Провадження №2/761/212/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Савицького О.А.,

при секретарі Подмазко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и в:

17.04.2014 року представник позивача ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом про визнання недійсним договору №1 купівлі-продажу холодильної станції між СПД - фізичною особою ОСОБА_2 та СПД - фізичною особою ОСОБА_3, а також про застосування порядку двохсторонньої реституції до договору №1 купівлі-продажу холодильної станції, а саме зобов'язання СПД - фізичну особу ОСОБА_3 повернути кошти, отримані згідно умов договору за холодильну станцію у сумі 116690 грн. СПД - фізичній особі ОСОБА_2 та СПД - фізичну особу ОСОБА_2 повернути холодильну станцію 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, що належить на праві приватної власності СПД - фізичній особі ОСОБА_3

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21.12.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, протягом подружнього життя, було неодноразово придбано майна за спільні сімейні кошти, шляхом укладання договорів купівлі-продажу. 26.10.2011 року ОСОБА_3, як фізичною особою, за попередньою згодою з ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майна №1 з ТОВ «Гранд Медіа Груп»Ю предметом якого було придбання холодильної станції 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, вартістю 569800 грн. Однак у серпні 2013 року їй стало відомо про факт самовільного відчуження ОСОБА_3 спірного майна без отримання на те згоди ОСОБА_1, а тому позивачка і звернулася в суд з вказаним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 14.08.2014 року було залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до СПД - фізичної особи ОСОБА_2, СПД - фізичної особи ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, в частині вимог щодо зобов'язання ОСОБА_2 повернути холодильну станцію 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, що належить на праві приватної власності СПД - фізичній особі ОСОБА_3

19.11.2014 року ухвалою Апеляційного суду м.Києва апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6 було відхилено, а ухвалу суду першої інстанції від 14.08.2014 р. без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав викладених в ньому, посилаючись на те, що майно продане за оспорюваним договором є спільним майном подружжя, та належало відповідачу ОСОБА_3, як фізичній особі, а не як суб'єкту підприємницької діяльності

Представник відповідача СПД - фізичної особи ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Надав суду письмові заперечення. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 укладаючи з ОСОБА_2 оспорюваний договір діяв, як суб'єкт підприємницької діяльності, що і зазначено у вказаному договорі, крім того це підтверджується самим об'єктом продажу, холодильної станції 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER та конденсатора Gutner, які не можуть використовуватися в побуті для приватних потреб.

Представник відповідача СПД - фізичної особи ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечувала, вважає, що її довіритель уклав оспорюваний договір помилково, оскільки не є фахівцем в галузі права.

Вислухавши представника позивачки, представника відповідача СПД - фізичної особи ОСОБА_2, представника відповідача СПД - фізичної особи ОСОБА_3 дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 27.12.1997 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 27.12.1997 року за №801 Відділом Реєстрації актів громадянського стану Печерського району м.Києва (а.с. 15).

26.10.2011 року ОСОБА_3, як фізичною особою, за попередньою згодою з ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майна №1 з ТОВ «Гранд Медіа Груп», предметом якого було придбання холодильної станції 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, вартістю 569800 грн.

Як вбачається з свідоцтва про сплату єдиного податку від 01.01.2011 року, ОСОБА_3 перебував у статусі суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи.

31.08.2012 року ОСОБА_3, який за договором був визначений як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа та суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 уклали договір №1 купівлі-продажу холодильної станції 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, вартістю 569800 грн. (а.с.20-23).

Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її/його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Правочин вважається дрібним побутовим, відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦК України, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному стану.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання договору укладеного між відповідачами недійсним, позивачка посилаєся на те, що холодильна станція є об'єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до приписів ст. 60 СК України, а тому договір №1 купівлі-продажу холодильної станції укладений між СПД - фізичною особою ОСОБА_3 та СПД - фізичною особою ОСОБА_2 має бути визнано недійсним, оскільки співвласник не надавав згоду на укладення цього договору.

Разом з тим, відповідно до п.29 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержавних доходів від цієї діяльності.

За таких обставин, оскільки при укладанні оспорюваного договору обидва відповідачі діяли, як суб'єкти підприємницької діяльності, про що зазначено в самому договорі, доказів того, що майно продане за оспорюваним договором використовувалося позивачкою разом з відповідачем ОСОБА_1 для потреб їх сім'ї суду не надано, про обставини придбання вказаного майна ОСОБА_3 не повідомляв ОСОБА_2, а тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсним Договору №1 купівлі-продажу холодильної станціївід 31.08.2012 року укладеного між СПД - фізичною особою ОСОБА_2 та СПД - фізичною особою ОСОБА_3, з підстав неотримання згоди на укладення такого договору чоловіком ОСОБА_3 від дружини ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом не приймаються до уваги посилання представника позивачки на ту обставину, що майно відповідачу ОСОБА_3 належало не як суб'єкту підприємницької діяльності, а як фізичній особі, оскільки при укладенні оспорюваного договору останній діяв як СПД, про обставини придбання спірного мана відповідача СПД ОСОБА_2 не повідомив, тобто фактично приховав вказану обставину, що може бути підставою для оспорювання цього правочину з інших підстав, а не з підстав викладених в розглядуваному позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 212, 213 - 215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: