АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/4331/15-ц
Номер провадження: №22-ц/791/2488/15 Головуючий в І інстанції Рєпін К.К.
Категорія: 25 Доповідач: Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця 27 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Кутурланової О.В.

Суддів: Орловської Н.В.

Майданіка В.В.

При секретарі: Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 17 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про відшкодування шкоди, завданої ДТП,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.07.2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Оскільки внаслідок ДТП було пошкоджено належний йому автомобіль і відповідно до постанови Суворовського районного суду м.Херсона від 18.08.2014 року ОСОБА_2 визнано винною у ДТП, а її цивільно-правова відповідальність застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», позивач просив суд стягнути з ПАТ "УСК "ГАРАНТ-АВТО" на його користь страхове відшкодування у розмірі 31825,21 грн., а з ОСОБА_2 стягнути на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 39395,79 грн., а також судові витрати у справі.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ПАТ "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 31825,21 грн., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 39395,79 грн., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування витрат, понесених у зв'язку із проведенням автотоварознавчого дослідження 485,64 грн. та судові витрати з ОСОБА_2 і з ПАТ "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" на користь ОСОБА_3 по 358,54 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В письмових запереченнях ОСОБА_4, діючий в інтересах ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнав, вважаючи їх безпідставними, а ухвалене у справі рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку із чим просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі , якщо договором або законом, не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Положеннями ст.1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 21.07.2014 року о 17 год. 45 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 і виїжджаючи з другорядної дороги по вул. Кольцова на головну по вул.200 років Херсона у м.Херсоні, в порушення п. 16.11 ПДР України, не надала переваги у русі автомобілю НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі прямо, внаслідок чого сталася ДТП, у якій транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 є власником автомобіля НОМЕР_2 (а.с.5), яким керував у момент ДТП, власником автомобіля НОМЕР_1, яким на відповідній правовій підставі керувала ОСОБА_2, є ОСОБА_5 (а.с.7)

Факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача ОСОБА_2 підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 18.08.2014 року (а.с.6) та протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.7).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Qashqai» р.н. НОМЕР_4 застрахована відповідно до поліса №АІ/1975568 у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілої у ДТП особи складає 50000 грн., франшиза - 0 грн. (а.с. 8).

Згідно висновку судового експерта автотоварознавця № Вє-270 від 04.08.2014 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження у ДТП від 21.07.2014 року складає 71807, 15 грн. (а.с. 19).

Страховиком відповідно до поданих позивачем документів і на підставі страхового акту № 000020557/01 від 19.11.2014 року прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача у сумі 25483,39 грн. (з урахуванням фізичного зносу та без урахування ПДВ, оскільки на момент складення страхового акту транспортний засіб відновлено ще не було), які фактично не сплачені і ці обставини визнані страховиком з посиланням на скрутне матеріальне становище (а.с.9).

Відповідно до акту приймання виконаних робіт від 27.02.2015 року № 1 позивач здійснив відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Lexus ES350» р.н. ВТ 8186АМ, сплативши вартість відновлювального ремонту в загальній сумі 71221 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 27.02.2015 року (а.с.13).

Крім того, згідно квитанції від 30.07.2014 №463 у зв'язку із ДТП позивачем понесені додаткові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 485,64 грн. (а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам, і, встановивши, що при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача враховувалися лише ті механічні пошкодження транспортного засобу, які були відображені у схемі огляду та перевірки технічного стану автомобіля від 21.07.2014 року, складеному інспектором ДПС (а.с.7), і відновлювальний ремонт проводився саме з урахуванням наведених механічних ушкоджень, вірно не взяв до уваги не обґрунтовані доказами заперечення відповідачки щодо наявності й інших пошкоджень транспортного засобу позивача.

При визначенні розміру страхового відшкодування, належного до стягнення із страховика, суд першої інстанції врахував як положення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так і положення ст.29, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких із страховика підлягає стягненню на користь потерпілої у ДТП особи вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а також сума ПДВ в разі проведення відновлювального ремонту транспортного засобу і обґрунтовано стягнув розмір відшкодування, визначений відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця у сумі 31825,21 грн.

Зважаючи на те, що різниця між фактичним розміром шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП і страховим відшкодуванням, що підлягає стягненню на користь позивача із страховика складає 39395,79 грн., суд першої інстанції вірно керувався положеннями ст.22, ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1188, ст.1194 ЦК України та обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2, як винної у ДТП особи, яка на момент скоєння ДТП правомірно керувала транспортним засобом, а отже в розумінні ч.2 ст.1187 ЦК України була його володільцем, вищезазначені кошти, додаткові витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та частково судові витрати.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та правовідносини, які виникли між сторонами спору, дав належну оцінку дослідженим у справі доказам і дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності визначених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, як не обґрунтовані законом, доказами і такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді