УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що він та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі. У липні 2013 року ОСОБА_5 пішла з дому, забрала свої речі, всі документи, без дозволу забрала сина ОСОБА_6, перевела його в іншу школу і не дозволяє спілкуватися позивачу з дитиною. Просив визначити місце проживання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_2.

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому вказувала, що 11 липня 2013 року ОСОБА_4 побив її, у зв'язку з чим вона змушена була забрати дитину й піти з дому. Оскільки ОСОБА_4 вчиняє психологічний тиск на неї, сина використовує щоб уникнути відповідальності за її побиття та насильство, проживання малолітнього сина з батьком буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, негативно впливатиме на його психологічний стан, просила визначити місце проживання сина з нею.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, письмові заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї № 2481 від 18 липня 2013 року, малолітній ОСОБА_6 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5

Актом обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 від 14 листопада 2014 року встановлено, що для дитини забезпечено задовільні та належні умови для її виховання та розвитку.

Згідно з висновком за № 35-534 від 03 березня 2015 року про визначення місця проживання дитини Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне проживання ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_5

Також в своїх доповненнях за № 35-вих-1098 від 21 квітня 2015 року до зазначеного висновку, орган опіки вказав, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини малолітній ОСОБА_6 висловив бажання проживати разом з матір'ю.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_85/ed_2015_05_14/pravo1/T012402.html?pravo=1> кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ст. 141 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_602/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_687/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_691/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_12_21/pravo1/VS07651.html?pravo=1>, судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_687/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановив, що необхідний догляд та умови для нормального розвитку дитини будуть створені лише при проживанні з його матір'ю ОСОБА_5, яка повністю здатна забезпечити своєму сину виховання в атмосфері любові, моральних цінностей та поваги до прав дитини, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.