Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц/778/4490/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

Судді Коваленко А.І.

ОСОБА_1,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувало тим, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам. Разом з правами вимоги до фактора перейшли всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів.

В той же день, 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.

Внаслідок укладених договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за договором №0710/0208/45-006 від 19.02.2008 року, де позичальником є ОСОБА_2.

Так, 19.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0710/0208/45-006, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 42 800 доларів США, а позичальник зобовязався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 19.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру №23, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 28,49 кв. м, житлова площа 14,5 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд. 3. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 216 207,42 грн..

Через неналежне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором станом на 10.10.2013 року утворилася заборгованість: за кредитом 42 632,63 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 340 762,61 грн., по відсоткам 26 437,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 211 313,34 грн., пеня 22 847,70 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 182 621,67 грн..

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач уточнював позовні вимоги шляхом зменшення суми заборгованості за пенею до 21 285,63 доларів США, що складає за курсом НБУ станом на 10.10.2013 року 170 136,04 грн..

Посилаючись на вказані обставини, позивач, як новий кредитор, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0710/0208/45-006 від 19.02.2008 року, яка станом на 10.10.2013 року становить 722 211,99 грн. та складається з заборгованості: за кредитом 340 762,61 грн., по відсотках 211 313,34 грн., пеня 170 136,04 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру №23, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 28,49 кв. м, житлова площа 14,5 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд. 3, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441 грн..

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №0710/0208/45-006 від 19.02.2008 року у розмірі 142 623,33 грн. та судовий збір у розмірі 3 441 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування в судове засідання не зявився, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки)

Від районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, надійшла заява, в якій просять суд розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, рішення прийняти згідно з чинним законодавством, з урахуванням інтересів дітей (а.с.217).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвалене по справі рішення не відповідає.

Встановлено, що 19 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0710/0208/45-006, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 42 800 доларів США на строк по 19 лютого 2038 року включно, а позичальник зобовязався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с.5-9).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 19.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №0710/0208/45-006-Z-1, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру №23, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 28,49 кв. м, житлова площа 14,5 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд. 3. За згодою сторін вказаний предмет іпотеки оцінено в 216 207,42 грн. (а.с.10-12).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договором (а.с.18-31, 44-46).

В той же день, 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, в тому числі і за кредитним договором №00710/0208/45-006 від 19.02.2008 року (а.с.32-41, 58).

Крім того 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, за яким сторони домовилися, що разом із відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року, укладеного між сторонами, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором, в тому числі і за іпотечним договором №0710/0208/45-006-Z-1 від 19.02.2008 року (а.с.42-43, 59)

Внаслідок укладених договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №0710/0208/45-006 та іпотечним договором №0710/0208/45-006-Z-1 від 19.02.2008 року, де позичальником є ОСОБА_2

Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3, 4 ЦПК).

Між тим, в порушення вказаного принципу диспозитивності, розглянувши заявлений позов ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи рішення про його часткове задоволення, суд першої інстанції стягнув із відповідача заборгованість за кредитним договором, не звернувши уваги на те, що в порядку ст. 119 ЦПК України такі вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» не заявлялись і, таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Крім того, відмовляючи у зверненні стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції посилався на положення Законів України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Колегія суддів не погоджується із такими висновками.

Так, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-345 цс15 від 01.07.2015 року, яку судом першої інстанції не було враховано під час розгляду справи у відповідності до норм ст. 360-7 ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, попередня згода повинна бути надана щодо будь-яких правочинів, право власності на яке, або право користування яким мають неповнолітні діти.

Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки не є підставою для відмови у задоволенні вимог іпотекодержателя із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Проте, предметом даного спору не були вимоги щодо недотримання сторонами під час укладення іпотечного договору вимог законодавства щодо погодження в установленому законом порядку з органом опіки та піклування передачі в іпотеку будинку, право користування яким на час укладення договору іпотеки мали діти.

Згідно зі ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 589, 590 ЦК України у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено, що ПАТ «Сведбанк» зверталося до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором та рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2012 року, яке набрало законної сили 04.06.2012 року, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором №0710/0208/45-006 від 19.02.2008 року в сумі 59 739, 32 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17.08.2011 року складає 476 182,12 грн.) (а.с.165-167).

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст.526,599 ЦК України

Отже, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України.

Проте, ТОВ «Кредитні ініціативи» з такими позовними вимогами до суду не зверталося.

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Зазначені обставини не враховані судом першої інстанції та не спростовані відповідачем.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів, вирішуючи спір в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором, виходить із суми заборгованості, яка стягнута рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2012 року, та не виконано на час вирішення даного спору, а саме заборгованість по тілу кредиту 42632,63 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ 339824,69 грн.), заборгованість по процентам 14129,31 доларів США ,що в еквіваленті за курсом НБУ - 112624,73 грн., пеня в сумі 2977,38 доларів США , що в еквіваленті за курсом НБУ- 23732,70 грн., а всього на загальну суму 59 739, 32 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17.08.2011 року складає 476 182,12 грн..

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові 6-61цс15 від 27 травня 2015 року).

Тому, вирішуючи питання визначення початкової ціни, слід виходити з того, що ціна предмету іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч. 6 ст.5 Закону України «Про іпотеку», вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав не брати її до уваги, оскільки вона є умовою договору.

Проте, якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов`язана за змістом ч. 3 ст.10, ст.ст.11,60 ЦПК України довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Колегією суддів учасникам апеляційного розгляду розяснено права надати докази щодо вартості предмета іпотеки на час вирішення спору, проте сторони погодились з вартістю предмета іпотеки, який вказали у п. 5 іпотечного договору ( а.с.10 зворот).

Оскільки між сторонами по справі спору щодо оцінки предмета іпотеки під час розгляду справи не виникало, колегія суддів вважає, що слід звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початкового ціною, визначеною за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателями у договорі іпотеки від 19 лютого 2008 року у сумі 216 207 грн.42 коп.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи»

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2015 року у цій справі скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту:

«Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру №23, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 28,49 кв. м, житлова площа 14,5 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд. 3, що належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0710/0208/45-006 від 19.02.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_2, яка станом на 17.08.2011 року становить 476 182 (чотириста сімдесят шість тисяч сто вісімдесят дві) грн. 12 коп., і складається з заборгованості за кредитом 339 824 грн. 69 коп., процентам 112 624 грн. 73 коп., пені 23 732 грн. 70 копійок шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмету іпотеки на рівні, не нижчому, визначеному договором іпотеки у розмірі 216 207грн.42 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати в сумі 3 441 грн..»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: