Номер провадження 2/754/4198/15
Справа №754/9593/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
при секретаріСолодухіній Н.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом з вимогою до відповідачів ПАТ «СК «Скайд», ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року позовні вимоги до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилаються на те, що 08.01.2015 року, керуючи автомобілем «ВАЗ 2106» д/н НОМЕР_1, по пр. Маяковського, 69 в м. Києві, ОСОБА_5 допустив наїзд на припаркований автомобіль «Форд» д/н НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, а право керування належить ОСОБА_4 Внаслідок зіткнення автомобіль «Форд» було пошкоджено. Постановою Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_5 визнано винним, зокрема, у скоєнні зазначеного ДТП. На момент ДТП відповідальність ОСОБА_5 застраховано в ПАТ «СК «Скайд». Позивачем 1 до страхової компанії було подано заяву про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП та надано документи, що підтверджують спричинену шкоду. У відповідності до звіту про визначення вартості матеріального збитку, замовленого ПАТ СК «Скайд» розмір збитку складає 13 877, 98 грн. Однак страховиком страхове відшкодування добровільно не виплачується, зокрема, надіслано письмову відмову з посиланнями на вчинення ОСОБА_5 навмисних дій, що призвели до ДТП. Не погоджуючись з зазначеним, та на підстав того, що спричинена ним шкода не була відшкодована, просять стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 13 877, 98 грн.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені обставини, при цьому зазначили, що дії ОСОБА_5 щодо пошкодження їх автомобіля не можна вважати навмисними, оскільки умисні дії вчинені останнім спрямовані на невиконання вимог працівників ДАІ з метою переховування та уникнення в подальшому юридичної відповідальності, а зіткнення з автомобілем «Форд» суперечило меті ОСОБА_5, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, зокрема, поясненнями останнього, наданими при складанні зазначеного протоколу, та постановою Деснянського районного суду м. Києва.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що дії ОСОБА_5 щодо скоєння ДТП були навмисними, що у відповідності до підпункту 37.1.1 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено.

08.01.2015 року, керуючи автомобілем «ВАЗ 2106» д/н НОМЕР_1, по пр. Маяковського, 69 в м. Києві, ОСОБА_5 здійснив розворот через подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, при цьому не виконав вимогу працівників міліції про зупинку транспортного засобу, завчасно поданого за допомогою світлового жезла та свистка, після чого в ході переслідування, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості і допустив наїзд на припаркований автомобіль «Форд» д/н НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, після чого здійснив зіткнення з автомобілем ДАІ «Тойота» д/н НОМЕР_3. Крім цього, керував автомобілем в стані наркотичного сп'яніння.

Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-2, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.08.2014 р. цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП застрахована в ПАТ «СК «Скайд».

26.03.2015 року ОСОБА_3 звернулась з заявою до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Листом від 18.05.2015 р. відповідач повідомив позивача 1 про відсутність правових підстав для виплати їй страхового відшкодування, у зв'язку з тим, що дії ОСОБА_5 при скоєнні ДТП були навмисними.

Тобто, відповідач страхову виплату не провів.

У відповідності до Звіту №1674 від 12.01.2015 р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Форд» д/н НОМЕР_2, замовником якого є відповідач, вартість матеріального збитку складає 13 877, 98 грн.

Оскільки ОСОБА_5 має Поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров»ю, майну третьої особи.

Страховиком в даному випадку є відповідач.

Щодо посилань представника відповідача на правомірність відмови у виплаті позивачу 1 страхового відшкодування на підставі того, що дії страхувальника носили навмисний характер щодо спричинення ДТП, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

У відповідності до підпункту 37.1.1. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону.

Виною страхувальника є відношення страхувальника до своєї протиправної поведінки і її можливих наслідків, що може спричинитися до завдання шкоди. Розрізняють вину двох видів: навмисні дії і необережність. Остання, у свою чергу, поділяється на просту і грубу необережність. Наявність навмисної дії або грубої необережності може бути підставою для повного або часткового звільнення страховика від його обов'язків з виплати страхового відшкодування.

Під простою (легкою) необережністю розуміють таке ставлення особи до своєї поведінки, коли вона не передбачала і не бажала таких наслідків, які фактично настали, хоча, виходячи із конкретних обставин, об'єктивно могла і зобов'язана була їх передбачити.

Груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала і ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути.

Відповідно до ч.1 ст.64 цього Кодексу письмовими доказами є будь-які документи акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В матеріалах справи відсутні докази кваліфікації дій ОСОБА_5, спрямованих на настання страхового випадку, як навмисні (або як грубу необережність), зокрема, рішення, вироку чи постанови суду та інші докази.

У відповідності до пояснень, наданих ОСОБА_5 при складанні протоколів про адміністративні правопорушення від 08.01.2015 р., останній здійснив розворот через подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, при цьому не виконав вимогу працівників міліції про зупинку транспортного засобу, завчасно поданого за допомогою світлового жезла та свистка, через те, що злякався і не має водійського посвідчення, а зіткнення скоїв через те, що не встиг загальмувати.

У відповідності до підпункту 37.1.1. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку.

Тобто, навмисні дії спрямовані на настання саме страхового випадку.

З огляду на викладене вище, у суду відсутні підстави кваліфікувати дії ОСОБА_5 як навмисні, або як грубу необережність у відношенні до скоєння останнім зіткнення з автомобілем позивача 1, оскільки останній не бажав настання саме зазначених наслідків своїх дій, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано іншими доказами.

Зокрема, відсутні докази, що зазначені дії останнього були спрямовані саме на настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, а саме порушив положення цивільно - процесуального законодавства, якими визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначено, що при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 13 877, 98 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 979, 980, 981, 982, 983, 984, 985, 988, 990, 991 ЦК України, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 13 877,98 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон