УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання частково недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 14 грудня 2007 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладений кредитний договір № 106701-CRED, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 6 тис. доларів США строком до 14 грудня 2009 року зі сплатою 24 % річних.

Пунктами 3.2, 5.4 кредитного договору передбачено, що відповідно до ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань з погашення кредиту, згідно з графіком та п. п. 1.4, 2.3.1, 3.3 даного договору або порушення п. 2.2.8 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних, розраховані від суми залишку непогашеної, згідно з графіком, заборгованості за кредитом. При непогашенні кредиту в терміни, встановлені графіком та п. п. 1.4, 2.3.1, 2.3.8, 2.3.9, 3.3 договору або порушенні п. 2.2.8 договору, заборгованість у частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п. 3.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

ОСОБА_4 вважала вказані пукти кредитного договору несправедливими та такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки вона погоджувалася на сплату 24 % річних, а їй нараховується 48 % річних. Крім того, ОСОБА_4 просила визнати недійсним п. 5.7 договору, яким сторони визначили строк позовної давності у 5 років на вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки та штрафів, оскільки такі умови є дискримінаційними.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

03 лютого 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про видачу копії ухвали про повернення позовної заяви, оскільки не мала наміру усувати недоліки. Також у заяві зазначила, що вказана ухвала суду необхідна їй в якості додатку до скарги до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2015 року відкрито провадження у справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

16 березня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області постановлено окрему ухвалу, в якій зазначено, що представник позивача ОСОБА_5 просила видати їй копію ухвали для приєднання її до скарги до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Отже, своїми діями, в яких вбачаються спроби втручання у здійснення правосуддя шляхом застосування погроз щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, ОСОБА_5 порушила приписи чинного законодавства, що є неприпустимим з огляду на вимоги ч. 1, 3 ст. 6 та ч. 5 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також ст. 26 Конституції України, що не може залишитися поза увагою. При цьому, суд розцінив такі дії представника позивача до винесення судового рішення, як відверту спробу тиску на суддю, намагання протиправно використати суд для відстоювання власних інтересів непроцесуальним шляхом.

Окрема ухвала суду доведена до відома прокурора м. Ужгорода, якому надіслана її копія для виявлення ознак злочину в діях представника позивача ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 травня 2015 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року скасовано.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, письмові заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що у січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання частково недійсним кредитного договору.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2015 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку до 30 січня 2015 року для усунення недоліків, зокрема зазначено, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: не вказано ціну позову; не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги щодо порушення його права як споживача та в чому саме полягає дане порушення (із зазначенням відповідних дат, характеру дій, спосіб порушення відповідачем прав позивача як споживача). Позивачем не обґрунтовано порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача відповідачем, у той час як до суду наданий кредитний договір, підписаний особисто позивачем, що не свідчить про порушення прав позивача. Крім того, відсутнє посилання на норми матеріального права щодо застосування односторонньої реституції, не вказано чи було використано позивачем право звернення до кредитної установи про розірвання кредитного договору; позивач у позовній заяві не зазначає, яку суму в рахунок погашення кредиту та відсотків за користування кредитом ним сплачено та чим це підтверджується; в позовній заяві не зазначено та не підтверджена та обставина, що позивачем отримана відповідна грошова сума, передбачена кредитним договором. Також, звернення до суду із зазначеним позовом повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати наявність спору про право.

03 лютого 2015 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про видачу копії ухвали про повернення позовної заяви, оскільки не мала наміру усувати недоліки, а тому позовна заява підлягала поверненню на підставі ч. ч. 2, 4 ст. 121 ЦПК України. Також в заяві зазначила, що вказана ухвала суду необхідна їй в якості додатку до скарги до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Правом на звернення зі скаргою (заявою) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, відповідно до ч. 2 ст. 84 вказаного Закону, має кожен, кому відомі такі факти.

Таким чином, апеляційний суд, встановивши, що представник позивача, подаючи заяву про видачу копії ухвали, здійснювала реалізацію своїх законних прав та інтересів, обґрунтовано скасував окрему ухвалу суду першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновку суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.