УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Микуличинської сільської ради про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, усунення від права на спадкування за законом,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила:

- усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_4 за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 матір'ю ОСОБА_5;

- визнати за нею право власності на Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2;

- визнати за нею право власності на Ѕ частини спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що її батько, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, був власником спірного будинковолодіння. На момент його смерті вона та її мати ОСОБА_5 проживали із спадкодавцем та фактично вступили в управління і володіння спадковим майном, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

Також позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, яка за життя не склала заповіту, а тому єдиними спадкоємцями за законом першої черги є вона та її сестра ОСОБА_4

Позивачка вказувала, що відповідачка ОСОБА_4 задовго до смерті батька залишила будинок батьків у зв'язку із одруженням і переїхала на інше місце проживання та у визначений законом строк не подала заяву в нотаріальну контору про прийняття належної її в порядку спадкування за законом частини будинковолодіння, а тому остання не прийняла спадщини після смерті батька. Крім того, вказала, що відповідачка ОСОБА_4 ухилялася від піклування за матір'ю, не надавала коштів на її утримання, а тому підлягає усуненню від права на спадкування за законом на частину будинковолодіння, яка належала матері.

Посилаючись на те, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала з матір'ю ОСОБА_5, а тому фактично прийняла спадщину, а також посилаючись на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року позовні вимоги роз'єднано; в частині позовних вимог про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, встановлених п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свої доводи порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у відкритті провадження у справі і направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження та продовження розгляду справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі № 354/38/15-ц в частині позовних вимог про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що в провадженні цього ж суду є справа № 354/759/14-ц за позовом ОСОБА_4 до Микуличинської сільської ради та ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, дійшовши висновку про тотожність цієї позовної вимоги ОСОБА_3 вимогам в іншій справі між тими самими сторонами про той самий предмет спору та з тих самих підстав.

У відкритті провадження у справі за п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє за обставин, коли у провадженні іншого судді перебуває справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимоги та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Згідно із ч. 7 ст. 122 ЦПК України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Із наявних у матеріалах справи копій ухвал, постановлених у справі № 354/759/14-ц, вбачається, що судом першої інстанції ухвалою від 07 листопада 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Микуличинської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, а ухвалою від 16 січня 2015 року ОСОБА_3 було залучено до участі у справі як співвідповідача (а. с. 37, 38-39).

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_4, остання просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_5 на Ѕ частини спірного будинковолодіння (а. с. 80-82).

Доказів звернення до суду ОСОБА_3 із зустрічними позовними вимогами у справі № 354/759/14-ц матеріали справи не містять.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2015 року у справі № 354/38/15-ц відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні її заяви про передачу справи іншому судді для об'єднання справ в одне провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на цілий спадковий будинок взаємопов'язані з вимогами ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частини спірного будинку та стосуються одного предмета спору, однак заявлені з інших підстав та мають різні вимоги і не об'єднанні в одне провадження, у зв'язку із чим відсутні підстави для застосування п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, помилково дійшов висновку, що наявна в суді першої інстанції справа стосується спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, що, у свою чергу, позбавляє позивача права на судовий захист порушеного права та унеможливлює розгляд справи по суті.

Ураховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвала апеляційного суду не можуть вважатись законними й підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання права власності.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2015 року в частині відмови у відкритті провадження у справі та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.С. Висоцька

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана