Справа № 490/3820/15-ц
н/п 2/490/2980/2015
02 листопада 2015 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Подзігун Г.В.
при секретарі - Кошевій О. С.
за участю представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -
Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачки, в якому просила визнати за нею право власності на тварину - собаку породи «Чихуахуа», кличка «Єва». В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що 05 березня 2015 року позивачка придбала у відповідачки вищевказану собаку за 1 000 грн., однак у подальшому ОСОБА_3 почала безпідставно, на її думку, вимагати повернення собаки, а після відмови - звернулася із заявою про її викрадення до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, у зв'язку з чим у позивачки виникла необхідність визнання права власності на тварину у судовому порядку.
Представник позивачки до суду не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги позову підтримав у повному обсязі.
Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, представника до суду не направила.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Як вбачається із матеріалів справи, 01 березня 2015 року позивачка знайшла розміщене на сайті «OLX» оголошення відповідачки про продаж собаки породи «Чихуахуа». У подальшому, за допомогою електронної переписки на даному сайті, а також у ході телефонної розмови, сторони домовилися про купівлю-продаж вказаної собаки за 1 000 грн.
05 березня 2015 року на виконання умов договору, який було укладено в усній формі, позивачка надала відповідачу 1 000 грн., а відповідачка в свою чергу передала позивачці собаку породи «Чихуахуа», кличка «Єва», 01.09.2014 р. н., та її Міжнародний ветеринарний паспорт.
В той же час, 23 березня 2015 року відповідачка звернулася до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області із заявою, в якій просила вжити заходів до позивачки, яка незаконно, за її словами, утримує у себе собаку заявниці. Так, у своїх поясненнях, наданих співробітникам міліції, відповідачка пояснила, що передала собаку позивачці на тимчасове зберігання, а на теперішній час має намір повернути собаку, однак позивачка відмовляється здійснити це добровільно. В ході проведеної перевірки було встановлено цивільно-правовий характер відносин, що склалися між сторонами.
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Підстави набуття права власності на річ (майно) передбачені статтею 328 ЦК України, якою встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження».
Таким чином, тварини мають правовий режим речі, у зв'язку з чим можуть виступати як об'єкт цивільно-правових відносин, а також як предмет правочинів у випадку дотримання вимог щодо порядку укладення правочинів, передбачених ст. ст. 205, 206, 208 ЦК України.
Так, згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Судом встановлено, що в момент вчинення правочину позивачка передала відповідачці грошові кошти у розмірі 1 000 грн., а відповідачка передала позивачці собаку, а, отже, правочин було повністю виконано в момент його вчинення, тому письмова форма правочину не вимагається. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що намір сторін було спрямовано на укладення договору саме купівлі-продажу, а не договору тимчасового зберігання. За такого, суд приходить до висновку, що позивачка правомірна набула права власності на вищезазначену тварину, у зв'язку з чим до неї від відповідачки перейшли правомочності щодо володіння, користування та розпорядження власним майном на власний розсуд, незалежно від інших осіб.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В ході судового розгляду було встановлено, що відповідачка зверталася до правоохоронних органів, не визнаючи при цьому право власності позивачки на тварину. Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копією висновку ДІМ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 25 березня 2015 року.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів після отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після винесення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН