АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/8809/15 Головуючий у 1 - й інстанції: Чала А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Отіс» про визнання неправомірним і скасування наказу та пункту Інструкції з охорони праці,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у червні 2015 року.

Зазначав, що з 11.04.2011 року він працює у відповідача на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній холодно-штампувального устаткування 5-го розряду цеху виготовлення ліфтів Індустріального центру ПрАТ «ОТІС». 01.07.2014 року його було ознайомлено із наказом генерального директора ПрАТ «ОТІС» №51 від 03.03.2014 року «Про застосування спецвзуття та захисних окулярів на території ІЦ», а 28.07.2014 року йому було видано оновлену «Інструкцію з охорони праці №7», де був пункт 1.8.12. про вимогу знаходження в цеху лише в спеціальному взутті і надягнувши захисні окуляри. Вказані акти є неправомірними, оскільки ніяких змін в організації виробничого процесу не відбулося, необхідності для впровадження додаткових заходів безпеки не було, а носіння захисних окулярів погіршує умови праці, оскільки вони є незручними, призводять до головного болю, втоми очей, запотівають при високій температурі, яка має місце в цеху, умови для огляду і зберігання захисних окулярів відсутні. Отже відповідачем не створено умов для виконання наказу. На підставі викладеного просив визнати неправомірним і скасувати наказ генерального директора ПрАТ «ОТІС» №51 від 03.03.2014 року «Про застосування спецвзуття та захисних окулярів на території ІЦ» та пункт 1.8.12. «Інструкції з охорони праці №7».

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що з 11.04.2011 року ОСОБА_2 працює у відповідача на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній холодно-штампувального устаткування 5-го розряду цеху виготовлення ліфтів Індустріального центру ПрАТ «ОТІС».

03.03.2014 року генеральним директором ПрАТ «ОТІС» було видано наказ №51 «Про застосування спецвзуття та захисних окулярів на території ІЦ», з яким позивач був ознайомлений 01.07.2014 року.

Наказом генерального директора ПрАТ «ОТІС» від 26.06.2014 року №108 затверджена Інструкція з охорони праці №7, яка підписана начальником цеху ОСОБА_3 і погоджена із провідним спеціалістом ОСОБА_4, головним електриком ОСОБА_5, головним механіком ОСОБА_6, головним технологом ОСОБА_7, директором юридичного департаменту ОСОБА_8, яка містить пункт 1.8.12., згідно якого знаходитися на території цеху працівник може лише у спецвзутті та надягнувши захисні окуляри.

Звертаючись до суду позивач зазначав про недоцільність використання захисних окулярів та погіршення умови праці у зв'язку із запровадженням даного засобу індивідуального захисту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, на підставі зібраних у справі доказів, пришов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (МНС) № 89 від 21.02.2006 року «Про затвердження Норм безплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту працівникам машинобудування та металообробної промисловості» затверджено норми, які визначають види і строки носіння (використання) спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту (далі - ЗІЗ), необхідних для виконання виробничого процесу працівниками підприємств машинобудування та металообробки.

У відповідності до п. 1.2 Наказу ці норми є обов'язковими для всіх підприємств та організацій машинобудування та металообробки незалежно від форми власності, а також поширюються на підприємства інших видів економічної діяльності, де виконуються технологічні процеси або кремі роботи, віднесені до машинобудування та металообробки.

Пунктом 86 Наказу встановлено, що операторам автоматичних і напівавтоматичних ліній холодного штампувального устаткування визначено такі засоби захисту, як костюм бавовняний, черевички шкіряні, рукавички комбіновані спилкові, каска захисна, навушники протишумові, окуляри захисні відкриті.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України).

Саттею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 212 ЦПК України).

Аналізуючи зібрані у справі докази суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо недоведеності позивачем доводів в частині погіршення умов праці у зв'язку з носінням захисних окулярів.

Встановлення обставин щодо погіршення стану здоров'я працівників у зв 'язку з тим, що носіння окулярів призводять до головного болю, втоми очей, а їх використання, при високій температурі, у зв'язку з запотіванням є небезпечним, потребують спеціальних знань та підлягають встановлення в порядку проведення експертизи.

Натомість позивач не скористався своїм правом передбаченим ст. 143 ЦПК України та не звертався до суду з клопотанням про проведення експертизи.

Зазначаючи в апеляційній скарзі на безпідставність посилання рішення суду першої інстанції щодо відсутності клопотання про призначення експертизи, апелянт зазначав що він не заявляв в позові про неналежні технічні властивості окулярів, а лише повідомив про відсутність індивідуального підбору.

Натомість супереч вимогам ст. 10,60 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному суді апелянтом не було зазначено, яка саме норма діючого законодавства передбачає індивідуальних підхід при визначенні спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, необхідних для виконання виробничого процесу працівниками підприємств машинобудування та металообробки та які саме права та законні інтереси позивача були порушені відповідачем.

Не є належними доказами порушення умов праці працівників у зв'язку з запровадженням захисних окулярів і опитувальні листи працівників індустріального центру ПрАТ «ОТІС» з огляду на положення ст. 59 ЦПК України.

Надавши належну оцінку обставинам справи, поясненням сторін та наявним в матеріалах справи доказам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності правових підстав для його задоволення.

Ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем норм діючого законодавства при винесенні наказу генерального директора ПрАТ «ОТІС» №51 від 03.03.2014 року «Про застосування спецвзуття та захисних окулярів на території ІЦ» та внесення змін до «Інструкції з охорони праці №7», зокрема п. 1.8.12.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: