Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про встановлення факту родинних відносин та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 його сина ОСОБА_4 він зазнав моральних страждань та переживань. Син помер під час виконання трудових обов'язків на шахті «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (нині - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»), отримавши травму. Зі смертю сина він втратив саме найцінніше, що у них було: любов, турботу та підтримку. До теперішнього часу він переносить моральні страждання та переживання, усвідомлення того, що він ніколи більше в своєму житті не зможе побачити сина спричиняє додаткових моральних страждань та переживань, у зв'язку з чим порушено звичайний спосіб їх сімейного життя, оскільки втрата одного із членів сім'ї вимагає додаткових зусиль для організації життя іншого. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 250 тис. грн, яку просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач просив встановити факт родинних відносин з померлим сином, так як є розбіжності в написанні по батькові у свідоцтві про смерть ОСОБА_4 та його свідоцтві про народження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Встановлений факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 60 тис. грн на відшкодування моральної шкоди без утримання податків та обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

За свого життя ОСОБА_4 працював гірничим робітником очисного вибою на шахті «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» з 13 серпня 1985 року до ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання трудових обов'язків ОСОБА_4 був смертельно травмований, від чого загинув.

Відповідно до актів від 17 грудня 2004 року № 12 про нещасний випадок, пов'язаний виробництвом, та спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_2 о 14 год. 30 хв. на шахті «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», травма ОСОБА_4 настала внаслідок ведення вибухових робіт, що безпосередньо стало причиною його смерті.

Згідно з копією свідоцтва про смерть від 06 грудня 2004 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, причина смерті - сполучена травма голови, тулуба.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній собі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, задана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно виходив з того, що нещасний випадок з ОСОБА_4 є таким, що пов'язаний з виробництвом, що підтверджується відповідними актами про нещасний випадок, пов'язаний виробництвом, зазначені акти є дійсними, їх не оскаржено у встановленому законом порядку.

Суд вважав встановленим і таким, що підтверджується наявними у справі доказами, факт спричинення позивачу моральної шкоди в результаті смерті його сина ОСОБА_4 внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме: позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, та той негативний факт що батько ніколи не побачить свого сина та не відчує синової турботи, спілкування з ним, спричинені й інші негативні наслідки морального та психологічного характеру.

Визначаючи розмір моральної шкоди у 60 тис. грн, суд правильно врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини у справі і наслідки, що наступили, виходячи з роз'яснень Верховного Суду України, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами).

Суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача, відсутність доказів вини відповідача та відсутність протиправних дії з боку підприємства, які б знаходилися в причинному зв'язку із настанням нещасного випадку з ОСОБА_4

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд обґрунтовано відхилив апеляційну скаргу відповідача, яка, між іншим, містила доводи про те, що в даному випадку моральну шкоду повинен відшкодовувати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи унаслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім'ї Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачена.

На спростування доводів касаційної скарги відповідача слід зазначити, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 листопада 2013 року у справі № 6-120цс13, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Системний аналіз норм ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» свідчить про те, що вказаний Закон не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї. Такі відносини регулюються ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Таким чином, задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.О. Леванчук

І.К. Парінова