У Х В А Л А

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Вижницького району Чернівецької області до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації, ОСОБА_4, про накладення заборони на відчуження майна, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року прокурор Вижницького району Чернівецької області в інтересах малолітнього ОСОБА_6, 2001 року народження, звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. Ухвалюючи 09 грудня 2011 року заочне рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_6, Вижницьким районним судом Чернівецької області не було вирішено питання про заборону відповідачу відчужувати вказаний житловий будинок до досягнення ОСОБА_6 повноліття, право на користування яким за останнім було визнано рішенням Карапчівської сільської ради Чернівецької області від 16 жовтня 2013 року № 72.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд накласти заборону на відчуження ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13 листопада 2014 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Заборонено ОСОБА_3 відчужувати житловий будинок АДРЕСА_1 до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не довів наявність зі сторони відповідача будь-яких порушень, невизнання або оспорювання прав на спірне житло малолітнього ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що на підставі рішення суду ОСОБА_3 позбавлений батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_6, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» накладення заборони на відчуження відповідачем будинку АДРЕСА_1 є способом захисту прав неповнолітнього ОСОБА_6 на житло до досягнення ним повноліття.

Судами встановлено, що заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2011 року ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_6

Згідно з розпорядженням Вижницької державної адміністрації від 04 січня 2012 року ОСОБА_6 встановлено опіку та призначено його опікуном бабусю ОСОБА_4

ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Карапчівської сільської ради від 16 жовтня 2013 року № 72 за малолітнім ОСОБА_6 закріплено житлову площу за місцем реєстрації по АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи підстави позову, прокурор посилався на те, що при розгляді справи про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_6 не було вирішено питання про накладення заборони на відчуження майна відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», чим, на думку позивача, порушено права малолітнього ОСОБА_6 на житло.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

З огляду на зазначене суд на підставі прямої вказівки закону може за власною ініціативою вирішити питання щодо накладення заборони на відчуження майна та житла дитини в межах розгляду справи про позбавлення батьківських прав або відібрання дитини. У разі, якщо при ухваленні рішення про позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав з якихось причин не було вирішено питання про накладення заборони на відчуження житла такої дитини, то суд у порядку статті 220 ЦПК може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Виходячи з аналізу законодавчих норм щодо захисту майнових прав дітей, над якими встановлено опіку або піклування, та дітей, позбавлених батьківського піклування, апеляційний суд відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України обґрунтовано виходив із наявності підстав в силу вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» для накладення заборони відповідачу відчужувати належний йому на праві власності житловий будинок.

Звернення прокурора до суду не із заявою про ухвалення додаткового рішення, а із самостійним позовом про захист прав малолітнього ОСОБА_6 не може бути підставою для скасування законного по своїй суті судового рішення.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення апеляційного суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук