Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 335/5532/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
№ провадження 22-ц778/3704/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування його реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Запорізького МУЮ про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування його реєстрації.

В обґрунтування позову зазначала, що у березні 1994 року батько позивача - ОСОБА_6 та його мати, бабуся позивача - ОСОБА_7, приватизували двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та отримали свідоцтво про власність на житло за № НОМЕР_1 від 29.03.1994 року.

Після смерті бабусі і батька при оформленні спадщини позивачем було з'ясовано, що вказана квартира з червня 1994 року зареєстрована за відповідачем.

Від родичів позивач дізналася, що ОСОБА_6 під впливом погроз його родичам та насилля над ним, під примусом його та введення в оману його матері ОСОБА_7 на біржі «Хортиця», підписали договір-доручення № 646 і довіреність на брокера ОСОБА_8, яка у подальшому від їх імені оформила з брокером ОСОБА_9, яка діяла за договором-дорученням № 647 від ОСОБА_4, договір № НОМЕР_2 від 06.04.1994 року купівлі-продажу квартири за 20 000 000 карбованців, не отримавши при цьому грошових коштів за її продаж.

Згідно вказаного договору купівлі-продажу батько і бабуся позивача мали право проживати у квартирі тільки до 06.10.1994 року, після чого повинні були її звільнити для ОСОБА_4

Зазначені довіреності не були засвідчені у встановленому законом порядку.

Зазначає, що договір купівлі-продажу спірної квартири вчинений під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також такий, що укладений на вкрай невигідних умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06.04.1994 року, зареєстрований за № НОМЕР_2, укладений між брокерами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на універсальній біржі «Хортиця», здійснений за договором-доручення № 646 від ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та за довіреністю ОСОБА_10, зобов'язати Реєстраційну службу Запорізького МУЮ скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 за № 1 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_2, Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, третя особа: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що 06.04.1994 року він уклав договір № НОМЕР_2 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначений договір оформлений та зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця».

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 07.06.1994 року в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

Договір був складений і підписаний брокерами брокерської контори № 161 ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності від ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та ОСОБА_9, яка діяла на підставі довіреності від ОСОБА_4

При оформлені договору сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося часткове виконання договору, а саме ОСОБА_4 виконав свою частину договору - заплатив гроші за квартиру, а Продавці: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ухилилися в подальшому звільнити продану квартиру та нотаріально посвідчити договір.

У зв'язку з цим, посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України, ч.2 ст.47 ЦК УРСР просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 06.04.1994 року № НОМЕР_2 квартири АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, та стягнути ОСОБА_2 понесені ним судові витрати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2014 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 та об'єднано його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування його реєстрації - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації", про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення суду у частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, залишивши без змін рішення суду про відмову у задоволені зустрічного позову ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду в частині відмови позовних вимог ОСОБА_2 залишити без змін, ухвалити нове рішення, яки задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

06.04.1994 року між ОСОБА_7,ОСОБА_6 в особі брокера ОСОБА_8, яка діяла на підставі договору доручення № 646 від 06.04.1994 року та довіреності з однієї сторони та ОСОБА_4 в особі брокера ОСОБА_9, яка діяла у відповідності до договору доручення № 647 від 06.04.1994 року та довіреності, укладено Договір №555 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, зареєстрований Універсальною біржею "Хортиця".

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 та прийняла спадщину у встановлений законом спосіб.

За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" відповідність чи не відповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно вимог ст. 57 ЦК УРСР 1963 року угода укладена внаслідок, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти, на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого, або за позовом державної чи громадської організації.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 (зі змінами, внесеними постановами від 25.12.1992 року №13 та від 25.05.1998 року №15) при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволенні при доведеності фактів обману насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.. Під обманом в таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно дост. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд обґрунтовано виходив з того, що достовірних доказів в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме доказів того, що оспорюваний договір укладений внаслідок обману, насильства погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також, що договір це угода, яку ОСОБА_6 був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі і застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 квітня1994 року, як такого, що вчинений внаслідок обману насильства погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також, що вказаний договір ОСОБА_6 був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин,, та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цілому.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Крім того колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги стосовно неприйняття до уваги судом першої інстанції факту звернення при житті ОСОБА_6до правоохоронних органів майже через два роки після укладення договору купівлі продажу є необґрунтованими та безпідставними, оскільки посилання на вказані обставини, як на підставу заявлених позовних вимог, не звільняє позивача від доказування своїх позовних вимог.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу квартири дійсним та визнання права власності на суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу біржовою операцією визнається угода, що здійснюється з додержанням таких умов: а) вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) її учасниками є члени біржі; в) вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи що право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 в ТОВ "ЗМБТІ" та встановлено судовим рішенням від 22.01.2014 року, тому у суда були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Керуючись ст. ст.307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: