УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Енергоринок» (далі - ДП «Енергоринок»), третя особа - Київська міська професійна спілка працівників енергетики та електротехнічної промисловості, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив поновити його на посаді начальника відділу Секретаріату Ради ОРЕ ДП «Енергоринок», стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом № 192 від

12 листопада 2014 року його було звільнено з посади на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із появою на роботі у нетверезому стані.

Позивач вважав своє звільнення незаконним та таким, що суперечить вимогам трудового законодавства України, обґрунтовував його неприязним ставленням керівництва до нього як працівника та спеціаліста.

На підставі вищевикладеного просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу Секретаріату Ради ОРЕ департаменту договірних відносин з 12 листопада 2014 року.

Стягнуто з ДП «Енергоринок» на користь ОСОБА_4 47 931 грн 75 коп. заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та 1 000 грн - у рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього - 48 931 грн 75 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року апеляційну скаргу ДП «Енергоринок» задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ДП «Енергоринок» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що медичне освідування ОСОБА_4 щодо перебування його в стані алкогольного сп'яніння на робочому місці не проводилось; акт від 12 листопада 2014 року про його перебування в нетверезому стані складено на підставі суб'єктивної оцінки працівників ДП «Енергоринок»; позивач не був присутнім на засіданні профспілкового комітету 12 листопада 2014 року, а повторний розгляд питання (у зв'язку з його відсутністю) щодо надання згоди про розірвання з ним трудового договору не призначався, що суперечить вимогам ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми трудового права, які їх регулюють, врахував роз'яснення, викладені у п. 25 постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами та доповненнями), дійшовши обґрунтованого висновку, що перебування ОСОБА_4 на робочому місці у нетверезому стані підтверджується складеними актами, від ознайомлення з якими позивач відмовився, а також відмовою від запрошення на засідання профспілки від 12 листопада 2014 року, протоколом засідання профспілки про надання згоди на звільнення позивача від 30 березня 2015 року та поясненнями свідків; при цьому судом враховано, що порушення трудової дисципліни позивачем, а саме поява на робочому місці у нетверезому стані носить систематичний характер, а процедура звільнення ОСОБА_4 проводилась із дотриманням вимог, встановлених законодавством про працю, у зв'язку з чим порушень трудових прав позивача допущено не було, а матеріали справи підтверджують перебування позивача 12 листопада 2014 на робочому місці у нетверезому стані.

Також судом апеляційної інстанції правильно зазначено щодо необґрунтованості посилання позивача на невстановлення стану сп'яніння відповідно до Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров'я та Міністерства юстиції України від 24 лютого 1995 року N 114/38/15-36-18, оскільки остання втратила чинність з 25 травня 2009 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська