АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Побірченко Т.І., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2015 року у задоволенні заяви ПАТ "Ідея Банк" про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року у справі за позовом ПАТ "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "Ідея Банк", посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу про задоволення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що третейське застереження, на підставі якого третейським судом розглядалася справа, є нікчемним; крім того, позивачем у вказаній третейській справі є банк, який пред'явив позов про захист прав банку (про стягнення заборгованості за кредитним договором), а тому у суду першої інстанції не було підстав для висновку про те, що третейським судом був розглянутий спір про захист прав споживача, який виключений з підвідомчості третейського суду.

ПАТ "Ідея Банк" просило розглядати справу за відсутності його представника.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ПАТ "Ідея Банк" про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на час укладення між сторонами кредитного договору № Р32.199.71084 від 24 вересня 2013 року Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, то третейське застереження, яке міститься в указаному кредитному договорі, укладено в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди", а тому є нікчемним відповідно до вимог ч. 2 ст. 215 ЦПК України; оскільки третейська угода, викладена у вигляді третейського застереження в кредитному договорі, є нікчемною, а справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, то суд убачає підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачені п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом установлено, що 24 вересня 2013 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р32.199.71084, за умовами якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 5901.00 грн. строком на 18 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 27 % річних.

Відповідно до п. 5.4 кредитного договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року позов ПАТ "Ідея Банк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором № Р32.199.71084 від 24 вересня 2013 року в розмірі 7486 грн. 27 коп., а також витрати по сплаті третейського збору в розмірі 95 грн.

Згідно ч. 1 ст. 389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Відповідно до п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; третейська угода визнана недійсною.

Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові № 6-64цс15, стосується застосування норм права при вирішенні позовних вимог про визнання правочину (третейської угоди) недійсним, як укладеного в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди".

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року, судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

У даному випадку п. 5.4 кредитного договору, який містить третейське застереження, недійсним у встановленому законом порядку, як укладений в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", не визнавався.

Висновки Верховного Суду України, викладені в постанові №6-64цс15, не дають підстав вважати третейське застереження нікчемним.

Крім того, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року ухвалено у справі за позовом ПАТ "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, а вказаний позов не є спором про захист прав споживача послуг банку (кредитної спілки).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ПАТ "Ідея Банк" про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду на підставі п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин погодитись з постановленою ухвалою неможливо, вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки підстави для постановлення судом апеляційної інстанції нової ухвали про задоволення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відсутні, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Т.І. Побірченко

Л.Д.Поливач