У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 8276,80 грн. заборгованості по кредиту, 8136,54 грн. заборгованості за відсотками, 1238,09 грн. заборгованості по комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 882,57 грн. штрафу (процентна складова), а всього 19034 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір в розмірі 243,60 грн..

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що, суд першої інстанції розглядав справу поверхнево, без належного дослідження доказів та без дотримання норм чинного законодавства, а отже було винесено рішення яке є незаконним та підлягає скасуванню.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та поверхнево дослідив наявні докази, які є в матеріалах справи, а також те, що кредитний договір є неукладеним (нікчемним).

Зазначає, що позивачем не зазначено за який саме період було нарахована ____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1995/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Стадійчук А.О.

Доповідач : Демянчук С.В.

заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8136,54 грн.; заборгованість за пеню та комісію у розмірі 1238, 09 грн.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 882,57 грн.

Крім того вказує, що до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» суд повинен застосувати строк позовної давності.

Просив рішення суду першої інстанції від 21 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явився. Забезпечив явку свого представника, яка просила розглянути справу в його відсутність.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився. Про час та місце розгляду справи банк повідомлявся.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1ст. 1050 ЦК України зазначає, що у випадку, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками та користування кредитом в розмірі 19034 грн., яка складається з: 8276,80 грн. заборгованості по кредиту, 8136,54 грн. заборгованості за відсотками, 1238,09 грн. заборгованості по комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 882,57 грн. штрафу (процентна складова).

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 21 червня 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно якого банк оформив відповідачу кредитну картку "Універсальна" із встановленням кредитного ліміту в розмірі 8500 гривень. Відповідач ознайомився та погодився з умовами надання кредиту, зобовязався своєчасно погашати суму заборгованості, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. (а.с. 6-31)

Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту ОСОБА_1 не виконує, у зв'язку з чим, станом на 28 лютого 2015 року за ним рахується заборгованість на загальну суму 19034 грн..

Згідно розрахунку загальна сума заборгованості відповідача на 28 лютого 2015 року становить 19034 грн. і складається з наступного: 8276,80 грн. заборгованості по кредиту, 8136,54 грн. заборгованості за відсотками, 1238,09 грн. заборгованості по комісії, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 882,57 грн. штрафу (процентна складова).

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства /ст. 11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом /ст. 60 ЦПК України/ покладено на сторони.

Згідно зі ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони є неконкретизовані та не спростовують висновків суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачем указаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу не надано, а тому колегією суддів він приймається як достовірний.

В суді першої інстанції представник відповідача підтвердила, що відповідачем кошти за договором сплачувались до січня 2014 року. В апеляційному суді представник апелянта підтвердила, що ОСОБА_1 сплачувалась кошти за кредитним договором. Дані обставини підтверджуються наданим позивачем розрахунком за спірним договором між сторонами в справі. Таким чином, встановлено, що до січня 2014 року відповідач не заявляв про будь-які претензій до банку по даному договору, виконуючи його фактично погодився з його умовами. Претензії щодо умов кредиту та про його розірвання ОСОБА_1 пред'явив листом лише 03 липня 2015 року /а.с.58/, на що отримав відповідь банку від 07 липня 2015 року. З будь-якими вимогами до банку в судовому порядку, в тому числі про розірвання договору, не звертався.

Покликання представника відповідача про те, що кредитний договір є неукладеним належними та достатніми доказами не доведено та при цьому не спростовано обставин того, що відповідач погодився з умовами договору, підписавши анкету заяву та ознайомившись з умовами кредиту /а.с. 67-68/, користуючись коштами, сплачуючи кошти за договором протягом біля двох з половиною років.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апелянта про незастосування судом строків позовної давності, оскільки з наявних матеріалів справи вбачається, що підстав для застосування строку позовної давності до заборгованості за тілом кредиту та відсотках немає. Сума неустойки банком нарахована в межах річного терміну, що в бачається з наданого розрахунку.

З урахуванням вірно встановлених фактичних даних, судова колегія вважає оскаржуване рішення суду правильним по суті та ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких належних та, заслуговуючих на увагу доказів, які б спростовували висновки суду, відповідач суду не надав.

Відповідач висновки суду не спростував, оскільки не надано належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження зазначених апелянтом заперечень, а відтак вони є голослівними.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет