Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/1227/15-ц

Провадження № 2/752/2398/15

02.09.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету харчових технологій про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:

у січні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Національного університету харчових технологій (надалі - Відповідач) про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, при цьому пояснивши наступне.

11.10.2013р. позивач згідно Контракту з науково-педагогічним працівником № 1155 прийнятий на посаду проректора з навчальної роботи Національного університету харчових технологій із терміном дії Контракту № 1155 до 10.10.2016р. При цьому, згідно умов п. 4.2. Контракту № 1155 позивач зобов'язався виконувати навчальну, методичну, наукову і виховну роботи, передбачені в індивідуальному робочому плані, зокрема наступні роботи: написати та видати наукові монографії - 2 до кінця дії контракту; написати та видати підручник (навчальний посібник) із грифом МОН України - 1 до кінця дії контракту; опублікувати наукові статті у фахових журналах - 5 щорічно/ 15 до кінця дії контакту; опублікувати наукові статті у фахових журналах іноземних країн - 2 щорічно/ 6 до кінця дії контакту; опублікувати наукові статті у фахових журналах, що входять до науково-метричних баз - 2 щорічно/ 6 до кінця дії контакту; виконати госпдоговірну роботу - 1 щорічно; завершити підготовку і захистити дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора технічних наук до 30.12.2014р. Проте, Відповідач наказом від 29.12.2014р. за № 794К звільнив позивача із займаної посади за невиконання навчальної, методичної, наукової роботи за п. 4.2 Контракту № 1155 згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України.

В свою чергу позивач зазначив, що оскаржуваний наказ від 29.12.2014р. за № 794 є незаконним, оскільки позивач належно виконував передбачені п. 4.2. Контракту № 1155 роботи із написання та опублікування наукових статей. Також позивач пояснив, що належно виконував роботи із написання та проведення захисту дисертації в термін до 30.12.2014р., зокрема відповідно до протоколу засідання кафедри інженерної і комп'ютерної графіки від 29.09.2014р. за № 5 позивач повідомив про готовність до захисту роботи та останньому було запропоновано здійснити попередній захист роботи в кінці листопада 2014р. із наступним представленням до вченої спеціалізованої ради у грудні 2014р. Однак, у зв'язку із перебуванням позивача на лікарняному в період з 28.11.2014р. по 06.12.2014р. згідно листка непрацездатності серії АГЗ № 627127, та з 07.12.2014р. по 26.12.2014р. згідно листка непрацездатності серії АГИ № 767340, позивач з поважних причин не завершив захист дисертації в термін до 30.12.2014р. При цьому, оскільки відповідач наказом № 794 звільнив позивача 29.12.2014р., тобто до настання кінцевого терміну захисту дисертації - 30.12.2014р., то на момент такого звільнення було відсутнє порушення зі сторони позивача п. 4.2. Контракту № 1155. До того ж, позивач зазначив, що умовами п. 4.2. Контракту № 1155 не передбачено можливості звільнення за невиконання його положень. Крім того, позивач зазначив, що відповідач здійснив дострокове розірвання Контракту № 1155 без попередження про це за два тижні позивача в порушення п. 16 Контракту № 1155 та п. 22 Положення про застосування контрактної форми трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994р. за № 170.

На підставі викладено, змінивши предмет позову, позивач просив суд: поновити позивача на посаді проректора з навчальної роботи Національного університету харчових технологій; стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2014р.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях не визнав позов та просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю, адже позивач не виконав належно роботи із написання та опублікування наукових статей, написання і захисту дисертації згідно п. 4.2. Контракту № 1155. Також представник відповідача зазначив, що письмова робота позивача не є дисертацією і неналежним є науковий консультант вказаний на титульному аркуші роботи, оскільки позивачу не затверджувалась тема дисертації і не призначався науковий консультант вченою радою; позивачем не було надано автореферат; вченою радою не надсилалися до МОН та не опубліковувалося в офіційному друкованому виданні і на офіційному веб-сайті МОН повідомлення про прийняття до захисту дисертації позивача. Крім того, умовами Контракту № 1155 не передбачено як підставу для відстрочення обов'язку позивача із захисту дисертації перебування останнього на лікарняному. Також зазначив, що на засіданні ректорату 27.11.2014р. було завчасно попереджено позивача про розірвання із ним контракту та запропоновано останньому для заміщення іншу вакантну посаду згідно Акту від 28.11.2014р.

Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.10.2013р. між позивачем та відповідачем укладено Контракт з науково-педагогічним працівником № 1155, згідно якого позивача було прийнято на посаду проректора з навчальної роботи Національного університету харчових технологій із терміном дії контракту до 10.10.2016р. (а.с. 6).

Згідно п. 4.2. Контракту № 1155 позивач як працівник зобов'язався виконувати навчальну, методичну, наукову і виховну роботи, передбачені в індивідуальному робочому плані, у тому числі: написати та видати наукові монографії - 2 до кінця дії контракту; написати та видати підручник (навчальний посібник) із грифом МОН України - 1 до кінця дії контракту; опублікувати наукові статті у фахових журналах - 5 щорічно/ 15 до кінця дії контакту; опублікувати наукові статті у фахових журналах іноземних країн - 2 щорічно/ 6 до кінця дії контакту; опублікувати наукові статті у фахових журналах, що входять до науково-метричних баз - 2 щорічно/ 6 до кінця дії контакту; виконати госпдоговірну роботу - 1 щорічно; завершити підготовку і захистити дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора технічних наук до 30.12.2014р; підготувати документи для присвоєння вченого звання доцента/професора до 30.06.2015р.

Положеннями п. 16 Контракту № 1155 визначено, що при достроковому розірванні контракту у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених контрактом, він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні.

ІНФОРМАЦІЯ_1. загинув ОСОБА_2, який приходився сином позивачу, згідно Свідоцтва про смерть від 03.07.2014р. серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Вбачається, що 29.09.2014р. позивач повідомив про готовність до захисту докторської дисертації та останньому було запропоновано здійснити попередній захист роботи в кінці листопада 2014р. із наступним представленням до вченої спеціалізованої ради у грудні 2014р. згідно Протоколу засідання кафедри інженерної і комп'ютерної графіки від 29.09.2014р. за № 5 (а.с. 180).

Разом з цим згідно Акту від 28.11.2014р. (а.с. 178) на засіданні ректорату 27.11.2014р. було попереджено позивача про розірвання із ним контракту та запропоновано останньому для заміщення вакантну посаду завідуючого кафедри інженерної та комп'ютерної графіки Національного університету харчових технологій.

У наступному позивач перебував на лікарняному в період з 28.11.2014р. по 06.12.2014р. згідно листка непрацездатності серії АГЗ № 627127 (а.с. 9) та у стаціонарі з 07.12.2014р. по 26.12.2014р. згідно листка непрацездатності серії АГИ № 767340 (а.с. 8) і Виписки з історії хвороби № 9504, оформленої Київською міською клінічною лікарнею № 5 (а.с. 10).

Вбачається, що відповідач наказом від 29.12.2014р. за № 794К звільнив 30.12.2014р. позивача із займаної посади проректора з навчальної роботи Національного університету харчових технологій за невиконання п. 4.2. контракту (за невиконання навчальної, методичної, наукової роботи, передбаченої в індивідуальному плані), згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с. 151).

Суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Крім того згідно п. 10 Положення про застосування контрактної форми трудового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994р. за № 170 (надалі - Положення), у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Відповідно до п. 4 Положення, контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для проявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника.

Згідно ст. 9 КЗпП України та п. 5 Положення, умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними.

При цьому відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є забезпечення доведеності вини.

Разом з цим унормовано ст. 265 КЗпП України, що особи, винні в порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Положеннями п. 24 розділу VII «Відповідальність за порушення трудової дисципліни» Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і працівників підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці та соціального захисту від 20.07.1984 р. за № 213, визначено порушення трудової дисципліни як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, яке тягне за собою застосування заходів дисциплінарного чи суспільного впливу, а також застосування інших заходів, передбачених діючим законодавством.

Зважаючи на викладене, працівник несе відповідальність виключно за наявності його вини у невиконанні або неналежному виконанні трудових обов'язків.

В свою чергу у зв'язку із непередбачуваним погіршення здоров'я позивача і його наступною госпіталізацією у кінці листопада по кінець грудня 2014р., позивач всупереч власної волі та з поважних причин був позбавлений об'єктивної можливості здійснити попередній захист дисертації в кінці листопада 2014р. та передати роботу до вченої спеціалізованої ради в грудні 2014р., тобто відсутня вина позивача як працівника у невиконанні вказаного зобов'язання і умов п. 4.2. Контракту № 1155.

З наведених підстав позивач також був позбавлений можливості завершити у термін написання автореферату до дисертації і оформлення інших документів, необхідних для подання до вченої спеціалізованої ради в грудні 2014р.

При цьому лише після подання здобувачем дисертації до вченої ради, остання приймає її до захисту і надає про це повідомлення до МОН, яке публікуються в офіційному друкованому виданні та на офіційному веб-сайті МОН згідно п. 20 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. за № 567.

Зважаючи на викладене суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача про покладення на позивача як працівника відповідальності за невиконання умов п. 4.2. Контракту щодо написання і захисту дисертації, через відсутність порушення вказаного пункту контракту із вини позивача.

Також суд зазначає щодо необґрунтованості доводів відповідача про звільнення позивача через порушення останнім обов'язку із опублікування наукових статей згідно п. 4.2. Контракту № 1155, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 4.2. Контракту № 1155 визначено обов'язок позивача як працівника публікувати наукові статті щорічно, отже термін на виконання зазначеного обов'язку в 2014р. настає із початку такого року 01.01.2014р. і завершується після його закінчення 31.12.2014р., тобто кінцевим терміном для виконання вказаного обов'язку і можливого виникнення порушення є наступна календарна дата 01.01.2015р.

Однак, відповідач наказом від 29.12.2014р. за № 794К звільнив позивача із займаної посади до закінчення 2014р. і настання кінцевого терміну 01.01.2015р. на виконання обов'язку щодо опублікування наукових статей у 2014р., тобто за відсутності прострочення такого обов'язку зі сторони позивача як працівника.

До того ж суд відхиляє доводи відповідача про невиконання позивачем госпдогорівної наукової роботи, оскільки наведене спростовується наявним у справі Анотованим звітом за завершеною науково-дослідною роботою (прикладне дослідження) (а.с. 142). При цьому умовами Контракту № 1155 не визначено обов'язкове джерело фінансування, замовника наведеної госпдогорівної наукової роботи для позивача.

Таким чином під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження та спростовані наявним у справі доказами заперечення відповідача проти позову.

Разом з цим суд наголошує, що у тексті наказу від 29.12.2014р. за № 794К відповідачем не зазначено чітко в чому саме полягає і як безпосередньо проявилося порушення позивачем п. 4.2. Контракту № 1155, коли саме було вчинено позивачем порушення або настало прострочення обов'язку, а лише наявне загальне посилання відповідача на зміст п. 4.2. Контракту № 1155 як підставу для звільнення, в наслідок чого не можливо визначити однозначно наявність обставин із якими пов'язано порушення умов п. 4.2. Контракту № 1155 і надавали відповідачу законні підстави розірвати в односторонньому порядку Контракту № 1155, звільнити позивача.

Крім того суд зазначає, що згідно п. 22 Положення та п. 16 Контракту № 1155, при достроковому розірванні контракту в разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених контрактом, він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні

В свою чергу суд критично оцінює та відхиляє як неналежний доказ наданий відповідачем Акт від 28.11.2014р. (а.с. 178) щодо попередження на засіданні ректорату 27.11.2014р. позивача про розірвання із ним контракту, оскільки: зміст наведеного Акту не фіксує із яких саме підстав відповідач мав намір розірвати Контракту № 1155; Акт не визначає як підставу повідомлення про розірвання контракту порушення позивачем п. 4.2. Контракту № 1155, про яке зазначено у наказі від 29.12.2014р. за № 794К про звільнення; більш того, Акт складено хронологічно у період до моменту настання кінцевого строку виконання зобов'язань позивача із опублікування статей і захисту дисертації у 2014р. за п. 4.2. Контракту № 1155 та, відповідно, до моменту їх можливого невиконання.

До того ж суд зазначає, що Акт від 28.11.2014р. складено не на дату повідомлення 27.11.2014р., а також зазначений документ підписано залежними від відповідача службово працівниками, що є достатньо обґрунтованою підставою для сумніву в неупередженості останніх і достовірності обставин зазначених у Акті.

При цьому відповідачем не надано суду інші докази на підтвердження обставин про повідомлення ним позивача завчасно за два тижні про розірвання контракту із підстав невиконання позивачем як працівником п. 4.2. Контракту № 1155.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що відповідач розірвав Контракт № 1155 без належного повідомлення про це за два тижні позивача як працівника та із порушенням вимог п. 22 Положення і п. 16 Контракту № 1155.

Положеннями ч. 1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про необхідність задовольнити вимоги позивача щодо його поновлення на попередній роботі за посадою проректора з навчальної роботи Національного університету харчових технологій.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п.п. «з» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. за № 100 (надалі - Порядок), цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Положеннями п. 8 Порядку унормовано, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді згідно абз. 2 п. 8 Порядку

Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Аналогічний порядок розрахунку середньої заробітної плати роз'яснено у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2012 р. у справі № 6-87цс11; від 14.01.2014р. у справі № 21-395а13.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача із відповідача середнього заробітку за період вимушеного прогулу в сумі 168095,6 грн., визначений без вирахування податків та обов'язкових платежів і зборів, де:

977,30 грн. середньоденної заробітної плати х 172 середньомісячну кількість днів у розрахунковому періоді, із яких:

977,30 грн. середньоденна заробітна плата = (27253,05 грн. за жовтень 2014р. + 14771,01 за листопад 2014р.) : 43 робочих дні у жовтні-листопаді 2014р.;

172 середньомісячне число днів у періоді = (43 : 2) х 8 місяців із 01.01.2015 по 01.09.2015р.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність стягнути із відповідача на користь держави кошти судового збору у сумі 1680,95 грн. за майнову вимогу та 243,60 грн. за немайнову вимогу позивача, а всього разом 1924,10 грн.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209 ЦПК України суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до Національного університету харчових технологій про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на роботі на посаді проректора з навчальної роботи Національного університету харчових технологій.

Стягнути з Національного університету харчових технологій () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 168095,60 гривень, визначений без вирахування податків та обов'язкових платежів і зборів.

Стягнути з Національного університету харчових технологій () на користь держави кошти судового збору в сумі 1924,10 гривень.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на роботі та стягнення на користь останнього із Національного університету харчових технологій () середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 30000,0 гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя