Номер провадження: 22-ц/785/4625/15
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я.
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого - Комаровської Н.В.,

Суддів - Калараша А.А., Короткова В.Д.,

З участю секретаря - Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою, витребування майна із чужого незаконного володіння та передачу майна у власність територіальної громади за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.02.2015р.,-

в с т а н о в и л а :

28.08.2013р. Одеська міськрада звернулась з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.02.2013р.,однак після зміни предмету позову 11.08.2014р. Одеська міськрада просила визнати відумерлою спадщину,яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, передати її у власність територіальної громади м.Одеси,витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 спірну квартиру,посилаючись на те,що за договором купівлі-продажу від 20.03.2013р. ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. В грудні 2011р. ОСОБА_3 помер,спадкоємці відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав,посилаючсиь на те,що він є добросовісним набувачем майна,а Одеська міськрада не має права вимоги,оскільки не була власником майна.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04.02.2015р. в позов задоволений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування рішення,мотивуючи тим,що суд неправильно застосував норми матеріального права,порушив норми процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов Одеської міськради,суд виходив з того,що спадщина після смерті ОСОБА_3 у вигляді квартири АДРЕСА_1,яка відкрилась після його смерті,є відумерлою,підлягає передачі у власність територіальної громади,а ОСОБА_2 не довів законність укладеного договору між ним та ОСОБА_3 20.03.2013р.,тому квартира підлягає витребуванню із його незаконного володіння.

З таким висновком погодитись неможна,оскільки суд дійшов до нього всупереч нормам матеріального права та доказам,наданим сторонами та дослідженим судом.

Так, при розгляді справи судом встановлено,що у грудні 2011 р. помер гр. ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.03.2000 року НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на вищезазначену квартиру.

В спадковому реєстрі відсутня інформація про реєстрацію спадкової справи до майна померлого, про що свідчать інформаційні довідки зі спадкового реєстру за № 32296315 від 08.11.2012 р. та за №32296330 від 08.11.2012 р.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси задоволена заява першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах Одеської міської ради про визнання спадщини після смерті ОСОБА_3. відумерлою, яким було визнано квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною та передано її у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Ухвалою апеляційного суду О деської області від 14.05.2014 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03.04. 2013 р. скасовано,заява першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах Одеської міської радипро визнання спадщини відумерлою та передачу у власність територіальної громади залишена без розгляду, роз'яснено заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Скасовуючи вищеназване рішення суду,апеляційний суд виходив з того,що відповідно до укладеного 20.03.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу ОСОБА_2 є власником квартири,спір щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу судом не вирішений, рішення правоохоронних органів щодо неправомірності договору купівлі-продажу не існують,тому в порядку окремого провадження заява не може бути розглянута в зв*язку з існуванням спору про право ( ч.6 ст.235 ЦПК України).

Положеннями ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Задовольняючи позов Одеської міськради про визнання спадщини відумерлою та передачу спірної квартири у власність територіальної громади,суд не звернув увагу на те,що на час пред*явлення позову та ухвалення рішення власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_2,право власності якого зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 20.03.2013 року ( а.с.8).

Право власності ОСОБА_2 не оспорено,реєстрація права власності не скасована,договір купівлі-продажу,на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності не визнаний в судовому порядку недійсним,дані про скоєння будь-якою особою правопорушення щодо оформлення договору купівлі-продажу в матеріалах справи відсутні

Законодавством не передбачена можливість набуття права власності на майно,власником якого є інша особа без вирішення питання щодо законності набуття права власності іншою особою,тобто не може бути декілька власників одного й того ж майна.

Таким чином, визнання спадщини після смерті ОСОБА_3 відумерлою з передачею спірної квартири у власність територіальної громади при наявності власника майна,право якого не оспорено,не відповідає вимогам закону.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень гл. 29 ЦК України , в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав його у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, для застосування цієї норми суд повинен встановити ті обставини, що майно вибуло з володіння власника або володіння особи, якій воно було передано власником у користування в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень ч. 1ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК . Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали

спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК , переходить до спадкоємців власника.

Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України , які дають право витребувати у набувача це майно.

Разом із тим, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Отже, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.

Задовольняючи позов Одеської міськради про витребування майна із чужого незаконного володіння за ст.388 ЦК України,суд визнав,що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна,однак воно вибуло із власності позивача,тобто Одеської міськради, поза волею Одеської міськради.

Такий висновок не грунтується на доказах,досліджених судом.

Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01.07. 2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно ч.4 до ст. 334 ЦК У якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації,право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_2 придбав спірну квартиру 20.03.2013р. за договором купівлі-продажу та зареєстрував своє право власності 20.03.2013р. ( а.с.8).

Із тексту договору купівлі-продажу вбачається,що приватний нотаріус Ланіна В.І. встановила особи сторін,які уклали угоду,а також встановила за паспортом особу ОСОБА_3,який звернувся із заявою щодо відсутності самовільних перебудов та перепланування квартири ( а.с.54,55).

На час укладення угоди Одеська міськрада не була власником майна,оскільки зареєструвала своє право власності за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси 16.07.2013р., А.В.,яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.05.2014 р.,тобто після набуття права власності ОСОБА_2 ( а.с.9).

Таким чином,ствердження суду про те,що спірна квартира вибула із володіння власника поза його волею є безпідставним,а відсутність цієї ознаки виключає застосування ст.388 ЦК України.

Крім того,в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року міститься висновок про те, що відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від

добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину.

По даній справі договір купівлі-продажу не визнаний в судовому порядку недійсним,продавцем майна був за документами його власник - ОСОБА_3,право власності за яким було зареєстровано у встановленому законом порядку.

При таких обставинах колегія суддів вважає,що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права,що призвело до помилкового висновку про задоволення позову Одеської міськради.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи,що суд неправильно застосував норми матеріального права,які регулюють виникші по справі правовідносини, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи,рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Одеської міськради на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України,колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.02.2015р.скасувати.

В позові Одеської міської ради до ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою, передачу майна у власність територіальної громади та витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: А.А.Калараш

В.Д.Коротков