У х в а л а

02 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Коротуна В.М., Хопти С.Ф.,Черненко В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Територіального відділу Управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Полтавській області, ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування ухвали сесії сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобов'язання вчинити дії, усунення перешкод у користуванні власністю та земельною ділянкою, відшкодування шкоди та відновлення межі земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що ОСОБА_6 незаконно було виділено земельну ділянку, частина якої є проїздом до його двору, яким він безперешкодно користувався тривалий час, проте на сьогодні він позбавлений такого права, оскільки ця земельна ділянка належить відповідачу, який чинить йому перешкоди у праві користування його власністю.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_7 просив суд визнати незаконною та скасувати ухвалу 13-ої сесії 22-го скликання Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про приватизацію земельних ділянок від 24 жовтня 1997 року; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку від 11 травня 1998 року, виданий Абазівською сільською радою відповідачу ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,12 га, та скасувати державну реєстрацію права власності останнього на цю земельну ділянку; зобов'язати ОСОБА_6 за власний рахунок відновити стан земельної ділянки загального користування до попереднього стану шляхом звільнення проїзду, розташованого по

АДРЕСА_1 між житловими будинками № 2 та № 4 від каналізаційної системи, паркану, повністю відновити дорожнє покриття та заборонити йому використовувати проїзд інакше, ніж за цільовим призначенням.

У червні 2012 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_8 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, з аналогічними позовними вимогами.

У жовтні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом та з урахуванням уточнень просив суд зобов'язати відповідачів увійти у межі своєї земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3; зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні ним частиною його земельної ділянки, яка знаходиться у ОСОБА_7 у користуванні під гаражем за адресою: АДРЕСА_2, та відновити зазначену межу; заборонити відповідачам використовувати належну йому на праві власності земельну ділянку під додатковий в'їзд (виїзд) до свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3; зобов'язати відповідачів очистити забруднену відходами будівництва частину його земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, та відновити родючість ґрунту; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати, стягнути зі ОСОБА_7 моральну шкоду за порушення його громадянських прав у розмірі 5 тис. грн за використання його власності у власних цілях та спричинену шкоду в розмірі 3 500 грн; скасувати запис про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими по АДРЕСА_3 у

с. Абазівка, за ОСОБА_8 від 10 квітня 2011 року, реєстраційний номер 33377070, та державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими по АДРЕСА_3 у с. Абазівка, за ОСОБА_7; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 21 вересня 1994 року видане виконкомом Абазівської сільської ради померлій 29 листопада 1993 року ОСОБА_9

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області

від 27 червня 2014 року позов ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано частково незаконною та скасовано ухвалу 13-ої сесії

22-го скликання Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області «Про приватизацію земельних ділянок громадян» від 24 жовтня

1997 року в частині виділення ОСОБА_6 земельної ділянки, яка розташована на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Визнано недійсним державний акт на право власності на землю

від 11 травня 1998 року серії ІІІ-ПЛ № 025366, виданий Абазівською сільською радою Полтавського району Полтавської області ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,12 га в межах згідно з планом, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,12 га в межах згідно з планом, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, зареєстровану в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 11 травня 1998 року за № 551.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 серпня

2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним державного акта на право власності на землю від 11 травня 1998 року

серії ІІІ-ПЛ № 025366, виданий Абазівською сільською радою Полтавського району Полтавської області ОСОБА_6 на земельну ділянку площею

0,12 га, змінено. Визнано його недійсним в частині передачі у приватну власність ділянки площею 0,06 га та скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку цієї площі, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, зареєстровану в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 11 травня 1998 року за № 551.

Скасовано рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 червня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову

ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні гаражем «В», ухваливши в цій частині нове рішення.

Зобов'язано ОСОБА_6 за власний рахунок відновити стан земельної ділянки до попереднього стану шляхом звільнення проїзду, розташованого по АДРЕСА_1 Полтавського району між житловими будинками № 2 та № 4 від паркану.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року у справі

№ 6-36145св14 касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 червня 2014 року в його незміненій частині та рішення апеляційного суду Полтавської області

від 20 серпня 2014 року залишено без змін.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судами, в тому числі й судом касаційної інстанції, норм матеріального закону, зокрема ст. ст. 4, 17, 19, 23, 30, 67 Земельного кодексу України (у редакції 1990 року), Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет № 15-92), Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого

1993 року № 10 (далі - Порядок № 10).

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник надав:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2013 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2011 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акта на право приватної власності на землю і визнання за нею права власності на частину спадкового майна;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2011 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання рішення і державного акта на право приватної власності на землю недійсним та визнання договору дарування частково недійсним;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 лютого 2012 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення межі.

З вищезазначених ухвал, на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, вбачається, що суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин, не дотрималися норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, правова позиція щодо застосування норм матеріального права касаційною інстанцією не висловлювалась.

Наведене свідчить про те, що спір у справі остаточно не вирішено, справи передано на новий розгляд до суду першої інстанції, не зазначено про застосування норми матеріального права для вирішення спору по суті, а тому підстави для перегляду ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада

2014 року, встановлені п. 1 ст. 355 ЦПК, відсутні.

Крім того, на підтвердження викладених у заяві доводів заявник долучає ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання незаконним та скасування рішення, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним; за зустрічним позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування та припинення права власності.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Із доданої до заяви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011 року не вбачається передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для перегляду ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року, оскільки у зазначеному судовому рішенні предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і фактичні обставини справи не є тотожними у порівнянні з ухвалою, про перегляд якої подано заяву.

Із урахуванням вищевказаного колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_7 до Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Територіального відділу Управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Полтавській області, ОСОБА_6 про визнання незаконною та скасування ухвали сесії сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобов'язання вчинити дії, усунення перешкод у користуванні власністю та земельною ділянкою, відшкодування шкоди та відновлення межі земельної ділянки, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді: В.М. Коротун С.Ф. Хопта В.А. Черненко Г.В. Юровська Судді:Г.В. Юровська