У Х В А Л А

9 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,0628 га. по АДРЕСА_1, яка на праві власності належала ОСОБА_5 на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року й залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня та 19 грудня 2012 року, 3 квітня 2013 року.

Крім того, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України також із клопотанням про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень, яке з огляду на поважність причин його пропуску, що підтверджується відповідними доказами, підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що на момент смерті спадкодавиці ОСОБА_5 спірна земельна ділянка на праві власності їй не належала, а відтак, у відповідності до вимог статті 1218 ЦК України, на момент відкриття спадщини право власності на вказану земельну ділянку до спадкової маси не було включено і за позивачем не могло бути визнано в межах даного спору.

В рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року, що надане заявником як приклад, як і в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої просить заявник, зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, але на момент смерті спадкодавця у справі право його власності на спірну земельну ділянку не існувало, тому висновок судів про те, що спірна земельна ділянка увійшла до складу спадкового майна, був визнаний судом касаційної інстанції помилковим.

В рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року, що надане заявником як приклад, установлено, що на момент смерті спадкодавець придбав спірний будинок за договором купівлі-продажу, який належним чином зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а тому спадкодавцю належало право власності на зазначене майно.

В рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року, що надане заявником як приклад, зазначено, що земельна ділянка біля спірного будинку була передана у власність спадкодавцеві для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, а підтвердженням належності жилого будинку (його частині) особі був запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття їх до експлуатації.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року задовольнити.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук Ю.Л. Сенін