Справа № 496/2831/15-ц
Провадження № 2/496/1327/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2015 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Галич О.П.,

за участю секретаря Горлевого Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1, приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму франшизи у розмірі 1000 грн., з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» матеріальну шкоду у розмірі 14804 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2012 року в м. Одеса на вул. ОСОБА_2 в районі будинку №20 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та «Chevroiet Aveo» ДНЗ ВН0513ВМ під керуванням водія ОСОБА_3 В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 21 березня 2012 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_4 (Страхувальник) було укладено Договір №34/685/2.1.5.1 добровільного страхування наземного транспорту (автомобільного), предметом страхування за яким є майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, а саме автомобілем НОМЕР_2. Страхувальник звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Країна» з заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір матеріального збитку, завданого під час вищезгаданого ДТП, було визначено згідно №34/685/2.1.5.1 добровільного страхування наземного транспорту (автомобільного), висновку №336/12 від 09.11.2012 р., рахунку-фактури №06 від 26.10.2012 р. згідно яких страхове відшкодування складає 17560 грн. Позивачем було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком, та за платіжним дорученням №32 від 09 січня 2013 року виплачено Страхувальнику на підставі страхового акту №34/25502/2.1.5.1. суму у розмірі 17560 грн. Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.11.2012 року встановлено, що внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а отже й матеріальну шкоду власнику транспортного засобу «Chevroiet Aveo» ДНЗ ВН0513ВМ було завдано відповідачем ОСОБА_1К під час керування джерелом підвищеної небезпеки у дорожньо-транспортній пригоді. Також факт заподіяння матеріальної шкоди власнику транспортного засобу «Chevroiet Aveo» ДНЗ ВН0513ВМ, саме відповідачем - ОСОБА_1К підтверджується й довідкою №9095148. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Позивач посилається на те, що на відповідача ОСОБА_1 покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт не притягнення винної особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності. В мотивувальній частині експертного дослідження №11/А-334 від 14.07.2014 р. зазначено, що версії двох водіїв не можуть бути визнані технічно неспроможними в світлі відсутності параметрів, які можна перевірити на основі фізичних закономірностей зближення матеріальних об'єктів. А тому висновок зроблено за двома варіантами розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди. Перший варіант - згідно пояснень водія «Chevroiet Aveo» ДНЗ ВН0513ВМ, другий - згідно пояснень водія «Ford Fiesta» ДНЗ ВН0457СХ. За першим варіантом у даній дорожньо-транспортній пригоді водій автомобіля НОМЕР_1 порушив вимоги п.14.6-а. та п.12.3. Правил дорожнього руху України. За другим варіантом водій автомобіля НОМЕР_2 порушила вимоги п:16.11. Правил дорожнього руху України. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що за обставинами дорожньо-транспортної пригоди ступінь вини ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у скоєнні вказаної пригоди є 90% та 10% відповідно. З огляду на це, позивач визначає розмір відшкодування шкоди, спричиненої ОСОБА_1, у розмірі 90% від суми виплаченого страхового відшкодування, що становить 17560х90%=15804 грн. Відповідно до ст.12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно полісу №АВ/9922289 страхова сума визначена в розмірі 50000 грн., франшиза - 1000 грн. Відповідно до ч.36.6. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, ОСОБА_1 повинен відшкодувати Позивачу суму в розмірі 1000,00 гривень (франшизу). Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», в свою чергу, з урахуванням ступеня вини ОСОБА_1 зобов'язано відшкодувати позивачу суму в розмірі 15804 грн. - 1000 грн. = 14804 грн..

Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, але направив до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що позов не визнає виходячи з наступного: вина ОСОБА_1 у заподіянні матеріальної шкоди не встановлено; позивач посилається необґрунтовано на ст. 1187 ЦК України, оскільки винуватець в заподіянні шкоди є володілець джерела підвищеної небезпеки, а потерпіла особа є іншою третьою особою, яка не є володільцем іншого джерела підвищеної небезпеки, а відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода відшкодовується на загальних підставах; у висновку експертного дослідження від 04.07.2012 року № 11/А-334 також відсутні відомості вини учасників ДТП; відсутні докази вини учасників ДТП у процентному відношенні 90% та 10%; вказана ДТП не є страховим випадком, оскільки шкода не завдана третім особам.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору №34/685/2.1.5.1 добровільного страхування наземного транспорту (автомобільного) від 21 березня 2012 року публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» взяло на себе зобовязання відшкодувати збитки, які може зазнати ОСОБА_4 у результаті пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу «Chevroiet Aveo» ДНЗ ВН0513ВМ та додаткового обладнання до нього (а.с. 8-11).

З довідок про ДТП (а.с. 21,22) та постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.11.2012 року вбачається, що 23 жовтня 2012 року о 15 год. 30 хв. на вул. ОСОБА_2, напроти буд. №20 сталось зіткнення транспортних засобів за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с. 24)

24.10.2012 року ОСОБА_4 повідомила ПАТ «СК «Країна» про настання страхового випадку (а.с. 18).

Відповідно до висновку №336/12 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_4 власнику автомобіля НОМЕР_2, складеного 9.11.2012 року становить 14926 грн. 14 коп., а вартість відновлювального ремонту 18314 грн. 94 коп. (а.с. 40-45).

14.11.2012 року ОСОБА_4 звернулась до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 19).

09.01.2013 року позивач за платіжним дорученням №32 перерахував ФОП ОСОБА_6 17560 грн. страхове відшкодування ОСОБА_7 (а.с. 55).

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки ДТП сталась внаслідок взаємодії двох транспортних засобів, під час їхнього руху, вказані правовідносини регулюються ст. 1188 ЦК України, частина перша якої зазначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Позивачем не надано доказу того, що водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння вказаного ДТП і за фактом ДТП було відмовлено в порушенні кримінальної справи із-за неможливості встановити в діях водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 факту порушень ПДР, які б знаходились в прямому причинному звязку. (а.с. 24).

Посилання позивача на ч. 5 ст. 1187 ЦК України є безпідставним, оскільки вказана норма регулює відносини які виникли між джерелом підвищеної небезпеки і пішоходами та іншими обєктами, які не є джерелами підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У висновку експертного дослідження №11/А-334 від 4.07.2014 року (а.с. 32-34), зазначено, що водій автомобіля НОМЕР_2 повинен керуватись вимогами п.16.11 ПДР України, а водій автомобіля НОМЕР_1 керуватись вимогами п. 14.6 а ПДР України, тобто ступінь вини кожного із учасників ДТП не встановлено, а тому суд вважає безпідставним твердження позивача про вину ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди у відношенні 90% та 10% відповідно.

Враховуючи те, що позивач не довів, розмір вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, а тому в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. ст. 993, 1166, 1188 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Публічному акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна» в позові до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: О.П. Галич

05 жовтня 2015 року