Ухвала

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» до ОСОБА_1, третя особа - Путивльська районна державна адміністрація Сумської області, про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, за касаційною скаргою державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» на рішення апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року державний професійно-технічний заклад «Путивльський професійний ліцей» (далі - ДПТЗ «Путивльський професійний ліцей») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Зазначав, що гуртожиток АДРЕСА_1 є учнівським гуртожитком і перебуває в оперативному управлінні ліцею.

Сторонні особи можуть проживати у вільних місцях гуртожитку, які можуть використовуватися власником навчального закладу для створення готелю, за погодженням із профспілковим комітетом, й саме на таких умовах відповідач разом із сім'єю проживала у вказаному гуртожитку.

У вересні 2012 року із ОСОБА_1 було укладено договір № 68 про надання житлово-комунальних послуг, п. 6.2. якого передбачено, що по закінченню дії договору відповідач має звільнити займані жилі приміщення.

Посилаючись на те, що вказаний договір припини свою дію у 2013 році, проте ОСОБА_1 відмовляється у добровільному порядку звільнити спірне жиле приміщення, крім того відмовилася від пропозиції пересилитися до іншого гуртожитку, у зв'язку з непридатним станом третього поверху гуртожитку № 1 для проживання, ДПТЗ «Путивльський професійний ліцей» просило позов задовольнити.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 31 липня 2014 року позов задоволено.

Постановлено виселити ОСОБА_1 з кімнати № 306 в гуртожитку № 1 ДПТЗ «Путивльський професійний ліцей» по АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2014 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДПТЗ «Путивльський професійний ліцей» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач вселилася до гуртожитку у встановленому законом порядку, а відтак відсутні підстави для її вислення.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що у 2005 році ОСОБА_1, з дозволу адміністрації ДПТЗ «Путивльський професійний ліцей», разом з чоловіком ОСОБА_2, який працював у Путивльському РВ УМВС України в Сумській області, за письмовим звернення керівництва РВ була надана кімната АДРЕСА_1.

Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 залишилася проживати у вказаній кімнаті гуртожитку, разом із донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

01 вересня 2012 року між сторонами було укладено договір № 68 про надання житлово-комунальних послуг мешканцям гуртожитку ДПТЗ «Путивльський професійний ліцей», згідно якого відповідачу надано у користування приміщення кімнати АДРЕСА_1.

Пунктами 6.1, 6.2 цього договору передбачено, що після закінчення строку дії договору, а саме 01 вересня 2013 року приміщення для проживання має бути звільнено й передано постачальнику.

На виконання наказу Управління освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації № 907-ОД від 24 лютого 2012 року «Про затвердження заходів щодо економії бюджетних коштів у закладах професійно-технічної освіти, директором ДПТЗ «Путивльський професійний ліцей» видано наказ від 15 січня 2013 року № 08/1 «Про переселення та перереєстрацію мешканців гуртожитків».

Згідно актів № 1 та № 2 від 16 січня 2013 року ОСОБА_1 було запропоновано отримати кімнату в гуртожитку АДРЕСА_2.

Відповідач від вказаної пропозиції позивача відмовилася, як відмовилася від підпису в акті.

Актом обстеження приміщення та інженерних комунікацій 3-го поверху гуртожитку АДРЕСА_1, приміщення вказаного поверху визнано такими, що не відповідають вимогам безпеки і виробничої санітарії, унаслідок чого вирішено попередити мешканців гуртожитку про неможливість проживання у приміщеннях 3-го поверху та провести переселення таких мешканців з подальшою перереєстрацією.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208 (далі − Примірне положення) гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно з ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Отже, за змістом наведеного ст. 125, ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах.

Таким чином, закріплені у ст. 125 та ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-71цс11.

Таким чином, установивши, що ордер на заняття спірного приміщення ОСОБА_1 або її чоловіку ОСОБА_2 не видавався, а вселення відповідача до гуртожитку було проведено з відома адміністрації позивача на підставі цивільно-правової угоди, строк дії якої закінчився, й його не було продовжено у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов вірного й обґрунтованого висновку про порушення відповідачем порядку звільнення жилого приміщення гуртожитку та наявності правових підстав для її виселення без надання іншого жилого приміщення.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно й всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Висновки суду узгоджується з матеріалами справи та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені положення закону та обставини справи не врахував й помилково скасував рішення районного, зазначивши про те, що ОСОБА_1 вселена до гуртожитку у визначеному законом порядку, а відтак не може бути виселена з нього.

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Ураховуючи те, що апеляційним судом помилково скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного професійно-технічного навчального закладу «Путивльський професійний ліцей» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2014 року скасувати, залишивши в силі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 31 липня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.О. Савченко