Справа № 461/4609/14 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/332/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Левенцової О.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про скасування третейських застережень в кредитному договорі, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.08.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач - ОСОБА_4.

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та не дотримано вимог процесуального права. Вказує, що оскаржуване рішення, на її думку, підлягає скасуванню оскільки згідно Конституції України судочинство в Україні здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції, а відтак ст.6 оспорюваного договору суперечить цій конституційній нормі. Зазначає також, що ст.6 згаданого договору є несправедливою в контексті ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Наголошує, що зазначеною статтею спірного договору порушується її право на судовий захист, оскільки рішення третейського суду не підлягає оскарженню. Крім того, вважає, що ст.6 кредитного договору суперечить вимогам п.7 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" та ст.114 ЦПК України, оскільки, на її думку, спори, що стосуються кредитного договору пов'язані з нерухомістю, а саме квартирою АДРЕСА_1 та повинні розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна, а не за місцезнаходженням третейського суду у м. Києві.

Зважаючи на вказане, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким скасувати ст.6 Кредитного договору №601/23-033 від 27.06.2007 року та змінити її статтею наступного змісту: "розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні дії даного договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків і недійсність договору, підлягають вирішенню в судах загальної юрисдикції згідно законодавства України".

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК Українипід час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 27.06.2007 року між АКБ СР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4 був укладений договір кредиту №601/23-033 відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 60000,00 доларів США зі сплатою 12,70% річних за перший рік користування кредитом, з подальшим переглядом процентної ставки щорічно (а.с.8-11).

Відповідно до умов цього договору, зокрема статті 6, сторони домовились про те, що всі спори та непорозуміння вирішуються шляхом переговорів між сторонами. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, а якщо вказаний третейський суддя не може розглянути спір, такий розглядається третейським суддею Мороз О.А., або Білоконем Ю.М., в порядку зазначеної черговості (а.с.11).

Вважаючи вказану умову договору кредиту №601/23-033 від 27.06.2007 року протизаконною, ОСОБА_4 30.04.2014 року звернулась до Галицького районного суду м. Львова із позовом про скасування статті 6 зазначеного договору кредиту та заміну її статтею, відповідно до якої будь-які спори підлягають вирішенню в судах загальної юрисдикції.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як роз'яснено Конституційним Судом України в рішенні №1-рп/2008 від 10.01.2008 року у справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Згідно ч.2 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Аргументи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо суперечності оскаржуваної статті договору кредиту ч.3 ст.124 Конституції України, колегія суддів відхиляє, оскільки третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції, визначеної ст. 125 Конституції України та є недержавними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Обґрунтованість висновку колегії суддів, окрім іншого, підтверджується і роз'ясненням Конституційного Суду України в абз.7, 11 п.4 мотивувальної частини зазначеного вище рішення Конституційного Суду України №1-рп/2008 від 10.01.2008 року, згідно якого третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, обов'язкові лише для сторін спору, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Колегія суддів відхиляє також і аргументи апелянта про те, що оспорюванню статтею договору кредиту порушується її право на судовий захист, оскільки як зазначалось вище, право сторін на передачу справи на вирішення третейського суду є альтернативним способом захисту прав фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин та не позбавляє сторін права на захист своїх прав та інтересів у судовому порядку.

Аналогічну позицію займають і Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" в абз.5 п.2 роз'яснено, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. В абзаці 2 п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" викладено роз'яснення, згідно якого договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Про обґрунтованість такого висновку колегії суддів свідчить і практика Європейського суду з прав людини, який в абзаці 3 п.49 рішення у справі "Девеер проти Бельгії" від 27.02.1980 року однозначно зазначив, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним та не суперечить Конвенції, якщо відмова від державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 вказує також на те, що оспорювана стаття договору кредиту суперечить вимогам п.7 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" та ст.114 ЦПК України, оскільки спір, що виник стосується нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Проте, колегія відхиляє такі аргументи, зважаючи на те, що підставою звернення відповідача до третейського суду, як вбачається із тексту рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, було неналежне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором кредиту №601/23-033 від 27.06.2007 року, в результаті якої в останньої виникла заборгованість перед ПАТ "Укрсоцбанк", а предметом позову - стягнення цієї заборгованості. Таким чином, спір виник з приводу неналежного виконання умов договору кредиту та стосується лише стягнення заборгованості, яка виникла в результаті такого неналежного виконання, а не як вказує апелянт нерухомого майна.

Таким чином, колегія вважає необґрунтованим твердження позивача у справі про суперечність оспорюваної статті договору кредиту вимогам п.7 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", а відтак і положенням ст.114 ЦПК України.

На підставі вищевказаного, оцінюючи в сукупності усі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що наявність третейського застереження не позбавляє та не обмежує права позивача звернутись до суду загальної юрисдикції за захистом своїх порушених, оспорюваних чи не визнаних прав та інтересів, а відтак визнав поданий позов безпідставним та відмовив в його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, на підставі вказаного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції, що оскаржується слід залишити без змін.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про скасування третейських застережень в кредитному договорі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

С.А.Шашкіна