Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 325/502/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пантилус О.П.
Провадження № 22-ц/778/4558/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року у справі за позовом прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор Приазовського району Запорізької області, який діє в інтересах держави в особі головного управління Держземагенства у Запорізькій області, звернувся із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 10.12.2009р. відповідачу, та витребувати у неї на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 0,1200 га, вартістю 3725,18 гривень, яка розташована на території Ботіївської сільської ради Приазовського району за межами населеного пункту.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий відповідачу на підставі пунктів 5, 6, 8, 9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009р. "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку", які постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. у справі № 908/2284/13 визнані недійсними, в зв'язку з чим цей державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка на підставі ст. 387 ЦК України витребуванню на користь головного управління Держземагенства у Запорізькій області, яке відповідно до ст. 122 ЗК України є органом, уповноваженим здійснювати на розпорядження спірною земельною ділянкою сільськогосподарського призначення.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року

позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2 10 грудня 2009 року.

Витребувано у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1200 га. вартістю 3725,18 гривень, розташовану на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області за межами населеного пункту (кадастровий номер НОМЕР_2), на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області (код ЄДРІІОУ 38461250).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позову прокурора Приазовського району Запорізької області, який діє в інтересах держави в особі головного управління Держземагенства у Запорізькій області

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялась апеляційним судом за адресою місця своєї реєстрації, яку також вказувала у процесуальних документах її представник як місце її мешкання, але жодної повістки не отримала.

Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_3 повідомлялась за вказаною нею адресою та отримала судову повістку в перше судове засідання на 30 липня 2015р., але письмовою заявою просила відкласти розгляд справи у зв»язку з її відпусткою, яку було задоволено. Подальші повістки у судові засідання на 08 жовтня та 05 листопада 2015р. повернулись без вручення, у зв»язку з чим про судове засідання 05 листопада 2015р. була одночасно з повісткою попереджена телефонограмою від 09.10.2015р., яку отримала особисто ( а.с. 137, 152).

Головне управління Держземагенство Запорізької області, будучи повідомлене судовою повістку про судове засідання 05.11.2015р., до апеляційного суду надало заяву про розгляд справи у його відсутності та просило відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін оскаржуване рішення суду.

У відповідності до ст.11, ч. ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

За вимогами ст. 305, 313, 169 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

При цьому слід ураховувати, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони.

Колегія вважає, що за умови неотримання відповідачем ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_3 судових повісток, які направлені на вказані ними адреси зареєстрованого місця мешкання та місця здійснення підприємницької діяльності, телефонограма, прийнята ОСОБА_3, є належним способом повідомлення про судове засідання 05.11.2015р. як представника, так, відповідно, і відповідача, якого вона представляє.

3важаючи на вказані обставини та враховуючи вимоги ст.ст. 27, 169, ч. 2 ст. 305

ЦПК України, колегія вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача та його представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 04 грудня 2009 року головою Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області видано розпорядження № 910 "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку". Пунктами 1, 4 цього розпорядження вирішено припинити шляхом розірвання дію договору оренди земельної ділянки від 10.11.2006 року, зареєстрованого 14.11.2006 року за № 23, та після укладення угоди про розірвання договору оренди вилучити з користування ОСОБА_4 земельну ділянку (реєстраційний № 23) площею 6,0 га для ведення садівництва, розташовану на території Ботіївської сільської ради та перевести до земель запасу.

Пунктами 5, 6 вказаного розпорядження затверджено технічну документацію із землеустрою громадянам-членам обслуговуючого кооперативу "Азов-2010", в тому числі відповідачу ОСОБА_2, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 5,6564 га, у т.ч. садів - 5,6564 га, за рахунок земель, які перебувають в оренді на підставі договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за № 23, яка розташована на території Ботіївської сільської ради для ведення садівництва; та передані у власність громадянам - членам вказаного кооперативу, в тому числі ОСОБА_2

Згідно пунктів 8, 9 розпорядження громадяни-члени кооперативу згідно додатку, зобов'язані виконувати обов'язки землевласника відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України; приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року, ухваленою у справі № 908/2284/13 за результатами розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області у справі за позовом прокурора Приазовського району Запорізької області до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області і відділ Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області, треті особи на стороні відповідача 48 фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_2, визнано недійсними пункти 5, 6, 8, 9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку" в зв'язку із встановленням того, що зазначене розпорядження в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельних ділянок у власність громадянам-членам обслуговуючого кооперативу "Азов-2010" прийнято з порушенням вимог статей 60, 118, 151 Земельного кодексу України, статей 88, 90 Водного кодексу України. Вказане рішення суду набрало законної сили.

На підставі вищезазначеного розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації № 910 від 04.12.2009 року відповідачу ОСОБА_2 10.12.2009 року був виданий державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва, розташовану на території Ботіївської сільської ради. За даними відділу Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області (лист № 10-28-0.0-271/2-15 від 10.02.2015 року) земельна ділянка, власником якої є відповідач, має кадастровий номер НОМЕР_2, грошова оцінка складає 3725,18 грн., об'єкти нерухомості на даній земельній ділянці не розташовані.

Задовольняючи позов прокурора Приазовського району Запорізької області та визнаючи недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2 10.12.2009 року, та витребовуючи у відповідача земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року, яка набрала законної сили, визнано недійсними пункти 5, 6, 8, 9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» у зв»язку з їх прийняттям з порушенням вимог статей 60, 118, 151 Земельного кодексу України, статей 88, 90 Водного кодексу України.

Судова колегія вважає, що ці висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, на підставі яких суд вирішив спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1ст. 126 Земельного кодексу України, у редакції, яка була чинною на момент видачі державного акту, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в силу ч.1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За нормами ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності, й видаються на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки зазначеними нормами передбачений нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчує його право власності, є необхідним визнання недійсним державного акта, який виданий на підставі недійсного розпорядження районної державної адміністрації.

Такий висновок суду першої інстанції про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), які є обов'язковими для застосування усіма судами України.

Доводи апелянта про те, що судом не застосовна позовна давність, не з'ясовані повноваження Головного управління Держаземагенства у Запорізькій області та прокурором не доведено порушення інтересів держави є безпідставними, виходячи із наступного.

Зважаючи на те, що незаконною передачею відповідачу спірної земельної ділянки порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, охорони та забезпечення раціонального використання земельних ресурсів, захист цих інтересів держави покладено на органи прокуратури статтею 121 Конституції України, Законом України "Про прокуратуру", ст. 45 ЦПК України.

Отже, прокурор Приазовського району у відповідності до законодавства звернувся до суду на захист державних інтересів, про що вказав у позовній заяві. А тому твердження відповідача, що прокурор не є суб'єктом правовідносин, на які поширюється дія цього державного акту та ним не обґрунтовано факт порушення інтересів держави і наявність підстав для представництва у суді, є хибними, не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів є Державне агентство земельних ресурсів України та його територіальні органи на містах.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому, землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Виходячи з положень статей 83 і 84 Земельного кодексу, до державної власності належать усі землі України, крім тих, що належать до комунальної або до приватної власності. У комунальній же власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок державної та приватної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

З 1 січня 2013 року до органів державної влади, уповноважених розпоряджатися землями державної власності, згідно ст. 122 ЗК відносяться: районний, обласні, Київські та Севастопольські міські державні адміністрації, Державне агентство земельних ресурсів України, Рада міністрів Автономної республіки Крим, Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України. За розмежуванням компетенції органів державної влади щодо розпорядження землями з державної власності для всіх потреб Державне агентство земельних ресурсів України та його територіальні органи розпоряджаються земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Виходячи з обставин справи, спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, відноситься до земель державної власності, і органом, уповноваженим розпоряджатися нею, є Головне управління Держземагенства у Запорізькій області.

Отже, прокурором вірно визначений орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і доводи апеляційної скарги про відсутність доказів того, що Головне управління Держземагенства у Запорізькій області є власником земельної ділянки, та що у позивача відсутнє право звернення до суду з вимогою про витребування майна, не ґрунтуються на положеннях ч. 4 ст.122 ЗК України та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про недійсність розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009р. "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку" та в зв'язку з цим про відсутність правових підстав перебування земельної ділянки у власності відповідача ОСОБА_2 стало відомо після прийняття 09 квітня 2014 року Донецьким апеляційним господарським судом постанови у справі № 908/2284/13.

І тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо безпідставності застосування строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Недійсність рішення, на підставі якого виданий державний акт ОСОБА_2, встановлена постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року, а з позовом до суду прокурор звернувся 12.03.2015 року, і тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

З огляду на зазначене, доводи відповідача в апеляційній скарзі про сплив позовної давності у вимогах прокурора колегією суддів не можуть бути прийняти.

При дослідженні доказів та доводів відповідача судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, є безпідставними та суперечать нормам права.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: