АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/419/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А., на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», Черкаське відділення №44 «Віейбі Банк» ПАТ «Віейбі Банк» про стягнення вкладу, пені, збитків, інфляційних та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», Черкаське відділення №44 «Віейбі Банк» ПАТ «Віейбі Банк» про стягнення вкладу, пені, збитків, інфляційних та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 11 березня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу в національній валюті №75787/2014, на підставі якого він передав відповідачу грошові кошти на депозитний банківський вклад в розмірі 113500,00 гривень строком на 13 місяців, що підтверджується договором та квитанцією №432629 від 11.03.2014 року.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 договору відповідачем було відкрито два рахунки, а саме, вкладний рахунок № НОМЕР_1, що використовується для обліку вкладу та рахунок - кореспондент № НОМЕР_2, що використовується для перерахунку нарахованих процентів за збереження вкладу та на який може бути перерахований вклад по закінченню строку дії договору.

11.04.2014 року відповідач перерахував вклад із вкладного рахунку на рахунок - кореспондент для подальшої видачі даного вкладу.

В свою чергу, позивач в цей же день звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення йому коштів в сумі 112504,21 гривень за одним із варіантів: видати йому всю суму готівкою в касі відповідача або здійснити безготівковий переказ на його рахунок в АТ «ОТП Банк» відповідно до вказаних ним реквізитів.

Однак, відповідач, посилаючись на відсутність грошових коштів для повернення всієї суми вкладу, не виконав його вимоги 11 квітня 2014 року.

Впродовж з 11.04.2014 року по 26.05.2014 року відповідач частково через касу готівкою повертав його вклад по 500 -1000 гривень щодня. Станом на 23 червня 2014 року прострочена заборгованість по вкладу складає 94518,55 гривень. Згідно п.1.5 договору процентна ставка за вкладом з другого по тринадцятий місяць становить 10 відсотків річних. Заборгованість по сплаті відсотків з урахуванням їх розміру, встановленого п.1.5 договору становить 2301,10 гривень.

Відповідно до ст.ст.32.2, 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми прострочення платежу за кожний день прострочення, яка станом на 23.06.2014 року становить 8399,00 гривень.

Згідно із ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 23.06.2009 року інфляційні нарахування за час прострочення зобов'язання становлять 8200,83 гривень.

Крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем його вимоги від 11.04.2014 року щодо виплати вкладу, йому спричинені збитки.

11 .04.2014 року між ним та гр. ОСОБА_9 було укладено попередній договір, згідно умов якого між ними досягнуто домовленість щодо придбання ним до 19.04.2014 року автомобіля Mitsubishi Outlander,2007 року випуску, за ціною 115000,00 гривень.

Укладаючи вказаний попередній договір він сподівався, що найближчим часом отримає свій вклад.

В забезпечення виконання свого зобов'язання щодо розрахунків за вказаний автомобіль, він передав ОСОБА_9 завдаток в розмірі 20000,00 гривень.

У зв'язку із невиплатою відповідачем вкладу до 19.04.2014 року між ним та ОСОБА_9 було досягнуто домовленість перенести термін укладання основного договору купівлі - продажу автомобіля та розрахунків за цей автомобіль до 14.05.2014 року, однак і до цього часу відповідач не виплатив йому вклад.

Від ОСОБА_9 він отримав відповідь що завдаток в розмірі 20000,00 гривень залишається у нього в рахунок компенсації упущеної вигоди.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати завдані цим збитки, а сума збитків завданих позивачу становить 20000,00 гривень.

Також, у відповідності до ст.22 ЦК України просив суд стягнути і моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях і переживаннях через відсутність грошових коштів, необхідних в першу чергу для виконання власних зобов'язань, оскільки йому доводилося через день відвідувати відділення відповідача, щоб повернути хоча б якусь частину вкладу в розмірах 500 -1000 гривень щодня, що спричинило незручності та втрату часу, а крім того, він втратив завдаток в розмірі 20000,00 гривень. Також, позивач змушений був здійснювати пошук адвоката для отримання правової допомоги та нести у зв'язку з цим додаткові витрати. Розмір моральної шкоди оцінює в 10000,00 гривень. На правову допомогу адвоката ним сплачено 4 000 гривень.

А тому, просив суд стягнути з відповідача на його користь вклад в сумі 94518,55 гривень, відсотки за користування вкладом в сумі 2301,10 гривень, пеню в сумі 8399,00 гривень, інфляційні нарахування в сумі 8200,83 гривень, збитки в сумі 20000 гривень, моральну шкоду в сумі 10000 гривень, а всього 143419,48 гривень, а також просив суд стягнути на його користь і витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень.

14 жовтня 2014 року відповідач повернув частину вкладу за договором в сумі 15000 гривень, а тому, у зв'язку з цим, позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 22.10.2014 року на вказану суму, що становить суму вкладу 79518,55 гривень, яку й просив стягнути з відповідача на його користь.

Крім того, просив суд стягнути з відповідача на його користь пеню в сумі 16824,19 гривень, збитки в сумі 20000,00 гривень, інфляційні нарахування в сумі 10294,64 грн. та проценти за користування вкладом в сумі 4610,46 гривень станом на 25.09.2014 року, моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень, судові витрати за надання правової допомоги в сумі 4000 гривень.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_6 вклад за договором банківського вкладу «З любов'ю, VAB» Щомісячний №757870/2014 від 11.03.2014 року в розмірі 79518,55 гривень, відсотки за користування вкладом в розмірі 4610,46 гривень, інфляційні нарахування в сумі 10294,64 гривень, а всього 94423,65 гривень, стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_6 понесені витрати на надання правової допомоги в сумі 1700 гривень, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна М.А. , також, подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до відхилення, апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з наступних підстав.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що 11 березня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу в національній валюті №75787/2014, на підставі якого позивач передав відповідачу грошові кошти на депозитний банківський вклад в розмірі 113500,00 гривень строком на 13 місяців, що підтверджується договором та квитанцією №432629 від 11.03.2014 року ( а. с. 5 -6 ).

11.04.2014 року відповідач перерахував вклад із вкладного рахунку на рахунок - кореспондент для подальшої видачі даного вкладу позивачу.

Позивач ОСОБА_6 11 квітня 2014 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення йому коштів в сумі 112504,21 гривень за одним із варіантів: видати йому всю суму готівкою в касі відповідача або здійснити безготівковий переказ на його рахунок в АТ «ОТП Банк» відповідно до вказаних ним реквізитів ( а. с. 7).

Однак, відповідач, посилаючись на відсутність грошових коштів для повернення всієї суми вкладу, не виконав його вимоги 11 квітня 2014 року, а впродовж з 11.04.2014 року по 26.05.2014 року відповідач частково через касу готівкою повертав його вклад по 500 -1000 гривень щодня ( а. с. 15 - 18).

Крім того, 11 .04.2014 року між ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_9 було укладено попередній договір, згідно умов якого між ними досягнуто домовленість щодо придбання ним до 19.04.2014 року автомобіля Mitsubishi Outlander,2007 року випуску, за ціною 115000,00 гривень ( а. с. 8).

В забезпечення виконання свого зобов'язання щодо розрахунків за вказаний автомобіль, він передав ОСОБА_9 завдаток в розмірі 20000,00 гривень ( а. с. 9).

У зв'язку із невиплатою відповідачем вкладу до 19.04.2014 року між ним та ОСОБА_9 було досягнуто домовленість перенести термін укладання основного договору купівлі - продажу автомобіля та розрахунків за цей автомобіль до 14.05.2014 року, однак і до цього часу відповідач не виплатив йому вклад ( а. с. 11).

Від ОСОБА_9 він отримав відповідь що завдаток в розмірі 20000,00 гривень залишається у нього в рахунок компенсації упущеної вигоди ( а. с. 12).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено факт порушено умов договору, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

При цьому, апеляційним судом установлено, що Постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 N733 віднесено Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 N 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» розпочато процедуру виведення ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 21.11.2014 року по 20.02.2015 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 N 35 « Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВІЕЙБІ» продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВІЕЙБІ Банк» по 20 березня 2015 року (включно).

Частиною 1, 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 36 вищезазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а саме, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників (пункт 1 частини 6 вказаної статті).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таке ж визначення міститься у пункті 2.1 статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Відтак, на позивача ОСОБА_6 розповсюджується обмеження, встановлені пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду.

Частиною 6 вказаної статті уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Таким чином, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що у процесі ліквідаційної процедури визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за судординованим боргом.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення кредиторських вимог позивача ОСОБА_6 поза процедурою ліквідації, в іншій, ніж передбачено законом черговості, оскільки позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку, і дані обставини справи залишились поза увагою суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегією суддів відмічає, що на підставі, укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського рахунку, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо виконання розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Однак, в зв'язку з введенням у відповідача тимчасової адміністрації, останній не виконав свої зобов'язання щодо виконання розпорядження позивача про перерахування, зокрема не здійснив перерахування коштів за наданими позивачем заявами у повному обсязі.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач є кредитором за договором банківського рахунку щодо виконання відповідачем зобов'язань за зазначеним договором, зокрема щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимога позивача про перерахування залишку коштів, які знаходяться на його рахунку у відповідача, є саме вимогою кредитора та не може бути виконана відповідачем, в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А., підлягає до задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_6 до відхилення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, відповідно до положень ст.309 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А., - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», Черкаське відділення №44 «Віейбі Банк» ПАТ «Віейбі Банк» про стягнення вкладу, пені, збитків, інфляційних та моральної шкоди - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення вкладу, пені, збитків, інфляційних та моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :