змушена звернутися із вказаними вимогами до спадкоємців.

На підставі викладеного, просила постановити рішення, яким визнати за нею право постійного проживання у жилому будинку під АДРЕСА_1.

У травні 2013 року представник ОСОБА_3, ОСОБА_6 - ОСОБА_11 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5, законного представника/піклувальника ОСОБА_5 - ОСОБА_4, Шостої Одеської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивачі категорично незгодні з варіантом поділу спадкового майна, згідно з яким суттєво зменшується частка ОСОБА_3, а ОСОБА_6 взагалі безпідставно та протизаконно позбавляється права на спадщину. На даний час, як вважають позивачі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_7 є троє спадкоємців першої черги (три дочки) - ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_5, кожен з яких має право на 1/3 частку наступного спадкового майна:

- жилий будинок під АДРЕСА_1, загальною площею 120 кв.м., який належав нашому батьку на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 27 жовтня 2009 року;

- дачні будівлі, загальною площею 44,5 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_2 і належали батьку на підставі Свідоцтва про право власності № 021186 від ІНФОРМАЦІЯ_4;

- легковий автомобіль марки NISSAN-NOTE, кузов № НОМЕР_2, червоного кольору, 2007 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1, який належав батьку на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого РЕВ-1 при УДАЇ ГУМВС України в Одеській області на підставі довідки-рахунку від 27.02.2012 р.

Маючи намір вступити у спадщину, 26 вересня 2012 року позивачі звернулися до Шостої Одеської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено, оскільки нотаріальна контора може здійснити цю дію тільки після подання оригіналів правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Позивачам було відомо, що всі оригінали правовстановлюючих документів мали знаходитись у відповідачки ОСОБА_5, яка через свого законного представника (піклувальника) ОСОБА_4 теж звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори за триманням спадщини після смерті ОСОБА_7. На їх прохання надати до Шостої Одеської державної нотаріальної контори оригінали правовстановлюючих документів для оформлення ними спадщини, відповідачка постійно ухиляється.

На підставі викладеного, позивачі просять визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину жилого будинку під АДРЕСА_1, загальною площею 120 кв.м., дачних будівель, загальною площею 44,5 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_2, легкового автомобіля марки NISSAN-NOTE, кузов № НОМЕР_2, червоного кольору, 2007 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, та стягнути судовий збір з відповідача на користь позивачів у сумі 3441 гривню.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4, законного представника (піклувальника) неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про розділ майна, яке перебуває у спільній власності - задоволено частково.

Припинено право спільної власності спадкоємців на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7.

Виділено ОСОБА_5 жилий будинок під АДРЕСА_1, загальною площею 131,7 кв.метрів, житловою площею - 73,6 до складу приміщень якого входять: коридор, площею 5,8 кв.м., кухня, площею 28,5 кв.м., коридор, площею 6,7 кв.м., санвузол, площею 5,2 кв.м., житлова кімната, площею 19,0 кв.м., навіс Літ. „П".

Виключено ОСОБА_6 з кола спадкоємців першої черги до майна ОСОБА_7.

Виділено ОСОБА_3:

дачні будівлі, відображені у технічному паспорті, загальною площею 44,5 кв.м., які складаються в цілому з Літ. „А" літнє жиле, Літ. „Б" - навіс, 1 - мощення, № 1-3 огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_2;

легковий автомобіль NISSAN-NOTE, державний реєстраційний № НОМЕР_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 при отриманні спадщини в натурі відшкодувати на користь ОСОБА_5 116843 гривні, вартість ? частки дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 листопада 2013 року та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_4, законного представника (піклувальника) неповнолітньої ОСОБА_5 - відмовити, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_6 задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні рішення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судом апеляційної інстанції уточнено анкетні дані апелянта ОСОБА_6, яка у суді першої інстанції виступала співвідповідачем за основним позовом та співпозивачем за зустрічним позовом.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, оригінал якого оглянутий апеляційним судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 30.04.2014 року уклали шлюб, реєстрація якого здійснена Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 687. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_12, дружини - ОСОБА_12.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що запис зі слів матері ОСОБА_6 - ОСОБА_3 свого власного батька - ОСОБА_7, - батьком народженої нею від не встановленої особи - ОСОБА_6, виключає походження останньої від спадкодавця та право ОСОБА_6 на спадкування за законом як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_7. Вартість будинку дорівнює сумарній вартості дачних будівель і автомобілю, що, відповідно до ст. 1278 ЦК України є підставою для виділу неповнолітній ОСОБА_5, у натурі, жилого будинку. Неповнолітня ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом 1/4 частини дачних будівель, розташованих по АДРЕСА_2, - після смерті матері, з моменту відкриття спадщини. Проживаючи разом зі спадкодавцями, користуючись спадковим майном, позивач фактично прийняла спадщину після своєї матері, в порядку ст.549 ЦК УРСР (ст.1268 ЦК України). Згідно до звітів про незалежну оцінку, вартість дачних будівель складає 467 375 грн. При отриманні рухомого й нерухомого майна у спадщину, ОСОБА_3 повинна відшкодувати ОСОБА_5 вартість ? зазначеної частки, що складає 116 843 грн.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

- ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є дочками ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- після смерті ОСОБА_7 за прийняттям спадщини до нотаріуса звернулися ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

- згідно запису акту про народження відповідача ОСОБА_6, зареєстрованого Приморською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 25 жовтня 1988 року, за № 29, відомості про батька дитини, або відомості про шлюб матері, або спільна заява про визнання батьківства - відсутні;

- згідно запису акту про народження, єдиною підставою для запису відомостей про батька ОСОБА_6 - заява її матері, - ОСОБА_8 (аркуші спадкової справи - 16, 19) на підставі якої батьком дитини зазначений ОСОБА_14 - прізвище, ім`я та по-батькові якого ідентичні прізвищу, імені та по-батькові діду дитини, тобто батьку її матері.

Відповідно до ст. 55 ч.2 КПШС України, яка діяла на момент народження ОСОБА_6, за відсутністю зареєстрованого шлюбу, спільної заяви про визнання

батьківства або рішення суду, - мати народженої дитини мала право зазначити у графі „батько" будь кого, в тому числі, власного батька. Окремий дозвіл, або згода зазначеної матір'ю особи - були непотрібні.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що запис зі слів матері ОСОБА_6 - ОСОБА_3 свого власного батька - ОСОБА_7, - батьком народженої нею від не встановленої особи - ОСОБА_6, виключає походження останньої від спадкодавця та право ОСОБА_6 на спадкування за законом як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_7, оскільки такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам, підтверджується документальними доказами та заснований на законодавстві.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки апелянтами не надано будь-яких належних доказів про те, що померлий був біологічним батьком ОСОБА_6 1988 року народження або про те, що ОСОБА_14 навіть знаючи, що він не є біологічним батьком ОСОБА_6, у відповідності до КпШС України надав особисту письмову заяву або разом із матір`ю дитини спільну письмову заяву про запис його батьком народженої дитини. При цьому оскільки ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_7, вони не перебували та і не могли перебувати у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим доказів про удочеріння ОСОБА_7 ОСОБА_6 апелянтами суду першої інстанції та апеляційному суду не надано. За наведених обставин суд обґрунтовано вважав, що ОСОБА_6 не є спадкоємцем першої черги після смерті свого діда за умови, що її мати будучи дочкою мерлого спадкодавця прийняла спадщину, оскільки своєчасно звернулася до нотаріуса з відповідною заявою і не відмовилася від спадщини.

Судова колегія враховує, що спадкоємці ОСОБА_3 та законний представник неповнолітньої ОСОБА_5 в інтересах останньої не заявляли про поділ спадкового майна в ідеальних частках, а ставили питання про поділ спадкового майна шляхом виділу в натурі відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи спадкоємець ОСОБА_5 у липні 2015 року досягне повноліття і на відміну від ОСОБА_3 житлом не забезпечена.

Районний суд вірно визначив,, що вартість будинку АДРЕСА_1, не перевищує сумарної вартості дачних будівель по АДРЕСА_2 та автомобілю NISSAN-NOTE НОМЕР_1, і справедливо вважав, що це надає підстави виділити неповнолітній ОСОБА_5, у натурі, жилий будинок.

З урахуванням, того, що ОСОБА_5 на відміну від ОСОБА_3, не забезпечена житлом, такий висновок районного суду відповідає обставинам справи, узгоджується із документальними доказами та заснований на положеннях ст. 1278 ЦК України.

Серед доводів апеляційної скарги апелянти зазначали про не відповідність вимогам співмірності та достовірності, оцінки нерухомого майна, виконаної ТОВ "Інтер-консалтинг-плюс" за вимогою державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори, яку суд першої інстанції без проведення відповідної експертизи, про проведення якої клопотали відповідачі, необґрунтовано поклав в основу висновку при визначення варіанту поділу спадкового майна.

За клопотанням представника апелянта ОСОБА_3, за згодою обох апелянтів - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та не запереченням представника ОСОБА_4, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_5, апеляційним судом призначена судова оціночно-будівельна експертиза з визначення дійсної ринкової вартості:

- жилого будинку під АДРЕСА_1, загальною площею 131,7 кв. м., житловою площею - 73,6 до складу приміщень якого входять: коридор, площею 5,8 кв. м., кухня, площею 28,5 кв. м., коридор, площею 6,7 кв. м., санвузол, площею 5,2 кв. м., жила кімната, площею 19,0 кв. м., навіс Літ. „П".

- дачних будівель, відображених у технічному паспорті, загальною площею 44,5 кв. м., які складаються в цілому з Літ. „А" літнє жиле, Літ. „Б" - навіс, 1 - мощення, № 1-3 огорожа, розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 258/383/384/24 від 23.01.2015 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України:

- ринкова вартість жилого будинку під АДРЕСА_1 станом на жовтень 2013 року становила 510469 грн., що еквівалентно 63864 доларів США, станом на січень 2015 року 606360 грн., що еквівалентно 38456 доларів США;

- ринкова вартість дачних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 станом на жовтень 2013 року 572658 грн., що еквівалентно 71645 доларів США, станом на січень 2015 року 954258 грн., що еквівалентно 60520 доларів США.

Таким чином проведеною судовою експертизою за клопотанням апелянта ОСОБА_3 встановлено, що вартість виділених їй при поділі спадкового майна дачних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 значно перевищує вартість виділеного в порядку проділу спадщини ОСОБА_5 жилого будинку під АДРЕСА_1, як станом на жовтень 2013 року - час ухвалення оскаржуваного рішення так і на час підготовки висновку експерта у січні 2015 року.

При цьому, окрім вказаних дачних будівель на користь апелянта ОСОБА_3 за варіантом запропонованим позивачем, який відповідач ОСОБА_3 вважала взагалі несправедливим по відношенню до себе, було також виділено автомобіль "NISSAN-NOTE", державний реєстраційний № НОМЕР_1 вартістю 72625 грн. США, що складало на час виготовлення звіту у січні 2013 року еквівалент 9092 доларів США.

Судова колегія, з урахуванням наведеного вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що поділ між спадкоємцями спадкового майна в натурі, районним судом проведений без дотримання пропорційності та співмірності вартості майна, з посиланням на те, що вартість жилого будинку, виділеного у власність ОСОБА_5 жилого будинку під АДРЕСА_1 перевищує вартість дачних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, виділених у власність ОСОБА_3, оскільки це спростовується висновком судової оціночно-будівельної експертизи, згідно із яким, навпаки, вартість майна виділеного апелянту ОСОБА_3 в порядку поділу спадщини майна значно перевищує вартість майна виділеного неповнолітній ОСОБА_5 за варіантом поділу, що запропонований законним представником останньої. Тобто доводи, що вказаним поділом спадкового майна були порушені права ОСОБА_3 через виділення їй майна меншої вартості ніж неповнолітній ОСОБА_5, не відповідають встановленим у справі обставинам і не підтверджені належними доказами.

Разом з тим судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання ОСОБА_3 при отриманні спадщини в натурі відшкодувати на користь ОСОБА_5 116843 гривні, вартість ? частки дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 виходячи з такого.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як вбачається зі змісту позову з урахуванням доповнення вимогою про зобов`язання ОСОБА_3 при отриманні спадщини в натурі відшкодувати на користь ОСОБА_5 116843 гривні, вартість ? частки дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , викладеного у вигляді письмового клопотання (а. с. 208-210), позивачем доповнену вимогу обґрунтовано правом власності на ? частину зазначених дачних будівель в порядку спадщини прийнятої неповнолітньою дочкою після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 з посиланням на те, що частка вказаних будівель належала померлій, як така, що набута у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення вказаної вимоги, виходив з того, що дачні будівлі були збудовані ОСОБА_7 у шлюбі з ОСОБА_5 за час її життя, неповнолітня ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину, оскільки проживала з матір`ю на час смерті останньої, якій належала ? частина дачних будівель.

При цьому районний суд у рішенні зазначив, що наказом ГО „Одеська водно-моторна пристань" № 84 від 25 травня 1999 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 прийняті у члени зазначеного об'єднання громадян. З цього моменту, - 25 травня 1999 року, з часу сплати пайового членського внеску у громадське об'єднання, й виникло право спільної власності батьків позивачки на дачні будівлі, розташовані по АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_4, після смерті ОСОБА_10, ГО "Одеська водно-моторна пристань" видала ОСОБА_7 довідку, на підставі якої ним було отримано свідоцтво на право власності за № 021186. ІНФОРМАЦІЯ_5, мати позивачки - ОСОБА_10 померла.

Як вбачається з матеріалів справи наказом ГО „Одеська водно-моторна пристань" № 84 від 25 травня 1999 року у зв`язку із зміною місця проживання члена причала ОСОБА_15 був переоформлений особовий рахунок НОМЕР_4 на ОСОБА_7 з 25.05.1999 року (а. с. 211).

На час той час діяла Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 року № 121, відповідно до 4.1. якої оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку 11:

а) місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, зокрема:

- фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію;

- членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески.

Аналогічні положення містив п. 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445.

Відповідно до свідоцтва про право власності на дачні будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому на ім`я ОСОБА_7 23.08.2002 року, підставою видачі даного свідоцтва є довідка ГО "Одеська водно-моторна станція, причал № 195 "Ярмарочна" від 19.07.2002 року за № 53 та розпорялдження УЖКГ Одеського міськвиконкому.від 23.08.2002 року за № 1822 (а. с. 150).

Отже, довідка громадської організації про повну виплату паю видана ОСОБА_7 19.07.2002 року.

Судом першої інстанції не з`ясовано яким чином сплачувався пайовий внесок - одноразово чи поетапно і коли саме з часу прийняття ОСОБА_7 у члени громадської організації і до часу видачі довідки про виплату паю, здійснювалися пайові внески і в якому розмірі, яка частка виплаченого паю припала на час життя ОСОБА_10, а яка була здійснена після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_6

Також судом не з`ясовано коли саме були побудовані дачні будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 і якщо будівництво дачних будівель розпочалося за життя матері позивача, то яка була ступінь їх готовності на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті осбтавини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Будь-яких належних доказів про здійснені пайові платежі та про їх відсоток, а також про здійснення будівництва дачних будівель та про ступінь їх готовності з 25.05.1999 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (часу прийняття ОСОБА_7 у члени ГО та до дня смерті його дружини та матері ОСОБА_5 ОСОБА_4 ) позивачем ОСОБА_4 в інтересах неповноліьтньої ОСОБА_5 не надано.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. При цьому стороною позивача за основним позовом та його представником, яким роз`яснені процесуальні права в суді апеляційної інстанції, не заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження заявленої вимоги про зобов`язання при отриманні спадщини в натурі відшкодувати компенсацію вартості ? частки дачних будівель.

При таких обставинах та з урахуванням підстав заявленого в інтересах ОСОБА_5 позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 при отриманні спадщини в натурі відшкодувати на користь ОСОБА_5 116843 гривні у якості компенсації вартості ? частки дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_5 в порядку спадщини після смерті матері ОСОБА_10, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_3 при отриманні спадщини в натурі відшкодувати на користь ОСОБА_5 вартість ? частки дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 116843 грн.. скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні даної заявленої вимоги. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2013 року в частині зобов`язання ОСОБА_3 при отриманні спадщини в натурі відшкодувати на користь ОСОБА_5 вартість ? частки дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 116843 грн.. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, законного представника (піклувальника) неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зобов`язання при отриманні спадщини в натурі відшкодувати на користь ОСОБА_5 вартість ? частки дачних будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 116843 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук