Провадження № 6/752/392/15
У Х В А Л А

19.08.2015 року м.Київ

Голосіївський районний суд м.Києва

в складі: головуючого-судді Сальникової Н.М.,

секретаря Захаревської Н.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Макшанцевої Ганни Олександрівни про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ :

17.08.2015 року подання заступника начальника відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Макшанцевої Ганни Олександрівни розподілено в провадження судді Сальникової Н.М.

13.08.2015 року заступник начальника відділу ДВС Голосіївського РУЮ Макшанцева Г.О. звернулася до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві знаходиться виконавче провадження №47921551 про стягнення з боржника боргу.

Обґрунтовуючи подання, заступник начальника відділу ДВС Голосіївського РУЮ зазначає, що боржник з дня відкриття виконавчого провадження, а саме з 19.06.2015 року, ухиляється від добровільного виконання зазначеного судового рішення, що проявляється саме в його несплаті у встановлені законодавством строки та його неявці на виклики ДВС Голосіївського РУЮ. Дана обставина і стала підставою для звернення до суду заявника з поданням про встановлення тимчасового обмеження керівнику ТОВ у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

В судове засідання представник заявника не з'явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

Сторони виконавчого провадження в судове засідання не викликались, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.3771 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно та всебічно з'ясував обставини справи, розглянув надані докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також взаємний зв'язок у їх сукупності, приходить до переконання, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.1, п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні від їх виконання, поки не буде доведено протилежного.

Під поняттям «ухилення» від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад наявність коштів, майна тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. На момент звернення з поданням до суду, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Положеннями ч.1 ст.377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням держаного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте надані на розгляд суду матеріали подання не містять доказів про обізнаність боржника з наявністю виконавчого провадження та строками його добровільного виконання.

Судом не може бути взято до уваги та прийнято як належний доказ факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань і наявні матеріали подання, а саме виконавчий лист та виклик державного виконавця, оскільки жодних доказів про їх належне вручення боржнику, його поінформованості про наявність боргу та необхідності явки у встановлену дату до ВДВС Голосіївського РУЮ на розгляд суду не надано.

Підставою для встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України не може бути лише констатація перебування за межами України та в зв'язку з цим неможливість виконання приводу даної особи не основані на належних доказах, нічим не підтверджені, а тому не можуть беззаперечно свідчити про можливість виїзду чи вже перебування боржника за межами України.

Окрім того, досліджені в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження № 47921551 в їх сукупності також не містять жодних доказів свідомих діянь (дії або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання свого обов'язку у даному виконавчому провадженні, а відтак факт ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення є недоведеним.

Таким чином, оскільки представником ВДВС Голосіївського РУЮ не надано жодних доказів на підтвердження саме факту ухилення боржника від виконання судового рішення, а також відомостей про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строком їх добровільного виконання, суд, прийшов до висновку про недоведеність заявленої вимоги та відсутність підстав для встановлення ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання заступника начальника відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Макшанцевої Ганни Олександрівни про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.М. Сальникова