АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/2081/15-ц Головуючий суддя І інстанції Савченко Д. М.
Провадження № 22-ц/790/7053/15 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права володіння чужим майном
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулись до суду із позовом, в якому просять витребувати від ОСОБА_3 легковий автомобіль марки «NISSAN MAXIMA» 2002 року випуску, сталевого кольору, тип кузову: легковий седан, держ. номер НОМЕР_1, номер двигуна: НОМЕР_4 В, номер кузову: НОМЕР_5, тех. паспорт: НОМЕР_6, свідоцтво НОМЕР_7, а також юридичні документи до вищевказаного автомобіля (технічний паспорт, довіреність, страховка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1), стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., судові витрати в розмірі 160,00 грн., 50 грн., зі сплати судового збору за моральну шкоду, 120 грн. за виготовлення позовної заяви, а всього 330,00 гри.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 21.07.2007 за рахунок сумісних коштів ними був придбаний легковий автомобіль марки «NISSAN MAXIMA», випуску 2002 року, сріблястого кольору, тип кузова: легковий седан - в, первинний державний номер НОМЕР_2. номер двигуна: НОМЕР_4 В, номер кузова: НОМЕР_5, тех. талон НОМЕР_8. св-во НОМЕР_9. 06.08.2012р.

06.08.2011 року позивачами видано довіреність ОСОБА_6 з правом користуватися та розпоряджатися від їх імені вказаним автомобілем. Довіреність видана строком до 19 грудня 2014 року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 умов домовленості позивачами 22.08.2012 року подано заяву нотаріусу про скасування довіреності, однак автомобіль ОСОБА_6 не повернув. Як стало відомо позивачам, спірним автомобілем без належних правових підстав продовжує користуватися відповідач ОСОБА_3, яка ухиляється від повернення автомобіля власникам, чим порушує їх цивільні права.

Внаслідок тривалого неповернення відповідачем автомобіля позивачам заподіяно моральну шкоду, яку вони оцінюють у 5 000 грн.

Відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву до позивачів, в якій вона просить визнати її добросовісним набувачем автомобіля «NISSAN MAXIMA». 2002 року випуску, держ. номер НОМЕР_1, та визнати за нею право власності на вказаний автомобіль.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначила, що 20.12.2011 року на підставі відплатного правочину купівлі-продажу, укладеного між нею і ОСОБА_6, вона стала власником автомобіля «NISSAN MAXIMA», 2002 року випуску, держ. номер НОМЕР_3. Автомобіль придбано за суму, еквівалентну 10 000 доларів США.

20.12.2011 р. ОСОБА_6 видав на ім'я відповідача нотаріально посвідчену довіреність з правом користування та розпорядження вказаним автомобілем. Па момент придбання автомобіля ОСОБА_6 володів ним на підставі угоди купівлі-продажу. вчиненої ним з позивачами, на підставі чого позивачами було надано на ім'я ОСОБА_6 довіреність від 19.12.2011 року.

Оскільки відповідач є добросовісним набувачем спірного автомобіля, просить визнати за нею право власності на вказаний автомобіль.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові, проти зустрічного позову заперечували у зв'язку з його необґрунтованістю.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав його необґрунтованості, просили у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5. Витребувано у ОСОБА_3 автомобіль, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовити у повному обсязі, а її зустрічний позов - задовольнити в повному обсязі. При цьому вона послалася на те, що рішення незаконне, необгрунтоване, винесено з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідає висновкам суду та обставинам справи, крім того судом необгрунтовано стягнуто з неї судові витрати.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, як це передбачено ч. 1 ст. 244 ЦК України.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Судом правильно та відповідно до наявних у справі належних і допустимих доказів встановлено, що позивачі є власниками автомобіля «NISSAN MAXIMA», 2002 року випуску, металевого кольору, державний номер НОМЕР_1.

19.12.2011 року позивачами було видано довіреність ОСОБА_6, яка посвідчена приватним нотаріусом Молодчим І.О., на право користування та розпорядження спірним автомобілем, зі строком дії до 19.12.2014 року.

20.12.2011 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 укладено письмовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з яким ОСОБА_6 продав, а покупець придбав автомобіль «NISSAN MAXIMA», 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, за суму еквівалент 10 000 доларів США (.а.с. 78). При цьому в той же день ОСОБА_6 у порядку передоручення видав ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність із правом користування та розпоряджатися спірним автомобілем.

Листом від 22.08.2012 року № 13/01-16 приватний нотаріус Молодчий І.О. повідомив органи Державтоінспекції про скасування ОСОБА_4 і ОСОБА_5 довіреності від 19 грудня 2011 року на ім'я ОСОБА_6 на розпорядження від їх імені спірним автомобілем.

Згідно з висновком про вартість майна від 21 липня 2015 року, вартість спірного автомобіля складає 104 900,00 гри. (а.с. 159).

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України, яка передбачає необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів. Відповідно до п.4 зазначеної Постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділу ДАІ.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що позивачі підтвердили своє право власності на спірний автомобіль, після скасування ними довіреності на право користування цим автомобілем останній користувач втратив таке право, а ОСОБА_3 хоча і уклала з ОСОБА_6 20.12.2011 року у простій письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля, однак з огляду на відсутність державної реєстрації цього договору у передбаченому вказаним законодавством в органах ДАЇ порядку і не отримала на нього правовстановлюючі документи, право власності на спірний автомобіль до відповідачки не перейшло і залишилося за позивачами.

Стаття 210 ЦК України передбачає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Оскільки вказаний договір купівлі-продажу автомобіля від 20.12.2011 року не пройшов необхідної в таких випадках державної реєстрації, то відповідно до вказаної норми матеріального права він не є вчиненим. При цьому відповідач втратила передбачені довіреністю правові підстави для користування спірним автомобілем, доводи скарги з цього приводу є безпідставними і тому колегія суддів погоджується з висновками районного суду, які є законними, обґрунтованими і доводами скарги не спростованими.

За відсутності належних підстав у відповідача на отримання спірного автомобіля у власність, відповідно до ст. 1212 ЦК України вона вправі захистити своє право на повернення переданих за договором від 20.12.2011 року грошових коштів.

Що стосується судового збору, то районний суд помилково стягнув зі ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 1534,44 грн. Суд не з?ясував, що згідно до наявної в матеріалах справи квитанції ПАТ «Мегабанк» № 13_12 від 24.07.2015 року вона вже сплатила судовий збір, яким окладається її зустрічний позов в сумі: 243,60 + 805,40 = 1049 грн. (а.с. 108, 139). Оскільки позивач сплатила судовий збір лише в сумі 320 грн., то відповідно до ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_3 районному суду необхідно було стягнути недоплачений позивачем судовий збір в дохід держави з урахуванням дійсної вартості спірного автомобіля, діючої на той час 1% ставки судового збору, і частково сплаченої позивачем суми судового збору: 1049 - 320= 729,00 грн.

В частині стягнення судового збору рішення районного таким чином не відповідає вказаній нормі ЦПК України і тому з передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав підлягає відповідній зміні, із ухваленням нового рішення.

В іншій частині суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і тому колегія суддів апеляційного суду з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно необхідності повністю скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року - змінити.

Зменшити розмір стягнення зі ОСОБА_3 судового збору на користь держави з 1534,44 грн. - до 729 грн.

В іншій частині рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: