Справа № 301/1346/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі : Рогач О.Я..,

з участю : представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_1, на рішення Іршавського районного суду від 04 серпня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» пред'явило до ОСОБА_2 позов про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 22.08.2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» (змінено найменування на ПрАТ«Лізинг інформаційних технологій») та ОСОБА_2 було укладено договір №120229022 (далі -Договір), згідно якого останньому було надано в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, а саме: системний блок ІТсomp0011(Intel Core15-2400/ASUS P8PG7 PR0/20448Mb/GeForct 210 51Mb/1000Gb/GeForce 210512Mb/DVD-RW) на загальну суму 8105 грн. 14 коп.

Згідно п. 2.1 Договору умови, за якими ІТ-обладнання , інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaseIT. Відповідачем обрано цей пакет, Десятка, умовами якого є:

платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів ): 10%;

вид договору - фінансовий лізинг;

кількість місячних лізингових платежів ( крім першого)-9;

розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами;

перехід права власності - виплата повної вартості обладнання.

Також п.6.2 Правил отримання ІТ-обладнання (а.с. 7-13) визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту , і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeastIT строку.

На підставі акту приймання-передачі майна №120229022 від 22.08.2011 року ОСОБА_2 було передано ІТ-обладнання, вартість якого становить 8105,14 грн. Згідно умов договору, розрахунок за поставлене обладнання необхідно було провести наступним чином: один платіж у розмірі 810,51 грн. та ще 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.

Відповідач зобов'язувався сплачувати платежі у загальній сумі 8105,14 грн. в такому порядку:

перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів, тобто 810,51 грн.;

та ще 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця по 810,51 грн.

Однак, взяті на себе зобов'язання згідно вказаного договору ОСОБА_2 належним чином не виконував, сплатив лише 4321,01 грн., з яких було зараховано 1849,80 грн. на погашення плати за прострочення щомісячних платежів та 2395,37 грн. на погашення місячних орендних платежів, і станом на 26.06.2015 року його заборгованість перед ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» становила 48055,12 грн., що складається з: 5709,77 грн. компенсації вартості наданого обладнання, 42345,35 грн. плата за прострочення щомісячних платежів, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також стягнути понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду від 04.08.2015 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» 48055,12 грн. заборгованості, з яких: 5709,77 грн. - компенсація вартості наданого обладнання, 42354,35 грн. - плата за прострочення щомісячних платежів та судовий збір в розмірі 485,56 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, представником ОСОБА_1, що діє в інтересах відповідача, подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати судове рішення від 04.08.2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 11419,54 грн., з яких 5709,77 грн. - сплата щомісячних орендних платежів та 5709,77 грн. - плата за прострочення щомісячних платежів. При цьому вказує на те, що судом не застосована спеціальна позовна давність в один рік при стягненні пені та не застосовано положення ст. 551 ЦПК України.

В свою чергу ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» надало суду заперечення на апеляційну скаргу, подану відповідачем, згідно яких не погоджуються з доводами апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні, залишивши рішення Іршавського районного суду від 04.08.2015 року без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на доводи наведені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, що не перешкоджає суду на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянути справу в його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає скаргу такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді

першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 22.08.2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» (змінено найменування на ПрАТ«Лізинг інформаційних технологій») та ОСОБА_2 було укладено договір №120229022, згідно якого останньому було надано в оренду на умовах фінансового лізингу вищевказане обладнання.

Факт виконання ПрАТ«Лізинг інформаційних технологій» умов договору стверджується актом приймання-передачі майна №120229022 від 22.08.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_2 було передано системний блок ІТ сомр 0011, вартістю 8105,14 грн.

Згідно п.2.1 договору та п. 6.2 Правил, відповідач зобов'язувався сплачувати платежі у загальній сумі 8105,14 грн., в такому порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів, 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20 числа кожного місяця.

Належним чином відповідачем не виконувались умови договору щодо своєчасного та повного повернення коштів за поставлене обладнання, що призвело до

виникнення заборгованості, яка станом на 26.06.2015 року становить 48055,12 грн., з яких: 5709,77 грн. - компенсація вартості наданого обладнання, 42354,35 грн. - плата за прострочення щомісячних платежів

Вищезазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строку та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

На підставі зазначеного, враховуючи, що ПрАТ«Лізинг інформаційних технологій» були виконані всі прийняті на себе зобов'язання за договором № 120229022 від 22.08.2011 року, в повному обсязі, а відповідачем умови щодо своєчасного повернення коштів за поставлений товар у встановленні договором терміни, відповідно до графіку, не виконується та заборгованість не погашена, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заборгованість підлягає стягненню з відповідача, в тому числі і неустойка.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд дійшов до обґрунтованого висновку щодо права ПрАТ«Лізинг інформаційних технологій» на стягнення суми заборгованості за вказаним договором, проте висновки суду у частині визначення розміру неустойки неможливо вважати правильними.

Відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

П. 14.2. Правилами, які є невід'ємною частиною договору №120229022 від 22.08.2011 року передбачено, що у разі несвоєчасної сплати клієнтом нарахованого платежу, клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата

оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає

дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT (а.с.7-12).

Суд першої інстанції у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України, стягуючи на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» плату за прострочення платежу у розмірі 42345,45 грн. не врахував, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, не обговорив питання про зменшення розміру неустойки, відповідно до правил ч. 3 ст.

551 ЦК України, не взявши до уваги, що представник відповідача надав суду заперечення на позовну заяву, в якому просив зменшити розмір неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. ст. 1054,1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Як вбачається з структури грошових нарахувань та надходжень № від 26.06.2015 року, ОСОБА_2 всього сплачено 4321,01 грн., з яких 2395,37 грн. - місячні платежі та 1849,80 грн. - погашення плати за прострочення щомісячних платежів.

З урахуванням ступеню виконання основного зобов'язання за вказаним договором, а також відсутності підстав вважати про наявність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання ОСОБА_2 на загальну суму 4321,01 грн., колегія суддів, відповідно до правил ч. 3 ст. 551 ЦК України, вважає можливим зменшити розмір пені, нарахованої позивачем, на чому наполягав представник відповідача у судовому засіданні.

Вирішуючи питання щодо суми, на яку може бути зменшено нараховану позивачем пеню, колегія суддів, враховуючи обставини справи, а також правило співмірності та загальні принципи розумності та справедливості, вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру основного боргу.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права в частині стягнення пені, що призвело до неправильного висновку щодо розміру пені, стягнутої з відповідача на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.304, п.3 ч.1 ст.307, 313, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду від 04 серпня 2015 року в частині стягнення суми плати за прострочення щомісячних платежів змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» 5709 грн. 77 коп. (п'ять тисяч сімсот дев'ять гривень 77 коп.) за прострочення щомісячних платежів.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :