РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11715/15-ц

пр. № 2/759/5091/15

09 листопада 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

3-тя особа: Святошинська районна у м.Києві державна адміністрація

про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи

такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила усунути їй перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, посилаючись на те, що відповідач є її рідним братом і на його прохання для отримання допомоги у зв*язку із народженням його дитини в березні 2006р. вона зареєструвала його у належну їй квартиру АДРЕСА_1, але відповідач в неї ніколи фактично не вселявся, не проживав в ній, мешкає з дружиною і дитиною за адресою, яка їй, позивачці, не відома, останнім часом її відносини із братом погіршилися і близько двох років вони не взагалі не спілкуються та не підтримують ніяких контактів. У зв*язку із підвищенням квартирної плати і вартості комунальних послуг їй матеріально важко сплачувати за відповідача, який не проживає в спірній квартирі, а тому просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснила про те, що спочатку вона з братом підтримувала періодичні стосунки, він іноді приїздив до неї в гості до спірної квартири, але останнім часом біля двох років їх відносини зіпсувались настільки, що відповідач після останньої сварки з її, позивачки, чоловіком перестав приїздити до неї в гості, припинив будь-які телефонні зв*язки і приблизно два роки вони не підтримують між собою ніяких контактів.

Відповідач в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовим конвертом, повернутим на адресу суду за закінченням терміну його зберігання на пошті (а.с. 23-24), а також актом ЖЕД №6 від 02.11.2015р. про неможливість вручити ОСОБА_2 судову повістку у зв*язку із його не проживанням за місцем реєстрації (а.с. 26 - копія акту).

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно правил частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.

Третя особа - Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація просила розглядати справу без представника, оскільки спірна квартира перебуває у приватній власності позивачки (а.с. 17 - лист).

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підстав матеріалів, що є в справі.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона золов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно ордену №32620 Б від 02.07.2003р. отримала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10 - копія ордеру).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.07.2003р. ОСОБА_1 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 шляхом її приватизації (а.с. 6 - копія свідоцтва).

Як вбачається з довідки по формі №3, позивачка є зареєстрованою в спірній квартирі з 07.05.1991р., а відповідач - з 23.03.2006р. (а.с. 5 - копія довідки по формі №3).

В матеріалах справи є акти ЖЕД №6 від 06.07.2015р. і від 24.03.2015р. про не проживання відповідача (а.с. 7, 8 - копії актів).

В судовому засіданні були допитані свідки позивачки.

Так, свідок ОСОБА_1 показав суду про те, що є чоловіком позивачки, офіційно вони уклали шлюб 23.09.2014р., а фактично проживають разом в квартирі АДРЕСА_1 більше десяти років, колись брат дружини ОСОБА_2 приходив до них у гості, однак десь років два назад між ним і відповідачем сталася сварка, після якої ОСОБА_2 обірвав будь-які зв*язки з їх родиною і жодний раз не приходив у гості. В спірній квартирі відповідач не проживав ніколи, він має свою родину, його речі у їх квартирі відсутні. Гроші на оплату квартирної плати і комунальних послуг відповідач не давав. В спірну квартиру він був зареєстрований на його прохання, щоб отримати допомогу у зв*язку із народженням дитини.

Свідок ОСОБА_3 показала суду про те, що мешкає в квартирі АДРЕСА_2 з 1991р. і з 2005р. працює конс*єржем у під*їзді, знає, що в квартирі №371 мешкає ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_5, брата ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вона, свідок, знає, колись давно він приходив до сестри у гості, але більше двох років його не бачила, постійно він ніколи в квартирі №371 не проживав, це маленька однокімнатна квартира.

Свідок ОСОБА_4 показала суду про те, що товаришує із ОСОБА_1 більше десяти років, вони спілкуються систематично, вона, свідок, приходить в гості до подруги приблизно один раз на 1-2 тижні, брата ОСОБА_1 ніколи не бачила, подруга проживає в однокімнатній квартирі зі своїм чоловіком ОСОБА_5.

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред*явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Частина 2 ст.405 ЦК України вказує про те, що член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України є правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та задоволення позову.

Крім цього, підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині усунення перешкод позивачці в користуванні власністю - спірною квартирою, які полягають у необхідності сплачувати витрати на утримання будинку і комунальні послуги за фактично відсутнього в цій квартирі відповідача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11, 57-60, 169 ч.4, 212-215, 223-228 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачкою до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: