З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2015 року м. Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Сидоренко І.О.
при секретарі Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 8 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Дана позовна заява мотивована тим, що 25.10.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався виготовити та встановити металопластикові вікна, а позивач був зобов'язаний прийняти роботу та оплатити вказані послуги. Загальна ціна договору становить 8000,00 грн. Під час укладання договору позивачем була здійснена передоплата в розмірі 6000,00 грн. 07.08.2013 року позивачем був здійснений остаточний розрахунок з відповідачем шляхом передання йому грошових коштів в сумі 2000,00 грн. При цьому була складена додаткова угода до договору, відповідно до якої відповідач повинен був виконати свої зобов'язання до 05.09.2013 року. Однак, до теперішнього часу дане зобов'язання не виконано, на численні звернення позивача відповіді не надійшло, грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. йому не повернуті.
Просить суд стягнути з ОСОБА_2 8000,00 грн., які були сплачені відповідно до укладеного договору та неустойку в розмірі 616800,009 грн. за 771 день прострочення виконання, згідно з п. 4.2 договору.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач.
Дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
25.10.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір, відповідно до якого замовник (позивач по справі ОСОБА_1.) доручив, а виконавець (ФОП ОСОБА_2) зобов'язався виконати роботи по виготовленню та установці вікон. Замовник зобов'язався оплатити та прийняти готові вироби та роботу.
Згідно з п. 2.1 договору загальна вартість виробів відповідача склала 8000,00 грн., а передплата, внесена позивачем на час підписання договору склала 6000,00 грн. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору замовник зобов'язався сплатити вартість замовлення в розмірі 8000,00 грн., а виконавець після виконання п. 3.1 договору зобов'язався виготовити та доставити виріб протягом 21 робочих днів.
Пунктом 4.2 договору передбачена відповідальність виконавця: в разі невиконання виконавцем пункту 3.2 договору з вини виконавця, виконавець зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 від вартості даного договору за кожний день прострочення.
Як видно з товарного чеку від 07.08.2013 року, позивачем було сплачено ще 2000,00 грн., тобто проведений остаточний розрахунок по вартості замовлення.
07 серпня 2013 року між сторонами укладена додаткова угода до договору від 25.10.2012 року, відповідно до якої пункт 3.1. договору викладений в новій редакції: «Замовник повністю сплатив вартість замовлення в розмірі 8000,00 грн.», а п. 3.2. викладений в такій редакції: «Після виконання п. 3.1. виконавець зобов'язується виготовити, доставити та встановити вироби протягом 21 робочого дня, тобто до 05.09.2013 року».
Однак, відповідачем дане зобов'язання не виконане, про що свідчать заяви позивача, з якими він звертався до ОСОБА_2, з вимогами про повернення суми внесеного платежу та про сплату неустойки у зв'язку з простроченням відповідача по виготовленню та встановленню вікон (від 30.11.2012 року, від 26.12.2012 року, від 15.05.2013 року, від 06.09.2013 року).
Крім того, позивач звертався за вирішенням даного питання до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області, про що свідчить відповідь заступника начальника інспекції від 02.10.2013 року № 05-2350-1.
Таким чином, суд доходить до висновку, що виконання вищезазначеного договору від 25.10.2012 року не відбулося з вини відповідача. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Стаття 509 ЦК України визначає поняття зобов'язання та говорить про те, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.(ст. 614 ЦК України).
Частиною 1 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що виконання даного договору не відбулося з вини виконавця (відповідача по справі), а тому, розглядаючи дану справу в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 8000,00 грн., сплачених позивачем як вартості замовлення, підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до п. 4.2 договору в разі невиконання виконавцем умов договору, він зобов'язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості даного договору за кожен день прострочення. При цьому суд приймає до уваги, що в п. 4.2 Договору зазначено, що розмір неустойки становить 0,1, тобто без зазначення того, що неустойка вимірюється у відсотках. Однак, суд приймає до уваги законодавче визначення поняття неустойки, викладеного в ст. 549 ЦК України, а саме: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен був передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання», та вважає, що розмір неустойки необхідно вимірювати у відсотках.
В судовому засіданні встановлена та обставина, що дане зобов'язання повинно було бути виконано до 05.09.2013 року. Тобто, 06.09.2013 року має місце порушення виконання зобов'язання з боку відповідача, а тому, є підстави для застосування для відповідача відповідальності, у вигляді стягнення неустойки, передбаченої п. 4.2 договору.
Таким чином, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
Частиною 2 статті 88 ПК України зазначено що, у разі звільнення сторони, на користь якої ухвалено рішення, судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Виходячи з наведеного, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 487,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК, ст.ст. 509, 526, 610, 614 ЦК України, ст. ст. 10, 22 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду І.О.Сидоренко