Справа № 456/1111/14-ц
Провадження № 2/456/81/2015
РІШЕННЯ

іменем України

04 вересня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення наймача з жилого приміщення у звязку із закінченням терміну дії договору найму жилого приміщення,

в с т а н о в и в :

07.03.2015р. представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувсядо до відповідача з позовом про виселення останнього з жилого приміщення будинку на вул. Шкільній,20 в с. Вівня Стрийського району у звязку з спливом терміну договору найму житлового приміщення.

В обґрунтування позову покликавсь на те, що з 1971р. по 26.01.1978р. ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони надалі продовжували проживати разом. Певний час відповідач проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі усного договором найму житла. 07.03.2012р. між сторонами було укладено письмовий договір найму житла, згідно з яким відповідач прийняв в оренду житлове приміщення вищевказаний будинок строком на 2 роки, тобто до 07.03.2014р. Договір оренди було зареєстровано у виконкомі Вівнянської сільської ради Стрийського району. Відповідно до ст.168 ЖК України відповідач у встановлений законом строк був попереджений про наступне розірвання договору по спливу часу дії такого договору. Однак, після закінчення строку договору ОСОБА_2 з будинку не виселився, тому позивачка просить виселити того в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов заперечили. Позивач пояснив, що був одружений з позивачкою; 1983 по 1991 роки вони будували спірний будинок. При поділі майна він подарував належну йому 1/2 частину будинку синові ОСОБА_5, а той надалі передарував його матері. На даний час позивачка є єдиною власницею будинку, а він в ньому зареєстрований та проживає. З 2000р. вона виїхала на заробітки за кордон. В 2012р. під впливом обману він підписав договір оренди. Іншого житлом не забезпечений.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 28.11.2000р., який зареєстрований Стрийським ДК МБТІ 27.02.2001р. за №172 від (а.с.5), ОСОБА_1 є власницею будинку № 20 по вул. Шкільній в с. Вівня Стрийського району Львівської області.

Відповідно до договору №1 від 07.03.2012р. (а.с. 7) орендодавець ОСОБА_1 надала, а орендар ОСОБА_2 прийняв в оренду будинок №20 в с. Вівня Стрийського району Львівської області, строком на 2 роки з 07.03.2012р. по 07.03.2014р. без права суборенди. Відповідно до п.7.5 договору орендар зобовязаний звільнити приміщення та повернути майно в такому ж стані, в якому його одержав. За п.9 згаданого Договору договір може бути продовжено за угодою сторін по закінченні його дії.

Відповідно до норм ст.158 Житлового кодексу України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ОСОБА_6 народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Оскільки відповідач не є власником (співвласником) будинку, позивачка як належний власник спірного будинку, вправі вимагати захисту своїх прав шляхом виселення відповідача.

Відповідно до ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення».

Позивачкою надано суду як доказ письмове попередження (а.с.9) від 07.12.2013р., яке оголошено ОСОБА_2 під підпис про те, що строк договору оренди спливає 07.03.2014р., та що ОСОБА_1 відмовляється від укладення договору з ОСОБА_2 на новий строк.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового приміщення також визначені ст.150 ЖК, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.155 вищевказаного Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення.

Свідок ОСОБА_5 ствердив, що будинок по вул. Шкільній, 20 в с. Вівні батьки збудували, перебуваючи у шлюбі; після розірвання шлюбу батьки надалі проживали у спірному будинку; подаровану йому батьком частину будинку він передарував матері. Зі слів батька знає, що той підписув договір за яким бере житло в оренду. Фактично в будинку проживає батько, а матір перебуває закордоном.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що позивачка є його сестрою; стосунки між сторонами є неприязними; в будинку проживають відповідач з сином, а позивачка на заробітках в Італії.

Свідок ОСОБА_6 ствердив що відповідач проживає в будинку один з 2000р., веде господарство, сплачує комунальні послуги, іншого житла немає.

Свідок ОСОБА_8 ствердив, що відповідач проживає в спірному будинку, веде господарство, позивачка близько 12 років перебуває в Італії.

Свідок ОСОБА_9 ствердив, що допомагав відповідачу при будівництві спірного будинку, на даний час відповідач в цьому будинку проживає; його колишня дружина перебуває за кордоном.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14.05.2015р. в справі № 456/2364/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Стрийського міськрайонного суду від 25.07.2014р., яким ОСОБА_2 відмовлено в позові про визнання недійсним договору оренди (найму) житлового приміщення від 07.03.2012р., залишено без змін.

Отже, враховуючи, що строк, на який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір оренди житлового приміщення будинку №20 по вул. Шкільній в с. Вівня Стрийського району закінчився; строк дії цього договіру сторонами не продовжено; відповідач відмовляється в добровільному порядку звільнити зазначене жиле приміщення, тому є всі підстави виселити останнього із зазначеного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.169 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити. Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку, розташованого за адресою: с.Вівня Стрийського району Львівської області, вул. Шкільна,20, без надання іншого жилого приміщення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлено рішення, протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий-суддя ОСОБА_10