АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/228/15 Справа № 182/4954/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багрова А. Г. Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ 16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про виселення та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

23 червня 2014 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про виселення та зняття з реєстрації.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року в позовні ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про виселення та зняття з реєстрації - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно ст. 309 ЦПК України апеляційні скарги підлягає задоволенню, а рішення скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд прийшов до висновку, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Проте, з таким висновком та ухвалою суду погодитись неможливо з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1.

В квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_4 ( відповідач, колишній чоловік її доньки), ОСОБА_5 (донька позивача), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( онуки позивача та діти відповідача і доньки позивача).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який 14.03.2014 року згідно рішення суду було розірвано. Рішення суду набуло чинності 25.03.2014 року.

ОСОБА_3 після розірвання шлюбу продовжує проживати в квартирі разом з дітьми та колишньою дружиною.

Відповідач систематично порушує правила співмешкання і унеможливлює спільне проживання. При цьому заходами запобігання та громадського впливу є неодноразові попередження зі сторони позивача та інших її родичів про недопустимість порушення правил співмешкання.

За час проживання в одній квартирі між сторонами склались неприязні відносини.

Через зловживання відповідачем спиртними напоями в квартирі часто збираються невідомі особи і це все бачать діти.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України, право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення, як передбачає ст. 116 ЖК України.

Оскільки ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями,позивачка неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ, щодо неправомірної поведінки відповідача відносно неї та її дочки, колегія суддів вважає , що сумісне проживання сторін в спірній квартирі неможливо.

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає , що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і винести нове рішення , яким виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року - скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про виселення та зняття з реєстрації - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича