Справа № 464/5157/13 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/3953/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л..

з участю секретаря Бадівської О.О

та з участю ОСОБА_2, представника Товариства з обмеженою

відповідальністю «ОСОБА_1 і К» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» про відшкодування шкоди, -

встановила:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К», в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 7811, 14 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 09 березня 2011 року в м.Львові на перехресті вулиць Хуторівка-Демнянська трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса марки «Богдан-091» (д.н.з. НОМЕР_1), який належить ОСОБА_2 та яким керував ОСОБА_5, та автомобіля НОМЕР_2 під його керуванням. Внаслідок ДТП автомобіль марки ГАЗ-3110 (д.н.з. НОМЕР_3) отримав технічні пошкодження. Розмір завданого матеріального збитку становить 7 811,14 грн.

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 7811 грн. 14 коп. та 229,0 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що є сумніви в обєктивності та неупередженості судді, оскільки суддя Борачок М.В. розглядав його заяву про перегляд заочного рішення суду від 09.07.2013 року. За наслідками розгляду заяви ухвалою від 28.08.2013 року, відповідачу було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду. Крім того, зазначає, що під час розгляду справи в порушення ст. 42 ЦПК України не були перевірені повноваження представника позивача по справі. Вважає, що розмір матеріальної шкоди визначений на підставі акту експертизи від 05 квітня 2011 року, який складено з грубим порушенням норм цивільного права. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення не повністю відповідає таким вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 липня 2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 7 811,14 грн. та судові витрати. В іншій частині позову відмовлено (головуючий Шашуріна Г.О.).

Вказане заочне рішення суду було предметом перегляду за заявою відповідача ОСОБА_2 Зазначену заяву вирішував суддя Борачок М.В., який постановив ухвалу від 28.08.2013 року, про залишення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення без задоволення (а.с.59-60).

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦПК суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанції, у перегляді справи Верховним Судом України, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09.07.2013 року апеляційним судом Львівської області скасовано 25.02.2014 року та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.07.2014 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 9.07.2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25.02.2014 року було скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.137-138).

Оскаржуване рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15.04.2015 року ухвалено суддею Борачок М.В, який брав участь у перегляді заочного рішення у даній справі, яке в подальшому було скасовано судом касаційної інстанції, що виключає його участь у новому розгляді справи з огляду на положення ч.1 ст. 21 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 п.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Судом установлено, що 29.03.2011 року на перехресті вулиць Хуторівка - Демнянська у м. Львові ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Богдан-091», порушивши Правила дорожнього руху, не врахував швидкості руху, дистанції з автомобілем, що рухався попереду, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4, під час якого даний автомобіль отримав механічні пошкодження, у зв'язку з чим позивачу завдано матеріальної шкоди.

Постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 10.06.2011 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки. Відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання такої шкоди працівником під час виконання своїх трудових обов»язків шкода відшкодовується роботодавцем (ст. 1172 ЦК)..

Як установлено судом автомобіль НОМЕР_5 належить відповідачу ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія даного транспортного засобу не була застрахована відповідно до Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», викладені обставини визнаються відповідачами.

З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2009 року між ПП ОСОБА_5 та ТОВ «ОСОБА_1 і К» укладено договір оренди транспортного засобу марки «Богдан 091» д.н.з. НОМЕР_6, термін дії договору до 20.05.1012 року (а.с.99). Відповідно до п.2 договору передача транспортного засобу в оренду здійснюється після підписання сторонами договору, про що складається акт прийому-передачі, який є невід»ємною частиною даного договору. При цьому відповідачами не надано доказів того, що ОСОБА_5, який не є власником автобуса «Богдан-091» д.н.з. НОМЕР_1, був уповноважений укладати договір оренди.

Не надано суду і доказів про те, що зазначений транспортний засіб був переданий ТОВ «ОСОБА_1 і К» відповідно до акту прийму-передачі.

Згідно з п.12 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає діяльність із надання послуг з перевезення пасажирів.

Згідно п.15 ст.15 цього Закону до ліцензій на надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом додаються ліцензійні картки на кожний автомобільний транспортний засіб.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «ОСОБА_1 і К» було виготовлено дві ліцензійні картки на транспортний засіб марки «Богдан-091» д.н..з. ВС 1924 СА, зокрема: ліцензійна картка серії АА № 508431, термін дії з 29.10.2009 року до 124.06.2010 року та ліцензійна картка серії АА № 672535, термін дії з 08.12.2011 року необмежений.

ДТП відбулося 19.03.2011 року, тобто у період часу, коли на даний транспортний засіб не була виготовлена ліцензійна картка, тобто ТОВ «ОСОБА_1 і К» не використовувало даний транспортний засіб у своїй господарській діяльності.

ДТП сталося з вини ОСОБА_5, який керував транспортним засобом марки «Богдан-091» д.н.з. НОМЕР_1. Відповідачами не доведено належними та допустимими засобами доказування перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з ТОВ «ОСОБА_1 і К». ОСОБА_5 керував автобусом марки «Богдан-091» д.н.з. НОМЕР_1 без документів, які підтверджують право керування вказаним транспортним засобом, тобто без достатньої правової підстави.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, з ТОВ «ОСОБА_1 і К» та з ОСОБА_5, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

За наведених обставин, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися власником транспортного засобу - відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до висновку № 142 експертного автотоварознавчого дослідження від 5.04.2011 року вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля НОМЕР_4, внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП становить 7 811,14 грн. (а.с.7-8).

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.11. 2014 року (а.с.157) було задоволено клопотання ОСОБА_2 та призначено по справі автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки ГАЗ-3110. д.н.з 003-86 ТС внаслідок ДТП, яка мала місце 29.03.2011 року. Ухвала суду від 12.11.2014 року залишена без виконання, у зв»язку з відсутністю оплати, яка була покладена на ОСОБА_2

Таким чином, на спростування висновку експертного автотоварознавчого дослідження ОСОБА_2 не надано жодних доказів. Тому на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 7 811,14 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 314 , ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 і К» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 7 811,14 грн. та 229,40 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ.

Головуючий М.М.Шандра

Судді:

ОСОБА_6

ОСОБА_7