Справа № 428/5887/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне.

13.03.2007 року ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та фізична особа - резидент України - ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 011-12085-130307. Відповідно до пункту 1.1 вищевказаного Договору позивач (за Договором - Кредитор) зобов'язується надати відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 2998,24 грн. на умовах, визначених Договором. Відповідно до пункту 2.3 Договору, за користування Кредитом відповідач сплачує Кредитору проценти, виходячи зі ставки 12% в рік. Процентна ставка може змінюватись відповідно до умов Договору. Відповідно до пункту 2.5 Договору, за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує Кредитору плату в розмірі 2,75% в місяць. Розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості може змінюватись, відповідно до умов Договору. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 2998,24 грн., про свідчить меморіальний ордер № 8454793 від 13.03.2007 року. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок Кредитора в повному обсязі: суми Кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених Договором. Відповідач станом на 08.05.2015 року не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 4268,84 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 2998,24 грн., заборгованості за відсотками у сумі 198,75 грн., заборгованості за комісіями у сумі 1071,85 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, а також надала суду письмові заперечення на позов, в яких позовні вимоги не визнала та зазначила, що у січні 2007 року вона познайомилась із ОСОБА_2, який шляхом омани, примусом, чинячи на неї тиск, змусив оформити на себе декілька кредитних договорів на придбання мобільних телефонів у різних банківських установах. При цьому ОСОБА_2 переконав відповідача, що він особисто буде погашати кредити, тому вона була змушена погодитися, оскільки останній примусив її, висловлюючи на адресу відповідача погрози. З'ясувавши, що ОСОБА_2 не здійснює виплати за кредитними зобов'язаннями, вона звернулася з відповідною заявою до Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області, після чого за даним фактом у відношенні ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ч. 1, 2 ст.190 КК України. Згодом, вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.02.2008 року ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст.194, ст.ст.15-194 ч. 2 КК України. І хоча кримінальну справу в частині за фактом шахрайства було припинено, проте матеріали кримінальної справи № 1-46/08 містять в собі пояснення, явку з повинною, протоколи допиту останнього, де він підтверджує той факт, що він змусив відповідача шляхом тиску та погроз оформлювати на себе вказані кредити, та той факт, що він обіцяв їй їх сплачувати. Також відповідач просила застосувати строк позовної давності.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що 13.03.2007 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 011-12085-130307.

Відповідно до пункту 1.1 вищевказаного Договору позивач (за Договором - Кредитор) зобов'язується надати відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 2998,24 грн. на умовах, визначених Договором з метою придбання позичальником майна у сумі 2677,00 грн. та на оплату позичальником страхового платежу у розмірі 321,24 грн. за договором добровільного страхування життя.

Згідно із пунктом 1.2 вищевказаного Договору кредит надається на строк 12 місяців з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше 12 березня 2008 року.

Відповідно до пункту 2.3 вищевказаного Договору, за користування Кредитом відповідач сплачує Кредитору проценти, виходячи зі ставки 12% в рік.

Відповідно до пункту 2.5 вищевказаного Договору, за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує Кредитору плату в розмірі 2,75% в місяць.

Згідно із пунктом 3.6 вищевказаного Договору у разі порушення строків сплати платежів, які включають заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за ведення кредитної справи, позичальник сплачує на користь кредитора штрафні санкції на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із пунктом 3.6 вищевказаного Договору в разі порушення позичальником строків сплати платежів, кредитор має право нарахувати позичальнику та стягнути з останнього штрафні санкції (нестойку) в розмірі 1,00% від простроченої суми за кожен день прострочення. При цьому пунктом 6.5.1 вищевказаного договору встановлено детальний порядок нарахування такої неустойки.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, сплативши на користь ФОП ОСОБА_3 суму в розмірі 2677,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 8454793 від 13.03.2007 року. Факт виплати банком коштів за спірним договором також не заперечувався відповідачем.

Копією накладної № 3435 від 13.07.2007 року підтверджується, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_5 мобільний термінал NOKIA N73 вартістю 2677,00 грн.

Відповідач станом на 08.05.2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Згідно із розрахунком ціни позову, правильність якого не викликає у суду сумнівів, заборгованість за договором № 011-12085-130307 від 13.03.2007 року станом на 08.05.2015 року складає суму в загальному розмірі 4268,84 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 2998,24 грн., заборгованості за відсотками у сумі 198,75 грн., заборгованості за комісіями у сумі 1071,85 грн.

Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 чинив на неї тиск та шляхом омани, примусом та погрозами змусив оформити на ім'я відповідача договори кредиту, з огляду на таке.

Згідно із копією постанови державного обвинувача про зміну обвинувачення, винесеної помічником прокурора м. Сєвєродонецька Ткачук А.В. від 05.02.2008 року, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за епізодами № 1, 2, 3, 4 прокурором було вирішено від звинувачення відмовитись та виключити із обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_7 злочин по 1,2,3,4 епізоду, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України. Епізодом № 2 згідно вищевказаної постанови прокурора є події щодо укладення 13.03.2007 року договору кредиту ОСОБА_4

Відповідачем не було надано жодних доказів того, що ОСОБА_2 чинив на неї тиск, застосовував заходи примусу або погрози з метою укладення кредитного договору в його інтересах. Вирок суду про визнання ОСОБА_2 винним за фактом шахрайства у спірних кредитних правовідносинах - відсутній. Можливий факт передання майна (мобільного телефону) з боку ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 може свідчити про виникнення між вказаними особами цивільно-правових відносин, які регулюються статтями 759 (найм), 827 (позичка) або іншими статтями Цивільного кодексу України.

З копії вищевказаного кредитного договору вбачається, що відповідачем було підписано договір в цілому та кожен аркуш договору окремо. Отже це свідчить про те, що відповідач прийняв умови кредитного договору і погодився з ними.

Судом також встановлено, що при укладенні кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом, та був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно умов даного договору.

Отже, відповідач безпідставно посилається на той факт, що ОСОБА_2 шляхом омани, примусом, чинячи на неї тиск, змусив оформити на себе декілька кредитних договорів на придбання мобільних телефонів у різних банківських установах.

Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають.

Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити на підставі наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Відповідно до п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 із змінами та доповненнями, при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

З розрахунку ціни позову за договором № 011-12085-130307 від 13.03.2007 року, правильність якого не викликає у суду сумнівів, вбачається наступне:

- прострочена заборгованість за кредитом у сумі 2998,24 грн. виникла в період з 13.04.2007 року по 13.03.2008 року, при цьому з 13.03.2008 року сума заборгованості не змінювалась;

- заборгованість за відсотками у сумі 198,75 грн. виникла в період з 13.04.2007 року по 13.03.2008 року, при цьому з 13.03.2008 року сума заборгованості не змінювалась;

- заборгованість за комісією у сумі 1071,85 грн. виникла в період з 13.06.2007 року по 13.05.2008 року, при цьому з 13.05.2008 року сума заборгованості не змінювалась.

Позивач звернувся до суду із цим позовом лише у 2015 році, окремого договору про визначення строку позовної давності сторони не укладали, вказівка на строк позовної давності у спірному договорі відсутня, будь-яких обґрунтувань щодо пропуску строку позовної давності позивач не надав, хоча судом надсилалися та були отримані представником позивача письмові заперечення проти позову. Чинне законодавство України не містить заборони звернення до суду будь-яким юридичним особам, діяльність яких не припинена у встановленому законом порядку, у зв'язку із чим введення з 02.03.2015 року тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» не може бути поважною причиною пропуску строку позовної давності.

З огляду на викладене суд вважає, що оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту, а з часу закінчення строку дії договору відповідачем не вчинялося дій, які б свідчили про визнання нею свого боргу перед позивачем і строк позовної давності не переривався, то позивачем пропущено трирічний строк позовної давності.

У зв'язку із викладеним, належить відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд зазначає, що відповідачем не було надано доказів наявності у неї судових витрат по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д. Б. Баронін