Провадження по справі №-2/522/7484/15
01 жовтня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді Шенцевої О.П. ,
при секретарі Соболевій О.М.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення додаткової вихідної допомоги на підставі пункту 9.4.1. «Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на 2005 2007 роки», -
До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (надалі ДСК «ЧМП»), якою просить стягнути з відповідача додаткову вихідну допомогу на підставі пункту 9.4.1. «Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на 2005 2007 роки».
Наказом по ДСК «ЧМП» від 14 січня 2013 р. №-39-Л була звільнена з пароплавства.
Вказаний наказ був виданий ДСК «ЧМП» на підставі наказу №-67 від 09.11.2012 року.
Наказом по ДСК «ЧМП» від 30.06.2011 р. №-82 «Про порядок виплати заробітної платі в ДСК «ЧМП» передбачено - в ціляхдотриманнявимогзаконодавства про працюУкраїни, а також у виконанняПрипису №-15-01-071/0227-0227 від 25.06.2011 р. Територіальнійдержавнійінспекціїпраці в Одеськійобластібуввстановленийнаступний порядок виплатизаробітної плати, а саме:
- п.п. 1.1. розрахунок з працівникомробити, щозвільняється, робити в день звільненнявідповідно до ст. 116 КЗпПУкраїни.
В день звільнення з ОСОБА_1 не було зроблено повного розрахунку, тобто була порушена стаття 116 КЗпП України.
В подальшому вона звернулася до Приморського районного суду м. Одеси.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2013 р. були задоволені частково позовні вимоги ОСОБА_1, було стягнуто з ДСК «ЧМП» на її користь додаткову вихідну допомогу за колективним договором у сумі 27 647,50 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 15 січня по 27 червня 2013 р. в розмірі 19 927,64 грн., за затримку заробітної плати за Червень 2013 р. у розмірі 2,40 гривен.

Відповідач у судове засідання не зявлявся, про дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив.

Відповідач був повідомлений за зареєстрованим місцем знаходження, тому він вважається сповіщеним належним чином.

Суд в звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи.

Представник позивача надав до суду заяву, якою просив суд розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

Судом встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами про те, що згідно наказу ДСК «ЧМП» від 14.01.2013 р. №-39-Л ОСОБА_1 була звільнена з ДСК «ЧМП», але в день звільнення з нею не був здійснений повний розрахунок у тому числі і по додатковій вихідній допомоги на підставі пункту 9.4.1. «Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на 2005 2007 роки».

Пунктом 9.4.1. «Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом ДСК «ЧМП» на 2005 2007 роки, що діє по теперішній час, передбачено виплату додаткової вихідної допомоги в розмірі 12-місячного середнього заробітку працівника, що звільняється.

За положенням ст. 116 КЗпП України, передбачено - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Цього не було зроблено, тобто керівництво і посадови особи ДСК «ЧМП» порушили ст. 116 КЗпП України.

ДСК «ЧМП» надало суду «Довідку» від 07.08.2014 р. №-ГБ-816 в якій було вказані розрахунки без утримання податків, а також з врахуванням утриманих податків на підставі Постанови КМУ від 08 лютого 1995 р. №-100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Виходячи з вказаних даних в довідці ДСК «ЧМП», необхідно було стягнути на користь ОСОБА_1 додаткову вихідну допомогув розмірі 12-місячного середнього заробітку працівниказа «Колективним договором між адміністрацією і трудовим колективом ДСК «ЧМП» на 2005 2007 роки» у сумі 2 612,44 х 12 = 31 349,28 грн. з урахуванням податків, а фактично було стягнуто на її користь 27. 647,59 грн. з урахуванням податків, різниця склала 3 701,69 гривен.

В підтвердження цього є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2013 року по Справі №-522/3234/13-ц.

В ході розгляду справи, розрахунки ОСОБА_1 на підставі «Довідки» ДСК «ЧМП» від 07.07.2014 р. №-ГБ-816 не були в повному обсязі перевірені, усе це привело до неправильного задоволення позовних вимог ОСОБА_1, тобто додаткова вихідна допомога за колективним договором в розмірі 12-місячного середнього заробітку працівника не була стягнути в повному обсязі у сумі 31 349,28 грн. з урахуванням податків.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2013 р. апеляційну скаргу ДСК «ЧМП» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2013 р. було відхилено в повному обсязі.

29 квітня 2015 р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було відмовлено в задоволенні заяви про розяснення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2013 р. в повному обсязі.

17 червня 2015 р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по Справі №-522/3234/13-ц. Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №-108/95-ВР із змінами та доповненнями, передбачено, що цей Закон визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплаті праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функції заробітної плати.

Статтею 1 Закону, передбачено - Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону, передбачено - Структура заробітної плати.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 21Закону, передбачено - Права працівника на оплату праці. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії, вихідні допомоги, соціально побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації (ст.ст. 13 «Зміст колективного договору», 18 «Поширення колективного договору на всіх працівників» КЗпП України).

Згідно ст. 13 «Зміст колективного договору» КЗпП України, ст. 7«Зміст колективного договору» Закону України «Про колективні договори і угоди»від 01.07.1993 р. №-3356-XII, змістколективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції.

Пунктом 9.4.1. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДСК «ЧМП» на 2005 2007 роки, що діє по теперішній час, передбачено виплату додаткової вихідної допомоги в розмірі 12-тимісячного середнього заробітку працівника, що звільняється.

Виплату додаткової допомоги робити в першочерговому порядку.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на своєчасне одержання винагороди за працю, що захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в мажах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимог і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільний, господарській або адміністративний справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 238 КЗпП України передбачено те, що суд має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України №-8-рп/2013 від 15.10.2013 р. у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіціального тлумачення положень частини другої ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №-108/95-ВР зі змінами.

Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення роботодавцем КЗпП України не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України,ст.ст. 13, 18, 116, 238 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №-108/95-ВР із змінами та доповненнями, Законом України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 р. №-3356-XII, Постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. №-100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення додаткової вихідної допомоги на підставі пункту 9.4.1. «Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_1 додаткову вихідну допомогу в розмірі 12-тимісячного середнього заробітку працівника на підставі пункту 9.4.1. «Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» у розмірі 3 701 (трьох тисяч сімсот одної) гривни 69 копійок з урахуванням податків.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: