У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв'язку з незаконним відстороненням та затримкою розрахунку при звільненні, зобов'язання нарахувати та виплатити премії та вихідну допомогу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона працювала на посаді начальника сектора обліку розрахунків Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн). Наказом від 12 листопада 2014 року № 91/0к її було звільнено з посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Зазначає, що їй безпідставно не були нараховані та виплачені одноразові премії з нагоди державних та професійних свят. Крім того, у червні - вересні 2014 року їй було зменшено розмір щомісячної премії, яка передбачена колективним договором, при звільненні їй була нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі 8 059 грн 95 коп. виходячи з середньоденного заробітку у розмірі 358 грн 22 коп., обчисленого відповідачем без зазначення періоду роботи. Зазначає, що вона не працювала і у неї не було жодного робочого дня у вересні та жовтні 2014 року, а тому відповідач повинен був розраховувати її середньомісячну заробітну плату виходячи із заробітної плати за липень і серпень 2014 року, яка складає 608 грн 72 коп. Зазначає, що наказом від 30 вересня 2014 року № 443 «Про відсторонення» її було незаконно відсторонено від виконання трудових обов'язків до закінчення розслідування кримінального провадження, доступ до Концерну був обмежений. Також вважає, що підстави для скорочення чисельності та штату працівників у Концерні, приведені у наказі адміністрації, були відсутні, оскільки штат працівників дирекції Концерну за останні 3 роки збільшився, фінансове становище не погіршилося, обсяги діяльності підприємства і документообіг у 2013 році у порівнянні з 2012 роком не змінився. Потреби у скороченні чисельності штату працівників, скрутного становища, перевищення запланованих витрат не було, щомісячно виплачувалася премія. Таким чином, просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників. Відповідачем дотримані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Позивача попереджено за 2 місяці про наступне вивільнення, під час якого урахувалися положення щодо переважного права на залишення на роботі працівників, відповідач не мав можливості перевести позивача на іншу роботу, а від запропонованих ОСОБА_4 відмовилася. Таким чином, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову з урахуванням норм п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик