У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6, зацікавлена особа - Миколаївська міська рада, про встановлення факту родинних відносин, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Свої вимог обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її двоюрідна сестра ОСОБА_8 і після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 в м. Миколаєві.

При зверненні у встановлений законом строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку із тим, що відсутні документи, що підтверджують родинний зв'язок між нею та померлою ОСОБА_8

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2014 року, заяву задоволено.

Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року є двоюрідною сестрою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив із того, що допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 підтвердив, що заявниця є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_8 Інших родичів у померлої немає.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив, крім вищезазначеного, із того, що згідно копії постанови приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 22 березня 2013 року ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 у зв'язку із пропуском нею встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Дану постанову ОСОБА_7 не оскаржувала. Як встановлено судом апеляційної інстанції померла склала заповіт на ім'я ОСОБА_7

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року, ОСОБА_7 відмовлено в позові до ОСОБА_6 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

За висновком суду апеляційної інстанції наведені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_7, як на час розгляду даної справи судом першої інстанції, так і на час розгляду справи в апеляційному суді не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8

Разом із цим, судові рішення не відповідають вимогам закону, оскільки вони ухвалені з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 1994 року, квартира АДРЕСА_2 в м. Миколаєві належить ОСОБА_8

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_6 є: ОСОБА_12 та ОСОБА_13

ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_14, після одруження їй присвоєно прізвище - ОСОБА_6.

Заявниця посилалася на те, що батько померлої ОСОБА_8 був рідним братом її матері ОСОБА_15, яка після одруження - стала «ОСОБА_15».

При цьому задовольняючи заяву місцевий суд, у порушення вимог статей 58 - 60 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, прийняв у якості доказу наявності родинних відносин виключно пояснення одного свідка.

Інших доказів, які підтверджують родинні відносини між заявницею та померлою, у судовому рішенні не зазначено та в ході судового розгляду не зібрано.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив коло усіх спадкоємців, не дослідив належним чином спадкову справу, зокрема те, що ОСОБА_7 є спадкоємцем за заповітом.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін та встановлюючи, що ОСОБА_7 на час розгляду справи не є спадкоємцем, суд апеляційної інстанції послався на рішення Ленінського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року, яким відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні в позові до ОСОБА_6 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, у порушення вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, якою визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції послався на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року, якого на час постановлення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі не було.

Таким чином, судом апеляційної інстанції у порушення вимог процесуального закону встановлені факти та правовідносини між сторонами, які на час ухвалення оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції не існували.

При цьому, ОСОБА_7 у апеляційній скарзі посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, що за основу судового рішення про встановлення факту родинних відносин суд першої інстанції взяв пояснення одного свідка, який є онуком заявниці, а тому є заінтересованою особою у справі.

Оскільки суд апеляційної інстанції не виправив недоліки, допущені судом першої інстанції, не мотивував, якими належними та допустимими доказами підтверджується факт родинних відносин між заявницею та померлою та передчасно при цьому залишив рішення суду першої інстанції без змін, встановив факти та відповідні їм правовідносини між сторонами на підставі доказів, які на час оскаржуваного судового рішення були відсутні, ураховуючи все вищевикладене, оскаржувані судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, при новому розгляді справи судам слід з врахуванням вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України перевірити обставини справи на предмет наявності спору про право між сторонами, та у випадку встановлення вказаних обставин, ухвалити відповідне рішення у справі.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 травня 2014 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська