УхвалА

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_4 про стягнення відновної вартості зелених насаджень за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року прокурор звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Бучанської міської ради Київської області від 25 грудня 2008 року ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1 тис. кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність по АДРЕСА_1, в м. Бучі Київської області. 12 лютого 2009 року ОСОБА_4 видано державний акт про право власності на вказану земельну ділянку. На зазначеній земельній ділянці знаходились багаторічні насадження, відновну вартість яких у розмірі 192 756 грн 13 коп. ОСОБА_4 повинна була сплатити до міського бюджету під час передачі їй земельної ділянки у власність.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 відновну вартість зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, не сплатила, що було виявлено у листопаді 2014 року за наслідками проведення міжвідомчої наради «Про стан погашення заборгованості зі сплати податків та інших загальнообов'язкових внесків, платежів до фондів, відновної вартості зелених насаджень, пайової участі на розвиток інфраструктури населеного пункту та орендної плати за землю», прокурор просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по сплаті грошових коштів за відновну вартість зелених насаджень в розмірі 192 756 грн 13 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2015 року, у задоволенні позову прокурора відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позов прокурора є обґрунтованим, відповідач не сплатила відновну вартість зелених насаджень, проте прокурор звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності, перебіг якої розпочався 12 лютого 2009 року, з дати державної реєстрації ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, про застосування якої заявлено стороною у справі.

За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6 - 178 цс 15 від 1 липня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта