АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції -Журиберда О.М.
Справа № 759/2021/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Рейнарт І.М.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду із позовом в якому просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2011 року по 07 червня 2013 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у вересні 2010 року вона познайомилась з відповідачем, в ході подальшого спілкування між ними склалися довірчі відносини. З січня 2011 року позивач з відповідачем стали проживати однією сім'єю у батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Встановлення даного факту позивачу необхідно для вирішення питання поділу майна набутого за час спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з січня 2011 року по 07 червня 2013 року.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, вважає рішення першої інстанції необ'єктивним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_2, надавши неналежну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи та показам всіх свідків, допитаних в судовому засіданні, вважає, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2011 року по 07 червня 2013 року.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з січня 2011 року по 07 червня 2013 року суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності даних позовних вимог, посилаючись на показання свідків, які підтвердили факт ведення спільного господарства та спільного проживання сторін в період часу з січня 2011 року по 07 червня 2013 року, та зазначив, що даний факт також підтверджений в судових засіданнях тим, що саме у позивача були ключі від квартири АДРЕСА_2, її подруги неодноразово приходили в згадану квартиру до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст.309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Частиною 2 ст.3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони познайомились у вересні 2010 році.

07 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 661.

30 квітня 2014 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва задоволено позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з ОСОБА_4, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище «ОСОБА_4» на дошлюбне призвіще «ОСОБА_4».

Наявність у період з січня 2011 року по 07 червня 2013 року між сторонами взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю суд обґрунтував показаннями свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, однак, залишив поза увагою покази інших свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_10, яка є сусідкою відповідача та проживає в квартирі АДРЕСА_2 в суді першої інстанції показала, що в квартирі батьків відповідача вона один раз бачила позивача. Потім, в 2013 році ще раз бачила на вулиці. Більше ніколи її не бачила.

Свідок ОСОБА_11, яка проживає в сусідній квартирі НОМЕР_2, показала суду, що часто відвідує квартиру НОМЕР_1, але позивача там ніколи не бачила. В 2013 році зустрічала позивача біля будинку АДРЕСА_1. Зі слів матері ОСОБА_1, знає, що позивач була дружиною відповідача.

Як вбачається з показань даних в суді першої інстанції свідка ОСОБА_12, вона є сусідкою відповідача на поверсі. Зазначала, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають: батько, мати та син - ОСОБА_1 Бачила як відповідач з дівчиною приходять і виходять з квартири. Батьки розповідали, що готуються до весілля. В квартирі позивача бачила два рази до весілля.

Свідок ОСОБА_13, яка працює консьєржем в будинку АДРЕСА_1 з 2011 року в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що в квартирі НОМЕР_1 проживають батьки відповідача та сам відповідач, позивача бачила декілька разів на своїй зміні.

Як вбачається з показань свідкаОСОБА_14, він є головою кооперативу будинку АДРЕСА_1 та знає всіх мешканцівбудинку. Йому достовірно відомо про те,що в квартирі НОМЕР_1 вищевказаного будинку проживають відповідач та його батьки. Позивача почав бачити в будинку НОМЕР_3 тільки з 2013 року до 2014 року, коли сторони готувались до весілля та після весілля. До 2013 року позивача не зустрічав.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показав, що з 2012 року часто приходив в гості до відповідача. Позивача бачив тоді, коли збирались святкувати якесь свято. Відповідач в 2012 році купив автомобільна кошти, які отримав після продажу автомобіля «Шевроле», а квартиру ОСОБА_1 купив на кошти, які йому дали його родичі. Сторони почали проживати разом в квартирі батьків відповідача за декілька місяців до весілля. Свідку відомо, що позивач проживала разом із своєю матір'ю в сусідньому будинку, він приходив в гості як до дівчини товариша.

Свідок ОСОБА_16пояснив суду, що в квартирі НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 ніколи не бачив дружину відповідача. Один раз зустрів позивача на вході в будинок літом 2013 року. Навіть після одруження сторін, в квартирі позивача не бачив.

Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки показам вищевказаних свідків, які не підтвердили факт спільного проживання сторін та ведення ними спільного господарства.

Покази свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11,ОСОБА_17, ОСОБА_15 , ОСОБА_12, ОСОБА_16 є належними та допустимими доказами в розумінні статтей 58та 59 ЦПК України.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином колегія суддів приймає до уваги покази свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_12, оскільки всі вони проживають в будинкуАДРЕСА_1 та є сусідами відповідача.

Колегія суддів також бере до уваги покази свідка ОСОБА_14, який є головою кооперативу вищевказаного будинку та володіє достовірною інформацією щодо мешканців будинку №24, свідка ОСОБА_18, яка працює консьєржем в зазначеному будинку та свідка ОСОБА_15, який проживає в сусідньому будинку АДРЕСА_3 та був знайомий і з позивачем і з відповідачем.

Разом з тим, приймаючи до уваги покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8

суд першої інстанції не дав оцінку тим обставинам, що вказані свідки ніколи не були в квартирі, де, начебто, разом проживали позивач з відповідачем, а той факт, що сторони вели спільне господарство знають лише зі слів.

Також колегія суддів не приймає до уваги покази свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки всі вони подруги позивача та є зацікавленими особами.

В своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що на фотокартках, які були дослідженні в судовому засіданні, зображені позивач та відповідач в колі друзів та рідних на спільних святах і відпочинку.

Однак, в матеріалах справи наявні фотокартки, де зображені лише сторони на відпочинку, та відсутні будь-які інші в колі друзів та рідних на спільних святах, як зазначено в рішенні суду першої інстанції. Також, на вказаних фотокартках відсутня будь-яка дата, тому не зрозуміло в який проміжок часу вони були зроблені, що позбавляє можливості визначити чи підпадає цей проміжок часу в період з січня 2011 року по 07 червня 2013 року, а тому, вказані фотокартки не можна оцінювати як належний доказ в розумінні ст. 58 ЦПК України, який свідчить про спільне проживання сторін однією сім'єю.

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до роз'яснень, викладених в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя»вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Отже, ОСОБА_2 не надано безспірних доказів того, що вона з січня 2011 року по червень 2013 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_3, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет та між ними мали місце фактичні шлюбні стосунки, були взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю.

Колегія суддів вважає, що з пояснень допитаних в судовому засіданні свідків зі сторони позивача не можливо встановити факт проживання протягом спірного періоду сторін однією сім'єю, та те, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні обов'язки та права, разом вирішували питання про набуття майна в інтересах сім'ї.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на фотокартки та пояснення свідків зі сторони позивача, якими він мотивував своє рішення щодо факту встановлення проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, які зазначені з урахуванням необхідності системної оцінки доказів за правилами ст.212 ЦК України не можна вважати безспірним доказом того, що сторони по справі проживали однією сім'єю, в яких було спільне господарство та взаємні права і обов'язки, що притаманні подружжю.

Підсумовуючи викладене та з урахуванням всіх наданих показів свідків сторін, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність факту проживання сторін однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2011 року до 07 червня 2013 року.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: