Справа № 131/1598/15-ц Провадження № 22-ц/772/2896/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

при секретарі: Куленко О.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.09.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

17.08.2015 року ОСОБА_3 звернулася в Іллінецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_5 у якому просила здійснити поділ майна подружжя та виділити у її власність житловий будинок № 34, який розташований за адресою: Вінницька область, Іллінецький район, смт. Дашів, вул.Набережна, а також стягнути з відповідача на її користь 6 871 грн. різниці вартості частки виділеного майна.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.09.2015року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені повністю.

Здійснено поділ спільного майна подружжя. Виділено у власність ОСОБА_3 житловий будинок №34, , який розташований за адресою: Вінницька область, Іллінецький район, смт. Дашів, вул.Набережна. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачки 6 871 грн. різниці вартості частки виділеного майна, та судові витрати в сумі 1 619, 32 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з»ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати рішення суду першої інстанції, оскільки воно порушує право власності відповідача.

Позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 309 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23.09.2000 року по 03.12.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого придбали за договором купівлі-продажу від 02.08.2010 року - житловий будинок під номером 34, який розташований за адресою: Вінницька область, Іллінецький район смт. Дашів вул. Набережна. /а.с. 4/ та за договором купівлі-продажу 19.07.2010 року - житловий будинок №5, який розташований за адресою: Вінницька область, Іллінецький район, с.Кам»яногірка, вул. Радянська, 5./а.с.9-11/.

Позивачка просить здійснити поділ майна подружжя шляхом виділу у її власність цілий житловий будинок № 34 , який розташований смт. Дашів на вул. Набережна та стягнути на її користь 6 871 грн. різниці вартості частки виділеного майна, обчисленої за виразом: ( 87 837 грн. (оціночна вартість будинку №5 по вул. Радянській в с.Кам»яногірка ) 74 095 грн.( оціночна вартість будинку №34 по вул. Набережна в смт. Дашів)) : 2= 6 871 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 у спосіб обраний позивачкою, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст.ст.70, 71 СК України та поділив майно не у спосіб визначений законом.

Так, здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Згідно з п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» (далі - постанова) судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбного договору сторони не укладали, домовленості щодо поділу майна немає.

Враховуючи, що предметом даного спору є лише будинок під № 34 в смт. Дашів, суд першої інстанції, визнавши право власності на цілий житловий будинок № 34 по вул. Набережна в смт. Дашів за позивачкою порушив вищезазначені норми та позбавив відповідача права на його частку у даному майні.

Наявність істотних обставин, які надають право позивачці на збільшення її частки в будинку №34 до цілого (п.3 ст. 70 СК України) у судовому засіданні ОСОБА_3 не було доведено жодним доказом.

З огляду на наведене підстави для відступлення від начала рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна відсутні, тому частки сторін у спірному майні є рівними.

Будинок № 5, який розташований за адресою: Вінницька область, Іллінецький район, с. Кам»яногірка по вул. Радянська не був предметом позову. Стягуючи на користь позивача різницю вартості частки виділеного майна, суд не врахував, що даний будинок не поділений та право спільної сумісної власності на нього не припинено, що не позбавляло б позивачку в майбутньому повторно звернутись до суду з позовом про його розподіл.

Керуючись ч.1 ст.11 ЦПК України колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта про те, що будинок № 5 в с. Кам»яногірка був придбаний в момент фактичного припинення їх спільного проживання, оскільки даний будинок не був предметом спору.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що не визнає і не визнавала в суді першої інстанції факт припинення їх з відповідачем спільного проживання з 19.07.2009 року. Суду пояснила, що окремо стали проживати задовго після купівлі будинків.

Будь яких інших доказів, які б свідчили, що спірний будинок придбаний у період фактичного припинення спільного проживання апелянтом надано не було.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Не знайшли свого підтвердження належними доказами покази відповідача про те, що спірний будинок № 34 по вул. Набережна в смт. Дашів був придбаний за кошти його матері. Надана представником апелянта довідка за підписом приватного нотаріуса від 14.09.2015 року не доводить того факту, що спірний будинок був придбаний саме за кошти отримані з продажу ОСОБА_6 квартири у м. Луганськ.

Натомість позивачкою були надані належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу від 11.06.2010 року про продаж ОСОБА_4 будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: м. Луганськ, м. Олександрівськ, вул. Московська, 86. Позивач пояснила, що саме за виручені кошти з продажу даної спільної нерухомості ними була придбана спірна квартира.

З огляду на викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що будинок № 34 по вул. Набережна в смт. Дашів є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 ОСОБА_3 та підлягає поділу за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Дотримуючись вимог п.4 ст. 10 ЦПК України колегією суддів було роз»яснено сторонам їх право заявити клопотання про призначення інженерно-технічної експертизи, однак даним правом сторони не скористались.

Враховуючи, що позовних вимог про поділ будинку №34 по вул. Набережна в смт. Дашів в режимі рівності часток заявлено не було, технічна можливість поділу будинку у суді першої інстанції не встановлювалась, клопотань про експертизу сторонами не заявлялось, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у спосіб обраний позивачем.

Відповідно до п.3 Постанови ВССУ від 07.02.2014 року №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

За таких обставин, рішення суду не може залишатись в силі , оскільки воно постановлене з порушенням норм матеріального права та при неповному з»ясуванні обставин справи , а тому підлягає скасуванню.

Зважаючи на встановлені факти, колегія суддів приходить висновку, про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3

На підставі ст.ст.3,368,372 ЦК України, ст.69,70 СК України, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.09.2015 року.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Міхасішина І.В.

ОСОБА_7

/ПІДПИСИ/

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: