Номер провадження: 22-ц/785/6396/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.М.,

при секретарі - Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ( далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) про визнання кредитного договору частково недійсним та визнання іпотечного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим ,що 13 червня 2005 року уклав з ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит», за яким банк надав йому кредит в сумі 25 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16 % річних строком до 13 червня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, взятих за вказаним кредитним договором, між ним, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та банком 13 червня 2005 року був укладений іпотечний договір, згідно якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що за своїм змістом кредитний договір є одностороннім, не містить посилання на цільове призначення та, всупереч п.5.1. зазначеного договору, замість договору застави нерухомого майна банком було укладено договір іпотеки, ОСОБА_3 просив визнати частково недійсним кредитний договір, визнати недійсним іпотечний договір на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України та зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського округу Федорченко Т.М. виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження названого вище нерухомого майна (а.с.2-4 )

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року позовна заява ОСОБА_2 в частині зобов'язання приватного нотаріуса Одеського міського округу виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна залишена без розгляду.( а. с. 52,53 )

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, оскільки воно постановлено із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Встановлено, що 13 червня 2005 року між ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № к-1433 на суму кредиту 25 000,00 доларів США на строк користування по 13 червня 2010 року під 16 % річних(а.с.15-17).

13 червня 2005 року між ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит»та забезпечення повернення кредитних ресурсів , виданих за кредитним договором №к-1433 від 13 червня 2005 року , за яким в іпотеку передано квартиру під НОМЕР_1, яка розташована в будинку під АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Вимоги про визнання кредитного договору частково недійсним та іпотечного договору недійсним пред'явлено з підстав статей 215,216, 626 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання укладених кредитного договору частково недійсним та іпотечного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Між сторонами виникли правовідносини кредиту на підставі договору, що є домовленістю двох сторін, спрямованою на встановлення цивільних прав та обов'язків.

Посилання позивача на те , що кредитний договір є одностороннім є надуманим

Так, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір укладений в письмовій формі, підписаний представником банка і позивачем та є двостороннім, оскільки правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України)

Позивач отримав кредит в повному обсязі та протягом певного часу вносив кошти на погашення кредитного зобов'язання.

Сам по собі факт не зазначення у кредитному договорі цільового характеру не може бути доказом його часткової недійсності.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі, заставою.

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки ,відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Не зазначення у п.5.1. кредитного договору, яким забезпечення виконання зобов'язання за цим договором є залог нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, буд. НОМЕР_1 не є свідченням порушення прав позивача та не може бути підставою для визнання недійсним договору іпотеки.

Судом встановлено, що договір іпотеки сторони уклали в добровільному порядку та він не суперечить діючому законодавству .

Крім того, рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року частково задоволено позов ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості з а кредитним договором № к-1433 від 13 червня 2005 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 316400 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 40 000,00 доларів США(а.с.43-46)

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому колегія суддів зазначає, що під час розгляду вказаної справи в судах з лютого 2007 року по жовтень 2014 року, в т.ч. за участю ОСОБА_2, спору між сторонами з приводу дійсності кредитного та іпотечного договорів не існувало.

Відповідно до частин 1-3 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах , наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій , які могли б порушити права інших осіб ,завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи , що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі ,а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином звернення ОСОБА_2 в грудні 2014 року до суду із позовом про визнання недійсним (частково недійсним) договорів, які було укладено в червні 2005 року, після набрання чинності рішення апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року про стягнення з нього кредиторської заборгованості на користь банка ,може свідчити про вихід позивача за межі здійснення цивільних прав.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Обставини, на які посилається ОСОБА_3.в обгрунтування своїх вимог, не дають підстав вважати, що при укладенні кредитного договору та іпотечного договору, що носить забезпечувальну функцію, не було додержано визначених статтею 203 ЦК України загальних вимог, необхідних для чинності правочину, відтак правила ст.ст. 215 ,216 ЦК України застосуванню у даному випадку не підлягають.

Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков