Справа № 465/3501/13 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/308/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ВУСО» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ПрАТ СК «ВУСО» в користь ОСОБА_2 24 488,72 гривень страхового відшкодування, у зв'язку з тимчасової втрати працездатності та 2 550 гривень моральної шкоди, а всього 27 038, 72 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 2 450 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ СК «ВУСО» судовий збір в дохід держави в сумі 147 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в сумі 147 гривень.

Дане рішення оскаржило ПрАТ СК «ВУСО». В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не правильно вказано суму доходу, яку одержав позивач та період, за який отриманий даний дохід, так як сума 297 119 гривень 53 копійки отримана не за попередній календарний рік до настання ДТП 26.08.2008 року, а отримана позивачем у тому календарному році, коли він був тимчасово непрацездатним. Апелянт вказує, що при стягненні з ПрАТ СК «ВУСО» моральної шкоди, суд не врахував, що позивачем в порушення вищевказаних норм не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди та не надано жодних доказів, які б підтверджували обґрунтування морального відшкодування саме в тому розмірі, який визначив позивач. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в частині задоволення позовних вимоги до ПрАТ СК «ВУСО» відмовити повністю.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ВУСО» задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що, 26.08.2008 року .на перехресті вул.Кульпарківська - Перфецького у м. Львові внаслідок порушення Правил Дорожнього руху водієм ОСОБА_3,яка керувала автомобілем марки «Форд Фієста» д.н.НОМЕР_1, сталась аварія, в результаті якої позивачу, який керував мотоциклом марки «Ямаха», заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я, що вбачається з постанови Франківського районного суду м.Львова від 05.03.2009 року, згідно якої ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.286 ч.1 КК України на підставі ст.1 п.в Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року.

Автомобіль марки «Форд Фієста» д.н.НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_3, як вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 21.03.2008 року застрахований в ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».

Судом встановлено, що представник позивача в строки, передбачені договором, звернувся до ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» та повідомив про страховий випадок, що вбачається із повідомлення про ДТП (заяви про виплату страхового відшкодування) від 03.02.2009 року.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.03.2008 року №ВВ/5839049, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить - 25000 грн., за шкоду, заподіяну здоров'ю - 51000грн., франшиза визначена в сумі 510 грн.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №19349, ОСОБА_2 в зв'язку з отриманням травм в результаті ДТП, в період з 26.08.2008 року до 25.09.2008 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Згідно довідки про доходи №22 від 17.02.2010 року ОСОБА_2 в період з 01.04.2005 року по 04.12.2007 року працював в Іноземному підприємстві «Логіка» та перебував на посаді інженера програміста з окладом 8220,48 грн. Згідно даної довідки, дохід ОСОБА_2 з розбивкою помісячно в період з січня 2007 року по грудень 2007 року склав 81699,68 грн.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 20.12.2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що стверджено свідоцтвом про державну реєстрацію. З січня по липень 2008 року отримав сукупний дохід в сумі 253972,38 грн., що стверджено книгою обліку доходів та витрат, контрактом підрядника від 10.01.2008 року, квитанціями ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та повідомленням Яворівського відділення Городоцької ОДПІ у Львівській області від 07.05.2014 року за №1413/10/17-01, згідно якого ОСОБА_2 протягом 2008 року у відповідності до поданих звітів платника єдиного податку одержав дохід в сумі 297119,53грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що позивач має право на відшкодування шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності за рахунок страхової компанії внаслідок ДТП, яка відбулась 26.08.2008 року в розмірі 24488,72 грн. та відшкодування моральної шкоди з страхової компанії в розмірі 2550 грн. та з винуватця ДТП в розмірі 2450 грн.

Колегія суддів з такими висновками погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Відповідно до статті 979 ЦК, статті 16 Закону «Про страхування» №85/96 від 7 березня 1996 року (далі - Закон №85/96) за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові грошову суму ( страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону № 85/96 передбачені умови, за яких страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати, а також зазначено, що підстави такої відмови передбачаються умовами договору страхування.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком або уповноваженою ним особою.

Згідно ст.988 ЦК України, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку, в строк, встановлений договором.

Стаття 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відшкодовує шкоду, яка заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю та майну 3 особи, а також моральну шкоду, передбачену п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше 5 % ліміту, визначеного в п.9.3 ст.9 даного Закону, різницю між сумою відшкодування, визначеною судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Вказане вбачається також із ст.1194 ЦК України.

Відшкодування шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, а саме - неотриманих доходів за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності, передбачено ст.25 вказаного Закону.

Пунктами 1,3, 5 ст. 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в розмірах для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною, однак, якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Частиною 1 ст. 1198 ЦК України передбачено, що розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців.

Таким чином, виходячи з вимог пунктів 1, 3, 5 ст.25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.1 ст.1198 ЦК України, беручи той факт, що в попередньому календарному році ОСОБА_2 не отримав доходу від підприємницької діяльності, так як лише 20.12.2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, а до того отримував дохід, працюючи в Іноземному підприємстві «Логіка», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив вірний розрахунок суми страхового відшкодування, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, виходячи з розрахункового періоду з липня 2007 року по липень 2008 року(дохід: з липня по грудень 2007 року склав - 39892,22 грн.; з січня по липень 2008 року - 253972,38 грн., що в сукупності складає - 293864,6 грн./12=24488 грн.).

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Пункт 1 ч.2 ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, положень ст.23 ЦК України, роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» висновки суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди, з врахуванням вимог ст.22 Закону, ліміту відповідальності страхової компанії, в повній мірі відповідають обставинам справи, є обґрунтованими, а тому, на думку судової колегії, є правильними.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ВУСО» відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.