АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Чобіток А.О.

при секретарі:Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства«Український державний центр радіочастот», треті особи: генеральний директор державного підприємства «Український державний центр радіочастот», первинна профспілкова організація державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення винагороди за безперервний стаж за підсумками роботи за 2014 рік, стягнення вихідної допомоги, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідача про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення винагороди за безперервний стаж за підсумками роботи за 2014 рік, стягнення вихідної допомоги, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у грудні 2014р. його незаконно звільнили з посади інженера І категорії державного підприємства «Український державний центр радіочастот» у зв'язку зі скороченням чисельності штату.

Позивач стверджує, що як ветеран військової служби він наділений правом переважного залишення на роботі, однак при звільненні цього не врахували, переведення на іншу посаду не запропонували.

За таких обставин, позивач, із урахуванням збільшення позовних вимог, просить суд поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь 51221 грн. 25 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, винагороду за безперервний стаж роботи в сумі 7139 грн. 20 коп., винагороду за підсумками роботи за 2014 рік у сумі 4462 грн., винагороду за підсумками роботи за 4 квартал 2014 р. у сумі 2976 грн. 67 коп., вихідну допомогу у розмірі 15189 грн. 90коп. та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року

позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2, поновлено його на посаді, стягнуто з відповідача на його користь 43980 грн. 08 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6611 грн. 09 коп. винагороди за безперервний стаж роботи, 3104 грн. 36 коп. винагороди за підсумками роботи за 2014 рік, 2000 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування районним судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, в якому в задоволенніпозовних вимогвідмовити.

Колегія суддів, заслухавши позивача та представника позивача, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, представника відповідача, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, з 05 серпня 1983 року до 10 серпня 2006 року ОСОБА_2 проходив службу в Збройних Силах на посадах рядового та офіцерського складу /а.с.10/.

13 жовтня 2006 року присвоєно статус Ветерана військової служби /а.с.4/.

Із грудня 2006 року працював на посаді інженера 1 категорії ДП «Український державний центр радіочастот» /а.с.10/.

24 вересня 2014 року відповідно до наказів ДП «Український державний центр радіочастот» від 17 вересня 2014 року №417 «Про затвердження організаційної структури Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», від 17 вересня 2014 року №418 «Про заходи щодо впровадження організаційної структури УДЦР», від 19 вересня 2014 року №426 «Про введення штатного розпису Центру» ОСОБА_2 попередили про наступне вивільнення у зв'язку з затвердженням нової організаційної структури підприємства /а.с.9/.

Відповідно до наказу від 24 жовтня 2014 року №516 з 25 листопада 2014 року у ДП «Український державний центр радіочастот» скорочено ряд посад, серед яких й посада інженера 1-ої категорії сектору інформаційного забезпечення радіочастотних присвоєнь відділу морської, аматорської радіослужб та абонентських РЕЗ управління радіочастотних присвоєнь, яку обіймав ОСОБА_2

Відповідно до повідомлення від 14 листопада 2014 року №02-3/12, розглянувши подання директора з адміністративних питань від 24 жовтня 2014 року №2-2/10848 про надання згоди на вивільнення 24 листопада 2014 року за скороченням штату, профспілковий комітет ДП «Український державний центр радіочастот» надав згоду на розірвання трудового договору згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, у тому числі, і з ОСОБА_2

Наказом від 04 грудня 2014 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України та виплачено вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку /а.с.14/.

Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_2 відповідачем не було враховано його права переважного залишення на роботі відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Колегія суддів вважає такі висновки районного суду законними та обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п.15 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» серед пільг, що надаються даній категорії населення є й право переважного залишення на роботі, на яку вони були зараховані вперше після звільнення з військової служби, при скороченні чисельності або штату працівників.

Як свідчать матеріали справи, одразу ж після служби в Збройних Силах на посадах рядового та офіцерського складу ОСОБА_2 працевлаштувався до ДП «Український державний центр радіочастот».

Як убачається з витягу із протоколу засідання Профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Український державний центр радіочастот» від 14 листопада 2014 року №11 під час обговорення можливості звільнення ОСОБА_2 за скороченням штату було з'ясовано, що позивач не має переважного права на залишення на роботі.

Того ж дня Профспілковий комітет ДП «Український державний центр радіочастот» надав згоду на розірвання трудового договору із ОСОБА_2 згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

20 листопада 2014 року позивач надав відповідачу посвідчення Ветерана військової служби /а.с.201/.

Утім, дану обставину адміністрація підприємства залишила поза увагою і наказом від 04 грудня 2014 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до керівних роз'яснень, що містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Окрім цього, колегія суддів враховує і те, що згідно з даними, що містяться в долучених до справи штатних розписах /а.с.85,176/ фактично на підприємстві було скорочено посади інженерів 2 категорії й посада, яку обіймав ОСОБА_2 - інженера 1 категорії, не скорочена.

Дія трудового договору може бути припинена лише з підстав, передбачених положеннями трудового законодавством.

Враховуючи вищевикладене та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача із займаної посади й стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, інших виплат та моральної шкоди в сумі 2000грн.

Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає характеру та тривалості моральних страждань, заподіяних ОСОБА_2 внаслідок його незаконного звільнення.

Із огляду на імперативні вимоги закону, документально підтверджену наявність у позивача переважного права на залишення на роботі та збереження після реорганізації на підприємстві посади, яку обіймав ОСОБА_2, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача такими, що не спростовують законності рішення районного суду.

Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначився із нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Український державний центр радіочастот» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/315/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12655/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Пятничук І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.