АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7020/15 Головуючий 1 інстанції - Федченко В.М.
Справа № 614/764/15-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Борівської РДА, про надання дозволу на оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку, та на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким дозволити неповнолітньому громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. оформлення паспорт для виїзду за кордон та тимчасовий виїзд за кордон України за відсутності згоди його батька ОСОБА_2 на період протягом одного року з моменту набрання чинності рішення суду в наступні країни: Росію, Угорщину, Чехію, Болгарію, Турцію.

В обгрунтування свого позову ОСОБА_1 вказує, що з 2006 р. по травень 2011 р. вона проживала з ОСОБА_2 в цивільному шлюбі. Від цивільного шлюбу мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В зв'язку з тим, що спільне життя у позивачки і відповідача не склалося, з травня 2011 р. вони стали проживати окремо. Неповнолітній син ОСОБА_3 залишився проживати з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина відповідач добровільно не надавав, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Згідно рішення Борівського районного суду Харківської області від 18.04.2012 р. з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки всіх доходів, щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду 15.03.2012 р. до досягнення дитиною 18-річного віку.

Матеріальної допомоги на утримання спільного неповнолітнього сина належним чином не надає. Станом на 01.06.2015 р. існує заборгованість зі сплати аліментів у сумі 7966 грн. 86 коп., що підтверджується довідкою ВДВС Борівського РУЮ.

У неповнолітнього сина ОСОБА_3 наявне серцево-судинне захворювання і він потребує відповідного санаторно-курортного лікування. Такі спеціалізовані курортно-лікувальні заклади є в Росії (курорти Кисловодська), Угорщині (кардіологічний курорт Балатонфюред), Чехії (Подебради), Болгарії (Банкя) та Турції (Памуккалє).

Позивач повідомляє, що працює економістом 1-ї категорії у відділенні «Борівське» ПАТ «МЕГАБАНК», отримує заробітну плату, має заощадження, які дозволяють придбати туристичні путівки для відпочинку та оздоровлення за кордоном.

Для тимчасового виїзду за кордон потрібно оформлення паспорта для виїзду за кордон неповнолітній дитині, і для цього, так як і для виїзду за кордон, необхідна згода обох батьків неповнолітньої дитини.

Відповідач ОСОБА_2 відмовляє позивачці у наданні своєї згоди на оформлення паспорта для виїзду за кордон неповнолітньому сину ОСОБА_3 та в наданні дозволу на його виїзд за кордон.

В своєму позові ОСОБА_1 просить ухвалити рішення, яким дозволити неповнолітньому громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. оформлення паспорту для виїзду за кордон та тимчасовий виїзд за кордон України за відсутності згоди його батька ОСОБА_2 на період протягом одного року з моменту набрання чинності рішення суду в наступні країни: Росію, Угорщину, Чехію, Болгарію, Турцію.

Відповідач позов не визнав. Пояснив, що надати свою згоду на виїзд сина ОСОБА_3 за кордон не може, так як позивачка відмовляється надати повну інформацію про місце і час відпочинку дитини, не надає можливості спілкуватися батькові з сином. ОСОБА_2 заявляє, що він категорично проти вивозу сина за кордон та має можливість надати дитині повне, всебічне, гармонійне виховання розвиток, та практично його надає. ОСОБА_2 пояснює, що позивачка планує виїхати на постійне місце проживання в Росію до своїх родичів, які навіть вислали гроші для її приїзду. Вказані обставини йому відомі зі слів рідних позивачки. Вивезення дитини в Росію, з якою Україна знаходиться в стані війни, позбавить його назавжди спілкування з сином.

Представник органу опіки та піклування Борівської РДА проти виїзду неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не заперечує.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процессуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вказує на те, що звернулася до суду з позовом про надання дозволу неповнолітньому сину на тимчасовий виїзд за кордон, але ніяк не на постійне місце проживання. Зазначає, що у неї в Україні, а саме в смт. Борова Харківської області є постійне місце роботи, що відповідно підтверджується довідкою, вона отримує пристойну заробітну плату, Позивачка не зверталась до міграційної служби України ні з якими заявами про оформлення закордонного паспорту для постійного проживання за межами України ні собі, ні дитині. Твердження ж відповідача з приводу її намірів переїхати на постійне місце проживання до Росії є нічим необгрунтованими припущеннями.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля ційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана дове¬сти ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подають¬ся сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала висновку медичної комісії, що неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає тяжким захворюванням серцево-судинної системи, що відсутні можливості лікування дитини на території України і йому потрібно проходити лікування за кордоном. Також, позивачка не надала суду згоди лікувальних установ, які знаходяться за кордоном, що вони викликають ОСОБА_3 на лікування. Між сторонами існують непорозуміння з приводу спілкування батька з дитиною, сторони не можуть дійти згоди щодо спілкування з дитиною і що згідно з поясненнями ОСОБА_2, виїзд позивачки на постійне місце проживання в Росію повністю позбавить його можливості спілкування з дитиною.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок відповідає вимогам закону та зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян Україїни у виняткових випадках (за наявності вимог держави, до якої здійснюється виїзд, чи в міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, а також у разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина Україні паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку.

Відповідно до п. 23 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМУ від 07.05.2014 р. №1 «У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку та проживає з одним із батьків, заявник разом з документами, зазначеними у пункті 22 Порядку, також подає оригінал або засвідчену в установленому порядку копію одного з таї документів:

1)свідоцтва про смерть другого з батьків;

2)рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

3)рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

4)рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним довідки про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету, або у разі оформлення паспорта у закордонній дипломатичній установі України - іншого документа, що підтверджує таку реєстрацію;

5)оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України».

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року, №57: «3. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

4. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1.за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2. без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері)».

Матеріали справи не містять висновку медичної комісії, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає тяжким захворюванням серцево-судинної системи, що відсутні можливості лікування дитини на території України і йому потрібно проходити лікування за кордоном. Таких доказів не надала суду і позивачка.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2011 р. по теперішній час йдуть суперечки з питань спілкування з дитиною. Сторони неодноразово зверталися до суду для встановлення часу спілкування з дитиною, в державну виконавчу службу, правоохоронні органи, органи державного управління. Декілька справ знаходяться на розгляді в Борівському районному суді Харківської області. Вказані обставини свідчать про те, що сторони не можуть дійти згоди щодо спілкування з дитиною.

Відповідач ОСОБА_2, зазначає, що позивачка може скористатися закордонним паспортом дитини та буде мати можливість вивезти дитину на постійне місце проживання в Росію і це повністю позбавить його можливості спілкування з дитиною.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: