СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ районний суд м. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акваріум» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою трудової книжки, середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення та сплатити необхідні внески до Пенсійного фонду України, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який як вбачається із матеріалів справи неодноразово уточнювався як шляхом збільшення, так і зменшення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається з урахуванням її представника в судовому засіданні на наступне.

Так, 01.12.2006 відповідно до наказу №06/135к ТОВ «Акваріум» прийняв на роботу ОСОБА_1 на посаду начальника відділу реклами.

06.04.2009 відповідно до наказу №78 ТОВ «Акваріум» звільнило ОСОБА_1 з посади начальника відділу реклами за власним бажанням.

Позивач акцентує увагу на тому, що всупереч норм діючого законодавства її відповідач не ознайомив із наказом про звільнення та не видав трудову книжку, що лише 09.09.2014 відповідач повідомив її про можливість прибути і забрати трудову книжку, довідку про заробітну плату за 6 місяців та повного розрахунку.

Вищенаведені документи позивач отримала взагалі 21 жовтня 2014 року, також розрахунок в сумі 1300, 81 грн.

В таких діях відповідача позивач вбачає порушення норм трудового законодавства, наполягаючи на тому, що відповідач був зобов`язаний повідомити її про можливість отримання трудової книжки поштою, проте цього не зробив, саму трудову книжку поштою не відправив, а вручив її позивачу лише за спливом більше 5 років.

Наведені обставини дають, на думку позивача, їй підстави вимагати стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою у видачі трудової книжки за період з 06.04.2009 по 21.10.2014 в сумі 101 619,24 грн.

Посилаючись на п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому випадку є день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ та вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п.2.10 цієї Інструкції.

Таким чином позивач просить суд зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення позивача саме 21 жовтня 2014 року із внесенням до трудової книжки відповідного запису з відрахуванням внесків до Пенсійного фонду України за весь час вимушеного прогулу.

Також позивач стверджує, що за час своєї роботи у відповідача остання перебувала у відпустці лише 1 раз - 6 календарних днів за період роботи з 01.12.2007 по 01.12.2008. Будь-яких заяв самого позивача чи відповідних наказів відповідача бути не може, що засвідчує, на думу позивача той факт, що позивачу не було в повній мірі проведено компенсацію за всі дні невикористаної відпустки.

Одночасно заявлено вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 118 811,84 гр. станом на 17 серпня 2015 року, застосовуючи положення ст. ст. 116, 117 КЗпПУ.

Необхідність стягнення з відповідача на свою користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 516,42 грн. мотивована посиланням на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Вищенаведені порушення норм трудового законодавства, за переконанням позивача, призвели її до моральних страждань, які обумовлені тим, що без трудової книжки вона не могла працевлаштуватися, відтак отримувати гідну заробітну плату, втратила можливість врахування її стажу роботи для призначення пенсії тощо. Позбавлена можливості встати на облік осіб у відповідний центр зайнятості. Крім того, сама сума моральної шкоди, в яку позивач оцінює свої страждання, викликана тим, що, як зауважує позивач тривалий час відбувалися ці порушення (а.с.149-157, 204)

Представник позивача під час розгляду справи зазначала, що останнім робочим днем позивача було 06.04.2009 року. В цей день вона прийшла і написала заяву про звільнення за власним бажанням. Як пояснює представник, позивач усно домовилася із керівником ТОВ «Акваріум» про те, що вона там більше працювати не буде, оскільки мав місце якійсь конфлікт.

Крім того, представник позивача категорично заперечувала той факт, що сама ОСОБА_1 зловживала своїми правами і навмисно не приходила за трудовою книжкою, щоб потім отримати велику компенсацію, пояснити ж чому протягом більше ніж 5 років позивач не цікавилася де знаходиться її трудова, равно як і чому вона не прийшла щоб отримати повний розрахунок при звільненні, не змогла, наполягаючи на тому, що направити трудову книжки і виплатити всі належні суми це є обов`язком виключно для відповідача у справі.

Представники відповідача під час розгляду справи заперечували проти задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю, зазначали, що дійсно позивача було звільнено за власним бажанням в той день, коли вона написала відповідну заяву, проте обумовлено це було тим, що були виявлені певні факти шахрайства з її сторони. Відтак вона запропонувала керівнику ТОВ «Акваріума» своє звільнення в цей же день, але за власним бажанням, щоб «не давати справі ходу».

Представники відповідача наполягають на тому, що сама ОСОБА_1 відмовилася від ознайомлення із наказом про звільнення і від отримання на руки трудової книжки та повного розрахунку при звільненні, оскільки відразу пішла, про що представниками відповідача було складено відповідний акт. В той же час обов`язок звернутися із заявою про видачу трудової книжки відповідач покладає саме на позивача і на цьому окремо акцентує увагу, що позивач протягом 5 років до них не зверталася, а направити поштою трудову книжку вони не мали змоги, оскільки відповідного розпорядження позивач також їм не надавала.

Представники відповідача визнають, що лише 03.09.2014 позивач звернулася до ТОВ «Акваріум» із заявою про видачу трудової книжки, в якій також зазначила про своє бажання отримати повний розрахунок при звільненні. В свою чергу, листом від 09.09.2014 ТОВ «Акваріум» повідомило позивача про необхідність прийти і отримати все вищеперераховане. Окремо представники відповідача акцентують увагу на тому, що повний розрахунок при звільненні був нарахований ще 06.04.2009 в день звільнення, але виплачений не був через неявку позивача.

Посилаючись також на вищезазначену Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників представники відповідача стверджують про відсутність вини власника або уповноваженого ним органу в затримці видачі трудової книжки, навпаки звертають увагу на зловживання саме з боку позивача у справі.

Також представники відповідача просять суд врахувати ту обставину, що позивач все ж таки працювала протягом зазначених 5 років в «Центрі духовного розвитку «Мудра» сертифікованим фасилітатором модальностей «Духовна психологія», «Терапія інверсивною хвилею», «Життя в п`ятому вимірі», «Активація сексуальної енергії» Стіва Ротера, а також «Квітка життя» Друнвало Мельхиседека, за що отримувала грошову винагороду.

Представники відповідача наводять роз`яснення, викладені в Постанові ПВСУ від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та Рішення КСУ від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпПУ, згідно яких при одному звільненні неможна одночасно застосовувати ст.117 та ч.5 ст.235 КЗпПУ.

Щодо компенсації за невикористану відпустку, то представники відповідача наполягали на тому, що і ці зобов`язання ТОВ «Акваріум» перед ОСОБА_1 виконало 21.10.2014 року. В грудні ж 2014 року було складено акт знищення документів, які могли підтвердити зазначені обставини про використання позивачем відпустки під час роботи в ТОВ «Акваріум» і передано до Національного архівного фонду.

Підсумовуючи викладене, представники відповідача відзначили, що оскільки ніякого порушення трудових прав позивача відповідач не допустив, то і підстав для стягнення моральної шкоди немає (а.с.78-88)

В судове засідання 16 жовтня 2015 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. В той же час, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Щодо відповідача, то представники відповідача подали через канцелярію суду «додаткові пояснення», проте жодного застереження щодо розгляду справи без їх відсутності не зробили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.213 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, сама сторонам розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово подавала різноманітні заяви, в яких уточнювала свої позовні вимоги, як шляхом збільшення, так і шляхом зменшення. Більше того, деякі з таких заяв не виглядають як заяви в розумінні ст.119 ЦПК України, а містять лише певний розрахунок, написаний власноручно стороною у справі.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, суд через неявку позивача та її представник позбавлений можливості з`ясувати на даний момент, який предмет позову і в якому обсязі підтримує позивач, а в якому ні.

Більше того, заслуговує на увагу і зміст пояснень представника позивача в судовому засіданні, яка на запитання представників відповідача здебільшого не змогла надати відповідь через свою саме як вона зазначила «необізнаність» по фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення, розгляд справи може бути відкладено. Викликати позивача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати явку позивача обов`язковою.

На підставі викладеного та керуючись ст.164 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати явку позивача ОСОБА_1 обов`язковою для дачі особистих пояснень.

Розгляд справи відкласти до 18 листопада 2015 року до 09.00 години.

В судове засідання викликати сторони.

Копію ухвали направити позивачу у справі.

Суддя В.С. Кицюк