У х в а л а

іменем україни

29 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Гончара В.П., Нагорняка В.А.,

Карпенко С.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілка професіоналів докерів-механізаторів транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання наказу незаконним та його скасування, за касаційною скаргою Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт»), треті особи: Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілка професіоналів докерів-механізаторів транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання наказу незаконним та його скасування, посилаючись на те, що з він працює в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 3 розряду.

Наказом начальника ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 19 лютого 2014 року № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту» було ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту» та створено структурний підрозділ «Відділ побуту», а вивільнення працівників, робочі місця яких підлягають скороченню, зобов'язано здійснити відповідно до ст. 49-2 КЗпП України.

Наказом начальника ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 03 липня 2014 року № 322-0 позивача було переведено на неповний робочий час з 32 годинним робочим тижнем.

ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати наказ від 03 липня 2014 року № 322-0 оскільки вважав, що ніякої зміни в організації виробництва і праці не було, тому безпідставно був введений неповний робочий час.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 03 липня 2014 року № 322-О в частині постійного переміщення ОСОБА_3 слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 3 розряду з оплатою за штатним розкладом та з 32 годинним робочим тижнем.

У касаційній скарзі ДП «Іллічівський морський торговельний порт» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що роботодавцем було допущено порушення вимог трудового законодавства та конституційних положень, оскільки переміщення позивача відбулося без його згоди, а використання примусової праці заборонено законом, тому зазначений наказ про таке переміщення вважав незаконним.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. При цьому також зазначив про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 19 лютого 2014 року № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту» з 01 червня 2014 року створено структурний підрозділ «відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «служба побуту».

Пунктом 6.1 наказу передбачено здійснити вивільнення працівників, робочі місця та посади яких підлягають скороченню.

З указаним наказом директора позивача ознайомлено 25 лютого 2014 року (а. с. 81).

08 квітня 2014 року ОСОБА_3 вручено повідомлення про зміну істотних умов праці, та він не погодився з роботою в нових умовах, про що свідчить його підпис у даному документі (а. с. 84).

Наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 03 липня 2014 року № 322 ОСОБА_3 переведено на посаду слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики відділу побуту з оплатою за штатним розписом, ст. 32 КЗпП України, 32 годинним робочим тижнем зі збереженням заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів. Режим роботи - денний з п'ятиденним робочим тижнем (а. с. 27).

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці ‒ систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших ‒ працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-59 цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На просьбу вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням, або здійснює догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ДП «Іллічівський морський торговельний порт» посилалося на те, що встановлення неповного робочого часу відбулося відповідно до ч. 3 ст. 32, ст. 56 КЗпП України. При цьому оплата роботи проводиться відповідно до розміру виконаної роботи і це не є зменшенням встановленої заробітної плати, а встановлення неповного робочого дня у порядку зміни істотних умов праці не потребує погодження з профспілковим органом.

Разом з тим новий штатний розпис відділу побуту було складено та затверджено на виконання протоколу від 13 березня 2014 року спільної наради з профспілками. Переміщення не потребує згоди працівника, якщо воно здійснюється згідно зі ст. 32 КЗпП України.

У порушення вимог ст. ст. 212‒214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначене не врахував, належним чином не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навів мотивів відхилення зазначених доводів і дійшов передчасного висновку про порушення відповідачем чинного законодавства при переміщенні ОСОБА_3 та зміні істотних умов.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.А. Нагорняк

О.В. Ступак