Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалася з однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Заявами від 09 квітня 2012 року, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, сторони у справі підтвердили згоду на прийняття спадщини в рівних частках; на продаж спадкової квартири з розподілом коштів в рівних частинах; також не заперечували проти укладення договору оренди з наступним розподілом коштів порівну. 10 липня 2012 року державний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину спірної квартири.

У січні 2013 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 з грудня 2011 року здавала вище вказану квартиру в оренду, орендна плата склала 3000 грн. на місяць. На порушення досягнутої 09 квітня 2012 року домовленості відповідач не передавала йому Ѕ частку від орендної плати, чим завдала збитки. Крім того, ОСОБА_4 поміняла замки у спірній квартирі, тим самим перешкоджаючи у користуванні жилим приміщенням. Вказаними вище неправомірними діями відповідач завдала позивачеві моральної шкоди.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 частину отриманої нею орендної плати за квартиру в сумі 34500 грн. за період з 01 грудня 2011 року до 01 грудня 2013 року; відшкодувати 3000 грн. моральної шкоди; зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом вселення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, з урахуванням ухвали суду від 20 січня 2014 року про виправлення описки, у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частину отриманої орендної плати за квартиру в сумі 34500 грн. та понесені судові витрати 459 грн. 70 коп.; вселено відповідача у квартиру АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у позові, місцевий суд мотивував висновки тим, що позивачем не доведено факт укладення договору оренди спірної квартири та отримання відповідачем орендної плати 3000 грн. щомісячно, а також завдання йому моральної шкоди та вчинення ОСОБА_4 перешкод у користуванні жилим приміщенням. Крім того, на момент звернення до суду ОСОБА_3 не набув права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов в частині стягнення частини орендної плати та вселення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спадщина належить спадкоємцю з часу її відкриття, факт здачі житлового приміщення в оренду відповідачем не заперечувався. ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів на спростування розміру отриманої нею орендної плати.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна, виходячи з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалася з однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом є його діти - позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4

Заявами від 09 квітня 2012 року, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, сторони у справі підтвердили згоду на прийняття спадщини в рівних частках; на продаж спадкової квартири з розподілом коштів 50/50; також не заперечували проти укладення договору оренди з наступним розподілом коштів порівну.

10 липня 2012 року сторонам видані свідоцтва про право на спадщину за законом по Ѕ частині спірної квартири.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтями 1220, 1268 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і належить спадкоємцеві з часу її відкриття, яким є день смерті особи.

Установивши, що позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що право на спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_1, виникло у нього з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, а не з моменту реєстрації права власності на частку квартири, як помилково вважав суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що вимоги ОСОБА_3 про вселення підлягають задоволенню. Судом апеляційної інстанції в частині позовних вимог про вселення досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка. Зазначений висновок суду доводами касаційної скарги не спростовується.

Проте не можна погодитися з висновком апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення коштів та матеріальної шкоди, враховуючи наступне.

Згідно з частинами першою, другою ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1 ст. 810 ЦК).

За правилом частини 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Розмір плати за користування житлом відповідно до вимог частини першої ст. 820 ЦК України встановлюється у договорі найму житла.

Задовольняючи вимоги про стягнення частини орендної плати в сумі 34500 грн. за період з 01 грудня 2011 року до 01 грудня 2013 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 має право на половину орендної плати, отриманої відповідачем від здачі квартири в оренду, виходячи з суми 3000 грн. на місяць, так як інший розмір орендної плати відповідачем не доведений належними доказами.

Проте апеляційний суд, ухваливши таке рішення, не дослідив докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин: договору оренди жилого приміщення, строку його укладення, умов щодо оплати, обґрунтування розрахунку, який заперечувався відповідачем.

Крім того, апеляційний суд, стягнувши частину орендної плати, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, оскільки позивач звертався до суду про відшкодування збитків, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги статтями 22, 526, 527, 610, 611, 623, 1166 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Зокрема, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Розмір збитків доводить позивач. Разом з тим, як для задоволення позовних вимог про відшкодування збитків, так і стягнення моральної шкоди, необхідні елементи правопорушення та вина, що апеляційним судом не досліджувалось.

Крім того, апеляційним судом не дано належної правової оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, у тому числі борговим розпискам щодо погашення боргів спадкодавця; квитанціям про внесення плати за комунальні послуги. Не встановлено обставин щодо наявності чи відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, задовольнивши вимоги про стягнення 34500 грн. та залишивши в силі рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, не з'ясував всі обставини у справі, не дослідив докази та не надав їм належної правової оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог про стягнення коштів та моральної шкоди, і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська