АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Поліщук Н.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Горбачовій І.В., Гречка Т.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у березні 2015 року до суду з вищевказаним позовом обґрунтовував свої вимоги тим, що починаючи з 05.05.2005 року він працював на посаді інкасатора-водія відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів управління роботи з готівковими коштами у Північному комерційному регіоні (м. Київ) Департаменту роботи з готівковими коштами центру забезпечення діяльності та організації банку Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Згідно з наказом від 18.03.2015 року № 557-П його було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Вважав звільнення його з займаної посади незаконним. Тому просив суд позов задовольнити, поновити його на роботі у відповідача на раніше займаній посаді та стягнути з останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення за яким задовольнити заявлені ним вимоги у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача н визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає , що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 05 травня 2005 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на посаду водія-інкасатора відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк», що підтверджується копією наказу № 341-п.

Відповідно до наказу ПАТ «Укрсоцбанк» № 557-П від 18 березня 2015 року ОСОБА_3 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, було звільнено з роботи згідно п. З ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо незаконності його звільнення з займаної посади, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та показами свідка в їх сукупності, згідно яких позивачем допущено систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, за наявності раніше застосованого заходу дисциплінарного стягнення.

Оскільки суд відмовляв у задоволенні позовних вимогах про поновлення на роботі, тому і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягали до задоволення.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач ( апелянт) вказував на те, що ряд висновків суду ґрунтуються на припущеннях. Зокрема, що він був повідомлений про необхідність виходу на роботу о 07 годині 00 хвилин 07 березня 2015 року згідно до графіка. Чинним законодавством та Колективним договором передбачено обов'язок роботодавця повідомляти працівників про час початку робочої зміни. Свого обов'язку роботодавець не виконав, і не повідомив про час початку робочої зміни, що підтверджувалось також показами свідка ОСОБА_5 який повідомляв, що графіки змінювались часто, і йому особисто стало відомо про те, що він працює в 07 березня - лише напередодні. А так як він ( позивач) був вихідний у п'ятницю, і про необхідність виходу на роботу на 07 годину ранку довідався лише з телефонного дзвінка 07 березня 2015 року, то прибути на вказану годину з моменту отримання дзвінка на мав жодної можливості.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не грунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так згідно до наказу № 23 від 25 лютого 2015 року «Щодо встановлення режиму роботи відділень логістики та підрозділів перевезення валютних цінностей та інкасації коштів» встановлено режим роботи відділень обробки готівки та підрозділів перевезення валютних цінностей та інкасації коштів Управлінь роботи з готівковими коштами Департаменту роботи з готівковими коштами Центру забезпечення діяльності та організації Банку згідно до цього наказу.

Відповідно до цього наказу встановлено режим роботи Відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів (м. Київ): Понеділок -Неділя з 07.00 до 23.00.

При цьому затверджений графік доводиться керівником підрозділу до відома працівників підрозділів перевезення валютних цінностей та інкасації коштів та розміщується на загальнодоступному для працівників місці.

Згідно даних графіка вбачається що ОСОБА_3 в березні місяці 2015 року повинен був працювати, а саме : - 2 та 3 березня 2015 року по маршруту № 10; - 4, 5, 6 березня у позивача були вихідними днями, а 7 та 8 березня по маршруту № 5С та № 5 Н ( де С - субота, Н - неділя). - а.с. 124 -125.

У судовому засіданні позивач визнав факт того, що до 7 березня 2015 року він працював за зазначеним вище графіком, що свідчить про його ознайомлення з графіком роботи на березень місяць.

У відповідності до графіку заїзду інкасаторів початок робочого дня за маршрутом № 5 починається з прибуття на роботу - 6.45 години.

Враховуючи те, що позивач протягом 2 - 6 березня 2015 року дотримувався графіку роботи який було визначено відповідачем на березень місяць, підстав вважати, що він не був обізнаний з режимом робочого дня 7 березня 2015 року нема.

Будь-яких доказів в розумінні положень ст. 58 та ст. 59 ЦПК України на підтвердження внесення адміністрацією відповідача змін до зазначеного графіку саме на 7 березня 2015 року в роботу маршруту № 5, після його затвердження в цілому у ході розгляду справи надано не було.

Пояснення свідка, на які посилався апелянт, також не можуть бути належним та допустимим доказом по справі, так як свідок не повідомив ніяких обставин щодо обізнаності позивача з графіком роботи. Надані пояснення стосувалися лише його робочого часу.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Отже, законодавством передбачено, що підставою для звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосування та такого що не втратив юридичної сили за давністю, або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична сукупність застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи у відповідності до наказу № 3448 - П від 20.11.2014 року « Про застосування дисциплінарного стягнення» позивачу за порушення порядку інкасації і перевезення грошових цінностей було оголошено догану. Яка не скасована.

Зазначене вище свідчить про те, що відповідач маючи дані про притягнення позивача до відповідальності за порушення трудової дисципліни, який не втратив юридичної сили за давністю та не був знятий правомірно прийняв рішення щодо звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

При цьому слід також зазначити, що позивач працюючи у відповідача не був членом профспілкового комітету, а відтак питання щодо погодження звільнення профспілковим комітетом не розглядалося.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: