Справа № 372/2245/15-ц Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/5729/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 43 11.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Воробйової Н.С., Голуб С.А.,

при секретарі: Говорун В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні прав власника шляхом виселення з будинку,-

встановила:

у травні 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом, в якому вказав, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2014 року припинено право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначену 1/6 частину будинку.

На підставі витягів з державних реєстрів речових прав на нерухоме майно від 03.04.2012 року, від 28.05.2012 року та від 03.04.2015 року, власником являється позивач житлового будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Також у вказаному житловому будинку був зареєстрований відповідач.

ОСОБА_2 є власником вищезазначеного будинку на підставі рішень суду та договору дарування, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Проте, на даний час позивач позбавлений права володіння та користування будинком через перешкоди, які чинить відповідач, проживаючи в належному позивачу житловому будинку без належних на те правових підстав та на прохання позивача добровільно залишити будинок відмовляється.

Позивач просив суд виселити відповідача з будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1, без надання йому іншого приміщення.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з будинку, що розташований по АДРЕСА_1, без надання йому іншого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 судові витрати у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні до суду в розмірі 243,60 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Зазначив, що рішення є незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Також, що дане рішення було прийнято без його участі та без особистих пояснень.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції виніс рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, перевірки їх доказів, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2014 року, яке набрало законної сили, припинено право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1 та визнано право власності на зазначену частину будинку за ОСОБА_3.

Обухівський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області № 18/1567 від 16.05.2015 року на адвокатський запит ОСОБА_4 повідомив, що 08.04.2015 року громадянина ОСОБА_2 було знято з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1, згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2014 року, яке набрало законної сили.

Позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується наступним: витягом з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 02.03.2015 року, індексний номер 34368136 відповідно до якого 1/6 частина зазначеного житлового будинку перебуває у приватній власності ОСОБА_3 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області №2-72/14 від 24.12.2014 року; витягом про Державну реєстрацію прав № 33692686 від 03.04.2012 року, відповідно до якого 1/6 частина зазначеного житлового будинку перебуває у приватній власності ОСОБА_3 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.04.2011 року; витягом Державну реєстрацію прав № 34296517 від 28.05.2012 року відповідно до якого 2/3 частини зазначеного житлового будинку перебуває у приватній власності і ОСОБА_3 на підставі договору дарування 1-742/15.05.2012 року.

На даний час позивач позбавлений права володіння та користування будинком, оскільки в будинку №32 вулиці Криничній в місті Обухів проживає відповідач, що підтверджується актом обстеження, складеним депутатом Обухівської міської ради в присутності двох свідків.

Згідно вимогам ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна.

Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Конституцією (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином суд першої інстанції зробив вірний висновок, що вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді