Справа № 466/6918/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 р. Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарі с/з Чепіль С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу в розмірі 29611 грн. 77 коп., а також 296 грн. 12 коп. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 червня 2013 року між ОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3239895. Забезпечений транспортний засіб за полісом - «Lехus», державний № НОМЕР_1.

19 квітня 2014 року в м. Львові на перехресті вул. Хімічна та пр. В.Чорновола мала місце дорожньо-транспортна пригода із участю автомобілів «Pegeut», державний № НОМЕР_2 (водій ОСОБА_3, власник ОСОБА_4.) та «Lехus», державний № НОМЕР_1.

Після ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження в результаті чого завдано матеріальних збитків.

06 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова винесено постанову, якою відповідача визнано винним в ДТП, що мала місце 19 квітня 2014 року.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 є винним в ДТП, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у позивача, потерпілий в ДТП (на підставі довіреності), звернувся до позивача з метою отримання страхового відшкодування за завдану шкоду.

Відповідно до ст. З Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

П. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» говорить, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже зазначає, що враховуючи вимоги чинного законодавства, позивач, після звернення потерпілого із відповідною заявою, прийняв дану заяву та вжив всіх заходів для виплати відшкодування потерпілому в ДТП, винним в якій є відповідач.

Так, Позивач, на підставі Звіту авто товарознавчого дослідження та інших зібраних документів по справі, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 29611 (двадцять дев'ять тисяч шістсот одинадцять) грн. 77 коп. Цей факт підтверджується страховим актом, розрахунком страхового відшкодування та платіжними дорученнями. Позивач звертає увагу, що у них відсутні відомості, які б підтверджували те, що ОСОБА_2 письмово повідомив про дану пригоду страхову компанію в строк, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності, повідомлення про ДТП.

Відповідно до п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право ЗВОРОТНОЇ ВИМОГИ (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, то відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону.

В зв'язку з цим, позивач звертався до відповідача з пропозицією відшкодувати завдану матеріальну шкоду в добровільному порядку, але по сьогоднішній день, відповідач не вжив заходів щодо відшкодування коштів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов заперечив, підтримавши письмові заперечення долучені до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2013 року між ОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3239895, відповідно до якого ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, пов'язану з експлуатацією автомобіля «Lехus», д.н.з НОМЕР_4.

19 квітня 2014 року в м. Львові на перехресті вул. Хімічна та пр. В.Чорновола мала місце дорожньо-транспортна пригода із участю автомобіля НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

06 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова винесено постанову, якою визнано ОСОБА_2 винним в ДТП, що мала місце 19 квітня 2014 року.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як стверджується договором добровільного страхування наземного транспорту № АС/3239895 від 06.06.2013р. належний ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_5, на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ». На виконання умов даного договору, згідно розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ /а.с. 13/, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» виплатило страхове відшкодування в розмірі 29611 грн. 77 коп. Вказане підтверджується платіжними дорученнями, відповідно до яких кошти в розмірі 29611 грн. 77 коп. були перераховані ОСОБА_3 /а.с. 14-17/.

Позивач, з метою захисту порушеного права звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в порядку регресу. При цьому позивач, як на правову підставу заявленого позову, посилається на п. 38.1.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у ст. 33 цього Закону.

Згідно з ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми права, що регулюють право зворотної вимоги (регресу).

Відповідно до положень п.27 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону N 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

Таким чином, до договорів майнового страхування застосовується суброгація, а не регрес. Так, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки право вимоги до позивача перейшло саме через виплату страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування, то відносини відповідача та позивача регулюються сааме ст.993 ЦК України.

Окрім того, згідно розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 26 і 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема, статтею 1191 ЦК України, а також статтею 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Підпунктом «ґ» пункту 38.1.1 пункту 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведена норма матеріального закону дає страховику право на предявлення регресного позову до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, за умови неповідомлення страховика про настання такої дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 989 ЦК України визначені основні обовязки страхувальника та зазначено, що договором страхування можуть бути встановлені також інші обовязки страхувальника (частина 2). Одним із зазначених обовязків страхувальника являється повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (пункт 5 частини 1 цієї статті).

Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач, у визначений законом строк повідомив позивача про настання 19 квітня 2014 року страхового випадку - ДТП. За таких обставин суд вважає, що вимоги п. п. 33.1.2. п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем порушено не було, а тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення з ОСОБА_2 коштів в порядку регресу в розмірі 29611 грн. 77 коп. задоволенню не підлягають.

На підставі статей 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. І. Ковальчук