РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2, який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, треті особи по справі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську ради, Амур-Нижньодніпровським районний відділ в місті Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_3, зазначивши, що 27 січня 1987 року його матері був виданий ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сімю з трьох чоловік: його матері, його батькові ОСОБА_6 та його брату ОСОБА_2. Він та відповідач по справі зареєстровані у вказаній квартирі, у якій вони проживали. З 2002 року відповідач постійно проживав разом зі своїми батьками, а після 05.09.2014 року, коли він уклав шлюб з ОСОБА_7, він переїхав на постійне місце проживання в належне його дружині домоволодіння № 18 по вулиці Дружби у м. Дніпропетровську, де постійно проживає до теперішнього часу. Позивач вважає, що оскільки донька відповідача, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також зареєстрована у спірній квартирі, разом з її матірю, ОСОБА_5 постійно проживають в іншому місті та спірною квартирою ніколи не користувались, то і право користування спірною квартирою в них навіть не могло виникнути. Відповідач не проживає у квартирі без поважних причин вже більше ніж 10 років з власної ініціативи. У звязку з чим, позивач просить суд визнати такими, що втратили право користування квартирою № 63 в будинку № 29 по вул. Шолохова в м. Дніпропетровську відповідача та його малолітню доньку.

В свою чергу відповідач, який діє також в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_3, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивача про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що його мати, колишній наймач житлового приміщення, зареєструвавши 18 травня 2013 року шлюб з ОСОБА_8 вибула на постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, де вона разом зі своїм чоловіком стали проживати однією сімєю. Позивач з братом - ОСОБА_1 залишились проживати у спірній квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 48,6 кв.м., яка складається з двох ізольованих кімнат житловою площею 18,4 кв.м. та 12,5 кв.м. та підсобних приміщень коридору, ванни, туалету, кухні і комори. Він, ОСОБА_2, на разі є основним квартиронаймачем вказаної квартири, за користування якою сплачує комунальні послуги. Відносини між ним та його братом не склались, останній неодноразово чинив йому перешкоди у користуванні квартирою. На початку 2015 року відносини між ними налагодились і позивач з січня 2015 року став постійно проживати у квартирі. Крім того, він зареєстрував там свою малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після цього відповідач знову почав створювати перешкоди для позивача у користуванні власністю, змінив замки на вхідних дверях, а тому відповідач на разі не має можливості потрапити в квартиру, чим порушені його законні права. У звязку з вищевказаним, просить суд усунути йому та його малолітній доньці перешкоди в користуванні квартирою № 63 в будинку № 29 по вул. Шолохова в м. Дніпропетровську шляхом вселення, а також визначити порядок користування квартирою наступним чином, йому та його доньці виділити у користування житлову кімнату (спальню) житловою площею 12,5 кв.м., брату та матері залишити в користуванні житлову кімнату житловою площею 18,4 кв.м., залишити в спільному користуванні кухню, коридор, туалет, ванну кімнату та комору.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Проти зустрічних позовних вимог заперечував, в їх задоволенні просив відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти первісного позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у зустрічному позові, який просила задовольнити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 підтримала первісний позов, проти вимог зустрічного позову заперечувала.

Інші треті особи до судового засідання не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Амур-Нижньодніпровського районного відділу в місті Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та зустрічні позовні вимоги задоволеннюне підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що третій особі ОСОБА_4 27 січня 1987 року виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради був виданий ордер на житлове приміщення № 283, а саме на квартиру АДРЕСА_1 у складі сімї з трьох осіб: її, сина ОСОБА_2 та чоловіка ОСОБА_6.

04.01.1988 року у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_1, позивач по справі, який з народження став проживати у спірній квартирі та там зареєстрований у встановленому законом порядку.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради № 229/3 від 19.09.2013 року було змінено договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 та укладено договір найму на вказану квартиру з відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї.

Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи,яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків або одного з них,з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Проте, будь-яких інших належних та допустимих доказів, як того вимагають норми ст. 60 ЦПК України на підтвердження факту , що відповідач вибув на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті позивачем суду не надано. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на факт набуття дружиною позивача на підставі договору дарування будинку по вул. Дружби в м. Дніпропетровську від 30.12.2014 року, оскільки вказаний договір був розірвано відповідно до договору від 09.11.2015 року. Факт постійного проживання відповідача у батька також суду належними та допустимими доказами не підтверджено.

Що стосується зустрічних вимог відповідача, то суд приходить до наступного.

Як слідує з вищевказаних актів про проживання від 19.05.2014 року, 10.09.2014 року, 21.11.2014 року, засвідчених КП «Жилсервіс № 9», наданих самим відповідачем., він постійно проживає разом зі своїм братом у спірній квартирі. До того ж, як слідує і змісту зустрічного позову, ОСОБА_2 підтвердив той факт, що він з січня 2015 року проживає у квартирі. Тому, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, відповідач не довів суду той факт, що саме позивач чинить йому перешкоди в користуванні спірним майном, змінив замки, тощо. Отже, вимоги відповідача щодо усунення йому перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог відповідача щодо визначення користування квартирою наступним чином, йому та його доньці виділити у користування житлову кімнату (спальню) житловою площею 12,5 кв.м., позивачу та третій особі ОСОБА_4 залишити в користуванні житлову кімнату житловою площею 18,4 кв.м., залишити в спільному користуванні кухню, коридор, туалет, ванну кімнату та комору, то вказані вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог ст. 47 ЖК України, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу, тоді як згідно плану спірної квартири, наданого КП «ДМБТІ», квартира складається з двох житлових кімнат площею 10,6 кв.м. та 17,7 кв.м., загальна площа квартири становить 48,1 кв.м.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок сторін.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 9, 47, 107 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а також в зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2, який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні,- у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Руденко