Справа № 450/626/14 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/133/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Монастирецького Д.І., Шеремети Н.О.,

секретар - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Фінансова гільдія» на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року у справі за позовом Кредитної спілки «Фінансова гільдія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Райагробуд» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року в задоволенні позову Кредитної спілки «Фінансова гільдія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Райагробуд» про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду оскаржила СК «Фінансова гільдія».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Судом при ухваленні рішення неповно та необ»єктивно досліджено всі матеріали справи, неналежним чином надано юридичну оцінку доказам, які були представлені суду, тим самим порушено принципи повноти та об»єктивності розгляду судового спору.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки суду не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися.

Тому розгляд справи, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення такої, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За приписами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч зазначених вимог закону, позивачем не доведено перед судом обставин та не представлено належних доказів, передбачених ст. 57 ЦПК України, що підтверджують виконання позивачем п. п.1.1., 1.2 Кредитного договору № Б34 від 14.12.2011 року (а.с.5), відповідно до якого, Кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти у кредит Позичальнику у сумі 35 000 грн. 00 коп.; Кредитодавець зобов»язаний видати кредит Позичальнику протягом 5 робочих днів з дня підписання даного договору, але не раніше дня оформлення необхідного забезпечення виконання зобов»язання за цим договором та критично оцінив розрахунок заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем ( карточка платежів по гривневому кредиту) (а.с.4), оскільки такий не є належним доказом виконання позивачем зазначених вище умов кредитного договору № Б34 від 14.12.2011 року (а.с.5). Оскільки, відповідно до п.1.4 Кредитного договору № Б34 від 14.12.2011 року (а.с.5) належним доказом надання позивачу позивачем кредиту є заява позичальника про здійснення перерахунку кредитних коштів та документ на підтвердження банківської операції.

Всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачем не представлено доказів того, що КС « Фінансова Гільдія» зверталася до відповідачів із вимогами та виконала п. 3.3. Договорів поруки. Жодних доказів того, що позивач звертався до відповідачів із вимогами про повернення заборгованості суду не надано.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (п.8.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 14 грудня 2012 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору (додаток №1), погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Абзац другий пункту 24 із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 року.

Пред'явленням вимоги до поручителя є і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Встановлено, що 14.12.2011 року між КС «Фінансова гільдія» та членом кредитної спілки ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № Б34. За цим Договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти у кредит позичальнику у сумі 35000 грн. на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 34 % річних. Договір укладено строком на 12 місяців, що діє з 14 грудня 2011 року по 14 грудня 2012 року. Відповідач ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу здійснював сплату кредиту та процентів з порушенням графіку погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до Розрахунку погашення кредиту та нарахування відсотків заборгованість позичальника ОСОБА_2 за тілом кредиту за Кредитним договором №Б34 від 14.12.2011 року, станом на 10.02.2014 року становить 6678,02 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7707,30 грн., а всього 14 385,32 грн.

Будь-яких заперечень щодо отримання кредиту, або доказів на спростування суми заборгованості відповідачем ОСОБА_2 не подано.

А відтак, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 хибними. Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_2

Крім того, матеріалами справи встановлено, що згідно Договорів поруки № Б34 від 14 грудня 2011 року з поручителями - ОСОБА_3 та ТОВ «Райагробуд», поручитель бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2, що випливають з кредитного Договору № Б34 від 14.12. 2011 року між Кредитором та Боржником.

Пунктом 3.1. Договору поруки № Б34 від 14 грудня 2011 року передбачено відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої зобов'язання згідно кредитного договору № Б34 від 14 грудня 2011 року, які забезпечені порукою. Крім цього, згідно п.3.2 Договору поруки №Б34 від 14 грудня 2011 року поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника у повному обсязі.

Останній платіж згідно Додатку №1 до Кредитного договору мав бути сплачений 14 грудня 2012 року, позивач звернувся до суду з позовом 24 березня 2014 року, в той час як порука в силу вимог ст.559 ЦК України припинилась. Тому колегія суддів приходить до висновку, що суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів, а відтак у цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення лише частково відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ухвалення в цій частині нового рішення, про задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Фінансова гільдія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з з ОСОБА_2 в користь Кредитної спілки « Фінансова гільдія» 243 грн. 60 коп. ( двісті сорок три грн.. 60 коп.) судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 3, 4, ч. 2, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Фінансова гільдія» - задовольнити частково.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Кредитної спілки «Фінансова гільдія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Кредитної спілки «Фінансова гільдія» заборгованість за кредитним договором №Б34 від 14 грудня 2011 року в сумі 14 385 грн. 32 коп. (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят п»ять грн. 32 коп.), з яких 6 678 грн. 02 коп (шість тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 02коп.) - заборгованість за тілом кредиту та 7 707 грн. 30 коп. (сім тисяч сімсот сім грн. 30 коп.) - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Кредитної спілки «Фінансова гільдія» 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Монастирецький Д.І.

Шеремета Н.О.