Справа № 128/1534/14-ц Провадження № 22-ц/772/2975/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої ДТП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої ДТП, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 17.07.2008 року на автодорозі Вінниця-Бар на повороті в с. Широка Гребля, Вінницького району мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_1.

Факт заподіяння шкоди та обставини вчинення ДТП підтверджується постановою Барського районного суду Вінницької області від 26.08.2008 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.12.2008 року, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2 та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП.

06 квітня 2009 року була порушена кримінальна справа за ст. 286 ч. 1 КК України, до вирішення якої ОСОБА_5 не могла звернутися до страхової компанії та до ОСОБА_2 з вимогою відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

Постановою старшого слідчого СУ УМВС України від 17 травня 2013 року ОСОБА_6 кримінальне провадження у даній справі закрито за відсутністю ознак складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Одразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 повідомила ПАТ «СК «Провідна»» про страховий випадок та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування, однак лише 11.02.2014 року, що підтверджується копією конверту та супровідним листом, на адресу ОСОБА_4 надійшла відповідь ПАТ «СК «Провідна»» про відмову у виплаті страхового відшкодування, датована 05.10.2009 року.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування ПАТ «СК «Провідна»» мотивувала свій висновок тим, що не встановлена ступінь вини водія ОСОБА_2 у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, ПАТ СК «Провідна» посилалася на те, що довідкою про ДТП ВВС Вінницького району УМВС Вінницької області МВС України №121/9 від 20 серпня 2008 року та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок невиконання ОСОБА_5 вимог п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, а також в наслідок невиконання водієм ОСОБА_2 вимог п. 14.2 Правил дорожнього руху України.

Позивач вважає такі доводи ПАТ СК «Провідна» надуманими та такими, що не відповідають дійсності оскільки наявність чи відсутність вини особи в силу вимог чинного законодавства України може підтверджуватися лише судовим рішенням, яке набрало законної сили, а не довідкою про ДТП чи постановою слідчого.

Висновком спеціаліста НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області від 15 серпня 2008 року №404 встановлено, що розмір матеріального збитку завданий ОСОБА_5, як власнику автомобіля НОМЕР_2, 2003 року випуску в результаті його пошкодження при ДТП складає 51909 грн. 20 коп.

Позивач просила стягнути на свою користь з ПАТ «СК «Провідна» 25 500 гривень в якості страхового відшкодування матеріальних збитків та з ОСОБА_2 26 409,20 гривень матеріальної шкоди. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року в задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Справа неодноразово розглядалася судами.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволені позову, районний суд виходив із того, що позивачу стало відомо про порушення її права в 2008 році, але до суду звернулася лише 02.04.2014 року, чим порушила загальну позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Однак вказані висновки суду є помилковими.

Судом встановлено, що згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 17 травня 2013 року, 17 липня 2008 року приблизно о 9 год. 20 хв. на автодорозі сполученням м. Вінниця - м. Могилів-Подільський, в районі перехрестя із другорядною дорогою, що веде в напрямку с. Широка Гребля Вінницького району сталося зіткнення автомобіля «Фольксваген» д.н.НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, яка здійснювала маневр повороту ліворуч в напрямку с. Широка Гребля, з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2, який здійснюючи маневр обгону рухався в напрямку м. Могилів - Подільський. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 954, позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Даною постановою слідчого від 17 травня 2013 року закрито кримінальне провадження, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказані судові рішення набрали законної сили та не скасовані (т.1 а.с.5-7).

Відповідно ст. 61 ч. 3 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 повідомила ПАТ «СК «Провідна»» про страховий випадок та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування.

11.02.2014 року, що підтверджується копією конверту та супровідним листом, на адресу ОСОБА_4 надійшла відповідь ПАТ «СК «Провідна»» про відмову у виплаті страхового відшкодування, датована 05.10.2009 року (т.1 а.с.12-15).

Відповідно до ч.4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Тобто вищевказана правова норма для суду першої та апеляційної інстанції є імперативною.

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 4 статті 338 ЦПК України висновки та мотиви з яких були скасовані попередні судові рішення не врахував.

Суд першої інстанції порушив вимоги ч.2 ст.59, ч.4 ст.61, ст.212 ЦПК України щодо допустимості доказів та безпідставно не врахував постанову Барського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року, яка є преюдиційним доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до п. 4 постанови ВССУ України №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В розумінні п. 1 частини 1 ст. 1188 ЦК України підставою для відшкодування шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки є встановлення винної особи.

Колегія суддів приходить до висновку, що районний суд відмовляючи в задоволенні позову безпідставно прийшов до висновку, що позивач порушила загальну позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях (від 19 березня 2014 року № 6-20цс14), зазначав, що початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Також п. 11 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без

поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з

цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено

стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім

випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для

цього.

Як вбачається з матеріалів справи, після набрання законної сили рішенням у справі про адмінправопорушення ОСОБА_5 зверталася до суду із позовом про відшкодування шкоди, однак позовна заява була залишена без розгляду, так як на той час було порушено та не завершено розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_2 і відповідно не встановлено ступінь його вини.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що право на позов у позивача виникло з встановленням усіх обставин по справі, яка стосується дорожньо транспортної пригоди, та причетних до цього осіб, а саме з моменту винесення постанови старшим слідчим СУ УМВС України від 17 травня 2013 року ОСОБА_6, згідно якої кримінальне провадження у даній справі закрито за відсутністю ознак складу злочину передбаченого ч.1 статті 286 КК України, а тому строк позовної давності слід обраховувати з 17 травня 2013 року.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що позивач просила стягнути кошти і з ПАТ «СК «Провідна» в розмірі 25500 грн., а тому доводи апеляційної скарги у цій частині також заслуговують на увагу.

Позовні вимоги до ПАТ «СК «Провідна» за своєю правової природою є страховим відшкодуванням (п.16 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4) і на такі вимоги за правилами п.5 ч.1 статті 268 ЦК України позовна давність взагалі не поширюється.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності є безпідставним, оскільки не відповідає ні матеріалам справи, ні вимогам Закону.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі і виконувати інші умови договору.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідальність ОСОБА_2 згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/1717954 застраховано у «СК «Провідна»», поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 25500,00 грн.

Висновком спеціаліста НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області від 15 серпня 2008 року №404 встановлено, що розмір матеріального збитку завданий ОСОБА_5, як власнику автомобіля НОМЕР_2, 2003 року випуску в результаті його пошкодження при ДТП складає 51909 грн. 20 коп.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 доведений, а тому підлягає до задоволення, оскільки матеріальна шкода завдана позивачу на суму 51909,20 грн., підтверджується вище зазначеним висновком; вина ОСОБА_2 у скоєному ДТП (ст.124 КУпАП) підтверджується постановою Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року.

Крім того, посилання суду першої інстанції на висновки експертів не заслуговують на увагу, оскільки вони призначалися в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні та не були предметом дослідження у справі про адміністративне правопорушення, вони не стосуються предмету спору та не відповідають принципам належності та допустимості (ст. 58, 59 ЦПК України).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що прийняте судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а отже є незаконним, що відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1,5 ст. 88 ЦПК України та п.35 роз'яснень Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви в розмірі 520 грн. (т.1 а.с.1) та за подання апеляційної скарги 572 грн. (т.1 а.с.249) слід стягнути з відповідачів порівно, тобто по 546 грн. (520грн.+572грн.=1092грн.:2 =546грн.).

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 307, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої ДТП задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_4 25 500 гривень в якості страхового відшкодування матеріальних збитків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 26 409,20 гривень матеріальної шкоди.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по оплаті судового збору з кожного по 546 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_7

Судді: підписи ОСОБА_8

ОСОБА_9

З оригіналом вірно: ОСОБА_7