У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної Н.А.,
Іваненко Ю.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування 54/100 частки житлового будинку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому (з урахуванням уточнень), просила визнати недійсним договір дарування 54/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 11 червня 1996 року.

В обгрунтування позову зазначила, що укладаючи спірний договір вона помилилася щодо природи правочину, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування, оскільки її дочка ОСОБА_5 запропонувала забезпечувати її доглядом та харчуванням, утриманням її будинку та земельної ділянки в належному стані. Оскільки вона є хворою та глухою договору дарування вона не читала, так як довіряла дочці.

Про те, що укладає договір дарування, а не договір довічного утримання дізналася в жовтні 2013 року, коли прийшли сторонні люди купувати частину будинку, у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М. Горелкіна Н.А.
Іваненко Ю.Г.