БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/4999/15-ц
провадження № 2/361/2385/15
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

05 листопада 2015 р. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Селезньової Т.В.,

при секретарі -Коваль А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики, підтвердженим розпискою від 20.06.2012 р., у розмірі 9690,00 грн., а також на підставі ст..625 ЦК України - за несвоєчасне повернення грошових коштів інфляційні витрати у розмірі 7419,85 грн. і 3 % річних у розмірі 746,86 грн., та судові витрати, мотивуючи тим, що 20.06.2012 р. позичив відповідачу кошти у розмірі 9690 грн. на умовах повернення боргу строком до 20.12.2012 р., у вказаний строк відповідач позичену суму не повернув, у добровільному порядку виконати свої зобовязання відмовляється.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, повідомлений належним чином, завчасно, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України.

Позов підлягає задоволенню з таких підстав:

З розписки, датованої 20.06.2012 р., написаної відповідачем власноруч (оскільки розпиcка відповідачем не оспорена), вбачається, що позивач та ОСОБА_2 20 червня 2012 року уклали між собою договір позики, за яким позивач передав відповідачу 9690 грн. на умовах позики, а відповідач гроші взяла і зобов'язалась їх повернути частинами по 1615 грн. на місяць у строк до 20.12.2012 р. Розписка складена у присутності свідка ОСОБА_3

Відповідач не надав ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у розписці, не довів безгрошовості розписки, і не надав доказів на підтвердження виконання ним грошових зобовязань, обумовлених у розписці повністю або частково.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах , у листах, телеграмах , якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини , щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян .

Згідно абз. 1, 2 ч.1 ст. 1051 ЦКУ позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі , що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того , що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ , який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах. Розписка, подана позивачем, відповідає всім цим вимогам і містить у собі всі основні умови договору позики (сума позики, строк і порядок повернення боргу). Договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, містить у собі ознаки договору позички, який передбачений ст.1046 ЦК України.

Таким чином, даною розпискою, підтверджено, що між сторонами було укладено договір позики, що відповідач наявність такого договору, наявність у нього грошового зобовязання на підставі цього договору і розмір зобовязання підтвердив написанням розписки, тобто у письмовому вигляді.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки.

Згідно розписки, відповідач зобовязався повернути вказану суму боргу рівними частками по 1615 грн. на місяць у строк до 20.12.2012 р., тобто сторонами в правочині були оговорені всі істотні умови, в тому числі і строк повернення боргу.

Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу або факту повернення боргу чи виконання грошового зобовязання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив.

Згідно ст. 525 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідач невиконанням зобовязання порушив майнові права позивача, і ці права підлягають судовому захисту. Є підстави для стягнення з відповідача всієї суми боргу. Підстав для звільнення відповідача від обовязку за договором в даному випадку не встановлено.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача за даним договором - сума боргу у розмірі 9690,00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань, позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2015 р. у сумі 7419,85 грн. та з урахуванням 3% річних за період з 20.12.2012 по 16.07.2015 р. у сумі 747,86 грн.

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних відповідач не оспорив, і, оскільки цей розрахунок не оспорюється відповідачем, то він судом приймається як достовірний.

Відповідач не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від сплати даних сум, тому сам факт прострочення ним грошових зобовязань за даним договором, вважається достатнім доказом того, що умови договору не виконані з вини позичальника і що в даному випадку є підстави для застосування ст.. 625 ЦК.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, і стягненню з відповідача підлягає борг у розмірі 9690,00 грн., індекс інфляції за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2015 р. у сумі 7419,85 грн. та 3 % річних за період з 20.12.2012 по 16.07.2015 р. у сумі 747,86 грн.

Також стягненню з відповідача підлягають судові витрати - сплачений позивачем судовий збір 243,60 грн. відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позов задовольняється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 205,207, 208, 218, 526, 625, 1046, 1047,1049, 1051, 1053 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 20 червня 2012 року з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 17857,71 грн. і судові витрати у сумі 243,60 грн., всього стягнути 18101 грн. 31 коп. (вісімнадцять тисяч сто одна гривня тридцять однак копійка).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яку кожен з них може подати протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання даної заяви.

Повний текст рішення виготовлено 09 листопада 2015 року.

Суддя Т.В. Селезньова