АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6941/15 Справа № 207/5255/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Литвинчук В. П. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс» про визнання послуг неякісними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивачка звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплосервіс» про визнання послуг неякісними.

У обгрунтування пред*явлених позовних вимог зазначала, що вона без реєстрації проживає у квартирі АДРЕСА_1. Квартира двокімнатна і кімнати прохідні. Квартира на праві власності належить її донці - ОСОБА_3. Проживаючи у квартирі, вона оплачує послуги по теплопостачанню, які їй надаються відповідачем. Борги по оплаті за теплопостачання утворились тому, що відповідач не зменшив їй оплату за теплопостачання, коли у квартирі норма тепла була меншою за санітарну. Вважала, що відповідач повинен був пред*являти позов про стягнення заборгованості за теплопостачання до ЖЕКу. Також зазначала, що площа опалення складає 42,5м.кв. до якої входять: 2 кімнати, кладовка, коридор, ванна з вбиральнею та кухня. У різних приміщеннях різна температура, середня норма тепла по квартирі складає - 18 градусів і відповідач не зменшує їй оплату за таке теплопостачання. Позивач зазначала, що зверталась до відповідача з вимогою відключити її квартиру від теплопостачання, однак, їй було відмовлено та повідомлено, що відключенням квартири від теплопостачання вона зменшить температурний режим у квартирі. Також, позивач зверталась до відповідача з вимогою відключити від теплопостачання кімнату площею 10,9 м.кв, кухню і кладовку, яка знаходиться у спальні. Вважала, що при відключенні цих приміщень, вона буде менше платити за теплопостачання. Позивач просила анулювати існуючий борг за теплопостачання. Крім того зазначала, що на нарахований розмір плати за теплопостачання, як приклад за лютий 2015 року для оплати за теплопостачання їй нараховно 581,00 грн., тепло у квартиру не надходить та вважала, що відповідачу необхідно розрахувати норму тепла, яка надходить до її квартири, а не нараховувати по нормі яка встановлена відповідачем. Просила відключити стояк, у якому відсутня циркуляція, та батарею, яка забита і холодна, та подавати тепло і нараховувати оплату за тепло лише за три місяці: грудень, січень та лютий, а за жовтень, листопад, березень та квітень тепло у її квартиру не подавати та оплату за теплопостачання не нараховувати. Оскільки, позивач проживає у холодній квартирі, яку не взмозі оплачувати, а у квартирі відсутня норма тепла, просила позов задовольнити, анулювавши всі борги по теплопостачанню, виключивши з оплати за теплопостачання спальню площею 10,9м.кв., кладовку площею 2,0м.кв., кухню площею 6,3м.кв.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач, вважаючи, що є порушеними її права, як споживача послуг з теплопостачання, звернулась до суду із зазначеними вимогами у порядку передбаченому Законом України «Про захист прав споживачів» та просила, визнати послуги, що надає відповідач - неякісними, анулювати всі борги по теплопостачанню та виключити з оплати за теплопостачання спальню площею 10,9м.кв., кладовку площею 2,0м.кв., кухню площею 6,3м.кв.

Однак, як убачається з матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, дочка позивача. 08 лютого 2011 року між ОСОБА_3, власником квартири АДРЕСА_1, та відповідачем був укладений договір № 3977 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно укладеного договору, відповідач зобов*язався надавати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов*язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Позивач є матір»ю власника квартири та проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджено інформацією наданою КЖЕП «Оріон» від 14.11.2014 року (а.с.59), актом про проживання від 13.11.2014 року (а.с.60) та є зареєстрованою у м. Запоріжжя.

Позивачем у справі заявлено вимоги до відповідача саме у своїх інтересах, а не у інтересах власника.

Як убачається з матеріалів справи, власник квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 не уповноважувала свою мати - ОСОБА_2, позивача у справі, звертатись до суду у встановленому законом порядку за захистом своїх порушених прав, а довіреності, що містяться в матеріалах справи (а.с. 30, 52), не є довіреністю, яка надає право звернення до суду в інтересах власника, а лише надають право позивачці здійснювати страховку квартири, оплату за комунальні послуги, вирішувати питання, що пов»язані з опаленням, подачею води, газу та ін., звірку рахунків, ремонт та здійснювати усі формальності по житлово-комунальному забезпеченню квартири АДРЕСА_1.

У обґрунтування заявлених вимог щодо визнання послуг неякісними, позивач надала суду акти обстеження внутрішньо будинкової системи опалення від 16.01.2004 року та 2012 рік, 2013 рік та 2014 рік. Вказані акти обстеження складені та підписані саме позивачкою спільно з уповноваженими представниками відповідача. Зі змісту актів убачається, що температура у квартирі АДРЕСА_1 складає 12 градусів, 15 градусів або 16-17 градусів що дійсно не відповідає санітарним нормам і що також було зазначено у вищевказаних актах.

При цьому, акти містять інформацію щодо неналежного стану підготовки квартири до опалювального сезону, а саме у актах від 2013 року та 2014 року зазначено що дверні блоки та віконні пройоми не утеплені. Крім того, висновками комісії при складанні актів було рекомендовано позивачці в міжопалювальний період провести промивку чи заміну опалювальних приладів, які знаходяться у її квартирі (а.с.103).

Однак, доказів виконання вказаних рекомендацій відповідача суду не надано.

Крім того, як убачається з наданих виписок по особовому рахунку за спірною адресою, відповідачем було здійснено перерахунок та корегування сум, що нараховані та підлягали сплаті за спірною адресою у відповідності до умов договору № 3977 від 08.02.2011 року, однак, належних доказів у спростування зазначеного або обґрунтування заявлених вимог позивачкою суду не надано.

Відповідно до ч.1 та ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таких доказів у підтвердження пред*явлених позовних позивачкою суду ні першої, ні апеляційної інстанціїне надано.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що дійсно, температура у деякі дні в опалювальний період у квартирі, у якій проживає позивачка, не відповідала санітарним нормам. Стосовно цього позивачкою з представником відподача були складені акти. На підставі складених актів позивачці зменшувалась оплата за теплопостачання. Однак, це не є і не може бути підставою для визнання наданих відповідачем позивачці послуг по теплопостачанню неякісними.

Крім того, оскільки відповідач є постачальником теплової енергії і виконує свої обов»язки щодо надання послуг за адресою споживача, яка згідно до договору є власник квартири ОСОБА_3, саме відповідач - ТОВ «Теплосервіс» і має право звертатись до споживача, з вимогою щодо стягнення заборгованості по оплаті за надані послуги. Доказів того, що відповідач звертався з відповідним позовом до споживача - до позивачки, про стягнення суми заборгованості за спожиту теплову енергію не надано. Оскільки, право звернення до суду із зазначеними вимогами має лише відповідач, як постачальник, а судом було встановлено, що відповідач не звертався до позивача із вимогами щодо стягнення заборгованості, тому у позивачки на теперішній час, відсутнє право вимагати списання чи зменшення суми боргу, а також і з тих підстав, що позивач ОСОБА_2 не є користувачем спірної квартири у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому, немає підстав вважати, що певними діями відповідача були порушені саме права позивача.

Крім того, оскільки власником спірної квартири не надано позивачу ОСОБА_2 конкретний обсяг прав щодо спірного житла, у встановленому законом порядку, наприклад щодо вирішення питань щодо відключення від теплопостачання, у позивача відсутні правові підстави звертатись із зазначеними вимогами. Крім того, вирішення питань щодо відключення житла від теплопостачання є правом безпосередньо власника та виключно в установленому законом порядку, а власник спірної квартири не був стороною у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивача.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заявленого позову, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а лише зводяться до незгоди з ними.Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо залучення до участі у справі власника квартири та вважає, що не залучення під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 є перешкодою до ухвалення апеляційною інстанцією рішення, а самe` пред»явлення позову без ОСОБА_3 - передчасним.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, однак, з підстав передчасності.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

В.А.Ремез