АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/380/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43, 46 Кальчук А.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - служба громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Соснівського РВ у м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, КП "Соснівська служба утримання будинків", про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням; зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_8, КП "Соснівська служба утримання будинків", про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою та розділ особового рахунку, та позовом ОСОБА_9 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, треті особи - орган опіки та піклування Соснівського району в м. Черкаси, КП "Соснівська служба утримання будинків", про визнання недійсним наказу про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 у травні 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи про те, що він проживає у квартирі АДРЕСА_1, яку отримав на підставі відповідного рішення Соснівського виконкому м. Черкаси та виданого на вказане житлове приміщення ордера. Відповідачі за вказаною адресою зареєстровані, але у квартирі фактично не проживають з червня 1998 року без поважних причин після розлучення позивача і відповідачки ОСОБА_8 Місце проживання відповідачів йому невідоме, власне майно відповідачів у квартирі відсутнє, за комунальні послуги і користування квартирою відповідачі не сплачують. Враховуючи те, що відповідачі протягом тривалого часу без поважних причин не користуються вказаним житловим приміщенням, що змушує позивача нести додаткові витрати за комунальні послуги за даних осіб, ОСОБА_6 просив визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 а також зобов'язати КП «РЕУ- 5» зняти відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

У свою чергу у червні 2011 року ОСОБА_9 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою та розділ особового рахунку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1987 року він проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_6 та матір'ю ОСОБА_8 Спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат, загальною площею 53,4 кв. м та жилою площею 28,6 кв. м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, балкона, і розташована на 5 поверсі дев'ятиповерхового будинку. Оскільки відповідач ОСОБА_6 вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, вчиняв бійки, скандали, чинив перешкоди у користуванні квартирою, він з матір'ю ОСОБА_8В, були змушені залишити квартиру і проживати у родичів. 29.06.2010 під час конфлікту ОСОБА_6 відібрав у нього ключі від квартири, внаслідок чого він не мав можливості потрапити до своєї квартири, а тому вимушений проживати у своїх родичів. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права на житло. Також вказує на те, що, незважаючи на протиправні дії ОСОБА_6, він здійснював свої обов'язки за договором найму - сплачував за комунальні послуги. Просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення його у вищевказану квартиру; встановити порядок користування квартирою наступним чином: виділити йому в користування ізольовану кімнату, площею 11,8 кв. м., та балкон, виділити в користування ОСОБА_6 кімнату, площею 18,0 кв. м., а ванну кімнату, туалет, кухню, коридор - залишити в загальному користуванні; розділити особовий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_6 за "адресою АДРЕСА_1, виділивши йому окремий особовий рахунок, та стягнути судові витрати.

Далі, у січні 2013 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_9 про визнання недійсним наказу про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у грудні 2012 року під час ознайомлення з матеріалами даної справи йому стало відомо про те, що 25.06.2012 його батьком разом зі своєю дружиною ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_9, вже під час розгляду його вищезазначеного позову в суді, було приватизовано в рівних частках спірну квартиру АДРЕСА_2. Ця приватизація квартири відбулась на підставі наказу департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 25.06.2012 №94. ОСОБА_9 вважає, що, скориставшись скасованим заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2009 про визнання його та матір такими, що втратили право користування жилим приміщенням, ОСОБА_6 вчинив навмисні дії щодо зняття їх з реєстрації за даним місцем проживання. У подальшому ОСОБА_6 разом зі своєю новою сім'єю приватизували вказану квартиру, чим незаконно отримали її у свою власність. Вважаючи свої житлові права істотно порушеними, ОСОБА_9 просив визнати недійсним наказ департаменту економіки та розвиту Черкаської міської ради від 25.06.2012 №94 про передачу у власність ОСОБА_6, ОСОБА_10В, ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_2 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25.06.2012.

Справа розглядалася судами неодноразово. Ухвалою ВССУ від 25.06.2014 скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2013 та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 18.02.2014 про часткове задоволення позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_9, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.12.2014 позов ОСОБА_6 задоволено частково та визнано ОСОБА_8 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, а в задоволенні інших вимог ОСОБА_6 - відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено частково та зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_9 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, визнано недійсним наказ органу приватизації виконавчого комітету Черкаської міської ради №84 від 25.06.2012 про передачу у власність вказаної квартири, визнано недійсним свідоцтво про право власності на цю квартиру, видане органом приватизації виконавчого комітету Черкаської міської ради 25.06.2012, а в задоволенні інших вимог ОСОБА_9 відмовлено.

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_6 в частині визнання ОСОБА_8 такою, що втратила право користування спірною квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що остання була відсутня понад встановлений законом строк без поважних причин у за цим місцем проживання, що підтверджується доказами, зібраними у справі. Інші позовні вимоги ОСОБА_6 суд залишив без задоволення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_9 проживав у спірній квартирі на момент звернення позивача з первісним позовом про втрату права користування житлом та був тимчасово відсутній у даній квартирі на момент її приватизації в зв'язку зі створенням позивачем перешкод у користуванні спірною квартирою та розглядом судом з приводу цього цивільної справи.

Також суд частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні квартирою , посилаючись на те, що ОСОБА_9 без законних підстав з липня 2010 року ОСОБА_6 був обмежений у праві користування спірною квартирою. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_9 суд залишив без задоволення, оскільки порядок користування, обраний ОСОБА_9, не враховує інтереси неповнолітньої ОСОБА_9, яка зареєстрована у спірній квартирі за місцем проживання свого батька - ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, з огляду на таке.

При розгляді справи встановлено, що 22.07.1987 ОСОБА_6 на сім'ю з трьох осіб (ОСОБА_6, дружина - ОСОБА_8 та син - ОСОБА_9.) був виданий ордер на житлове приміщення №016993 на право заняття житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1, на підставі рішення від 15.07.1987 року №327. Згідно довідки КП ВЖ РЕУ-5 від 03.09.2009 №2302 зареєстрованими у вказаній квартирі були ОСОБА_6 та відповідачі: колишня дружина - ОСОБА_8 та син - ОСОБА_9 Спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат, загальною площею 53,4 кв. м та жилою площею 28,6 кв. м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, балкона, і розташована на 5-ому поверсі дев'ятиповерхового будинку. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвано 30.06.1998.

25.11.2009 у справі ухвалено заочне рішення про визнання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. На підставі цього заочного рішення відповідачі зняті з реєстрації по спірній квартирі. Ухвалою суду від 01.06.2011 заочне рішення скасовано та об'єднано в спільне провадження дану цивільну справу та зустрічний позов ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення. 12.04.2012 в період розгляду даної справи ОСОБА_6 звернувся із заявою до органу приватизації про безоплатну передачу йому та членам його нової сім'ї - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у спільну сумісну власність спірної квартири АДРЕСА_2, на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», надавши довідку КП «Соснівська служба утримання будинків» від 14.04.2012 №1066 про склад сім'ї та займані приміщення, в якій зазначено, що в займаній ним квартирі зареєстровані та проживають три особи: ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_10 та його донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 Згідно наказу департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 25.06.2012 №94 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, у зв'язку з чим ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом про визнання цієї приватизації недійсною у зв'язку з порушенням його житлових прав.

Як вірно вказано судом, згідно ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У даному випадку у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_9 не проживав у спірній квартирі з 1998 року, про що доводиться у первісному позові. Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 звернувся із первісним позовом про визнання особи такою, що втратила право на проживання у спірній квартирі, лише у 2009 році.

Натомість у відмовному матеріалі №4396 за 2008 рік Соснівського РВ УМВС України в м. Черкаси за фактом вчинення ОСОБА_6 сімейної сварки у поясненні ОСОБА_9 вказав, що місцем його проживання є квартира АДРЕСА_2, де він проживає з батьком ОСОБА_6 У власноручно написаному поясненні від 18.07.2008 позивач ОСОБА_6 по даному факту вказав, що на даний час він проживає у квартирі АДРЕСА_1 з сином, з яким має неприязні відносини. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.07.2008 ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу за правопорушення, яке полягало в тому, що 17.07.2008 в квартирі за місцем свого проживання він вчинив сімейну сварку з сином, намагався вдарити його, чим створив нестерпні умови перебування в квартирі. Указане, крім того, підтверджує створення ОСОБА_6 перешкод у користуванні ОСОБА_9 спірною квартирою.

Крім того, факт проживання ОСОБА_9 у спірній квартирі в 2007-2008 роках також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, яка проживає по сусідству. Згідно наданих ОСОБА_9 особистих документів за 2004 - 2011 роки: довідки про склад сім'ї від 01.01.2004 для пред'явлення за місцем навчання, медичної картки, заяв про прийняття на роботу, автобіографії, особистої картки водія, медичної довідки про придатність керування транспортними засобами - місцем його проживання є квартира АДРЕСА_2.

Наявність конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 щодо користування спірною квартирою підтверджується також доводами позивача за первісним позовом та його запереченнями проти зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про відсутність доказів того, що ОСОБА_6 чинить ОСОБА_9 перешкоди в користуванні спірною квартирою та про те, що такий висновок підтверджується лише показаннями самого ОСОБА_9

Крім того, колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_9, як повнолітня особа з повною цивільною дієздатністю, з поважних причин не проживає у спірній квартирі з 2012 року, а тому в силу ст.405 ЦК України є таким, що втратив право на користування квартирою, оскільки предметом доказування за первісним позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, є факт відсутності ОСОБА_9 у спірній квартирі без поважних причини у строк понад 6 місяців станом на 2009 рік (час звернення з цим позовом до суду), а не протягом розгляду судом даної цивільної справи, зокрема, про усунення перешкод ОСОБА_9 в користуванні спірною квартирою шляхом вселення.

Також колегія суддів оцінює критично апеляційні доводи в обґрунтування незаконності рішення суду про те, що станом на сьогодні ОСОБА_9 разом із власною сім'єю проживає за іншою адресою, оскільки дана обставина не свідчить про те, що ОСОБА_9 на момент звернення з первісним позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, понад встановлений законодавством 6-ти місячний строк не проживав у спірній квартирі.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

У 2005 році позивач ОСОБА_6 вселив до спірної квартири ОСОБА_15, з якою зареєстрував шлюб 09.08.2008. При цьому на момент вселення ОСОБА_15 до спірної квартири у вказаному помешканні зберігав право користування та був зареєстрований син позивача - ОСОБА_9, який не давав письмової згоди на її вселення, тому вселення ОСОБА_16 відбулось з порушенням передбаченого законом порядку, без письмової згоди всіх осіб, які зберігали право на користування спірною квартирою, що також свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про створення перешкод у користуванні квартирою відповідачу ОСОБА_9

Таким чином висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 створював перешкоди ОСОБА_9 у використанні спірної квартири та про недоведеність тверджень про відсутність ОСОБА_9 без поважних причин за його місцем проживання у спірній квартирі понад встановлений законодавством 6-ти місячний строк колегія суддів вважає правильними.

Далі, згідно ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначення уповноваженого власника квартири (будинку). З огляду на викладені норми законодавства, є вірним висновок суду про те, що право на приватизацію житла та згоду на приватизацію квартири іншими членами сім'ї повинна давати кожна особа, яка проживає або має право на проживання в цій квартирі.

При цьому у 2012 році, вже під час судового розгляду даної цивільної справи ОСОБА_6 звернувся до органу приватизації про передачу спірної квартири йому та членам його нової сім'ї - ОСОБА_16 та неповнолітній доньці ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та 25.06.2012 за відповідним рішенням органу приватизації, спірну квартиру передано у власність ОСОБА_6, ОСОБА_16 та ОСОБА_9 Викладене свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про те, що приватизація квартири відбулась з порушенням закону ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та з порушенням прав ОСОБА_9, оскільки останній у судовому порядку не був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та не момент приватизації зберігав таке право, оскільки був тимчасово відсутній у вказаній внаслідок створення йому перешкод зі сторони ОСОБА_6 у користуванні цією квартирою та позов про захист його житлових прав перебував на розгляді в суді.

Саме виходячи з таких висновків, суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_9 про визнання недійсним наказу про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на квартиру.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що суд невірно одночасно застосував різні правові норми - ст. 71 ЖК України (про право на користування житлом наймачами) та ст. 405 ЦК України (про право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом), оскільки норму ЖК України судом правильно застосовано щодо правовідносин наявних між сторонами станом на 2009 рік (на момент звернення до суду із первісним позовом, коли спірна квартира ще не була приватизована), щодо права користування житлом ОСОБА_6, як наймачем, та членами його сім'ї, зокрема, сином ОСОБА_9, а наявність посилання на відповідну норму ЦК України - не свідчить про незаконність оскарженого судового рішення.

При апеляційному розгляд не було встановлено невиконання судом першої інстанції вказівок суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі від 25.06.2014 про направлення справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи. Доказів протилежного апелянтом не надано.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.12.2014 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - служба громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Соснівського РВ у м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, КП "Соснівська служба утримання будинків", про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням; зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_8, КП "Соснівська служба утримання будинків", про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою та розділ особового рахунку, та позовом ОСОБА_9 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, треті особи - орган опіки та піклування Соснівського району в м. Черкаси, КП "Соснівська служба утримання будинків", про визнання недійсним наказу про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :