АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3795/2015 Головуючий у першій інстанції - Гончарук В.П.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила: усунути відповідача від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори 24.06.2014 на Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_3 та визнати за позивачем право на спадщину на всю земельну ділянку площею 0611 га; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори від 24.06.2014 на ј частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,1 кв.м. та визнати за позивачем право на спадщину на всю квартиру.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона була дружиною ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_5, але відповідач не цікавився життям свого батька, ніякої допомоги останньому не надавав. ОСОБА_5 за життя тяжко хворів, неодноразово проходив лікування в медичних закладах, потребував сторонньої допомоги, але відповідач не надавав кошти на лікування свого батька не відвідував його в медичних закладах та будь-якої допомоги не надавав позивачу по догляду ОСОБА_5 У відповідача з ОСОБА_5 були складні стосунки, останні фактично не спілкувались. Всі витрати пов'язані з похоронами ОСОБА_5 на себе взяла позивачка, відповідач участі у похованні батька не приймав. З огляду на викладене, на думку позивача, наявні підстави, передбачені ст. 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, оскільки останній ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через свій похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2015 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що висновок суду про відсутність підстав для усунення відповідача від спадкування незаконним і необґрунтованим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та вимогам закону.

В судовому позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в них підстав та просили її задовольнити.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, в заяві на адресу суду просила розглянути справу за відсутності її представника.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задовольнянні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем підстав, визначених законом, для усунення відповідача від права на спадкування за законом.

Вказаний висновок суду є законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідач ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_5

З 06.05.1989 позивач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 18).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок нещасного випадку (а.с. 19).

За життя ОСОБА_5 хворів на ряд захворювань, в зв'язку з чим проходив курс лікування в медичних закладах та отримував пенсійне забезпечення за віком та являвся інвалідом II - ї групи загального захворювання (а.с. 61, 65, 68).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, що складалось з квартири АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,0611 АДРЕСА_3.

Сторони є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2014 позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 скористались своїм правом та успадкували по Ѕ частині вказаної земельної ділянки та по ј частині вказаної квартири (а.с. 48, 49).

Крім того, позивачу ОСОБА_2 24.06.2014 було видано свідоцтво про право власності на Ѕ частину спірної квартири, як на спільне сумісне майно подружжя.

Судом також встановлено, що у відповідача ОСОБА_4 перебуває на утримані четверо дітей та одна дитина є інвалідом дитинства (а.с. 71-74).

Частинами 3, 5 ст. 1224 ЦК України визначено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначених норм закону, при вирішенні питання про усунення особи від права на спадкування, встановленню підлягає як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При цьому, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми ми через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливістьйого виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін та оцінивши наявні у справі докази, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про те, що доводи позивача щодо того, що спадкодавець потребував допомоги саме відповідача, а останній умисно ухилявся від її надання, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували звернення спадкодавця чи позивача до відповідача з проханням про надання будь-якої допомоги, а також відсутні докази того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги та догляду.

Натомість з пояснень сторін вбачається, що спадкодавець хоч і хворів на певні хвороби, проте в безпорадному стані не перебував, а отже й не потребував постійної сторонньої допомоги та догляду.

Доводи апелянта щодо того, що відповідач перебував у поганих стосунках з спадкодавцем, не спілкувався та не відвідував його, не можуть бути підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування. Тим більше, що такі твердження позивача також не підтверджуються належними доказами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді