Номер провадження: 22-ц/785/6255/15
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Давидова Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання несправедливими умов кредитного договору про відповідальність за порушення зобов'язання, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року,

встановила:

У травні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) визнати несправедливим та недійсним п. 5.4 кредитного договору № 000000920 від 26.03.2015 р. (далі - Кредитний договір; 2) визнати недійсним Розділ 10 кредитного договору «Порядок розв'язання спорів. Третейське застереження»; 3) визнати несправедливо нарахованими проценти та штрафи.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що за умовами кредитного договору він отримав у товаристві з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ) кредит у сумі - 4 000,00 грн., строком - до 09.04.2015 р.. При укладенні та виконанні кредитного договору відповідач допустив порушення його прав споживача фінансових послуг, нарахувавши великі проценти. Їх розмір є несправедливим, не відповідає розміру процентів, який встановлений у кредитному договорі. Наявне у кредитному договорі третейське застереження не відповідає вимогам діючого законодавства.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити за вказаних у позові підстав.

ТОВ свого представника в судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило, заяв та клопотань не надало. В письмових запереченнях на позов вважало необхідним в позові відмовити у повному обсязі. Посилалося на те, що, підписавши при укладенні кредитний договір, позивач підтвердив зрозумілість та справедливість його умов. В подальшому від отримання кредиту останній не відмовився. Однак, ні кредит, ні плату за його користування не сплатив. П. 5.4 передбачає не проценти за користування кредитом, а відповідальність за порушення його умов. Необґрунтованим є твердження позивача про незаконність третейського застереження.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.06.2015 р. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним п. 10 (підпункти 10.1 - 10.4) кредитного договору. В решті вимог ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ТОВ на користь держави судовий збір у сумі - 243,60 грн..

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні його вимог про визнання несправедливим та недійсним п. 5.4 кредитного договору. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про визнання несправедливим та недійсним п. 5.4 кредитного договору.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та його представник - ОСОБА_6 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

ТОВ письмових заперечень на апеляційну скаргу не надало. В судове засідання свого представника не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило, заяв та клопотань не надало.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним п. 10 (підпункти 10.1 - 10.4) кредитного договору сторонами не оскаржено. Відповідно до ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання несправедливим та недійсним п. 5.4 кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними (а. с. 33 - 34).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у вказаній частині. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 203, 215, 216, 509, 525, 526, 1054, 1056 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 26.03.2015 р. ОСОБА_4 уклав з ТОВ кредитний договір, згідно якого отримав у ТОВ кредит у сумі - 4 000,00 грн., строком - на 14 днів, із терміном повернення - до 09.04.2015 р., включно (а. с. 6). За користування кредитом позичальник сплачує - 1 120,00 грн. (п. 1.1). П. 5.4 кредитного договору передбачена пеня за прострочення виконання зобов'язання, а саме: - за прострочку повернення кредиту - 2% за кожний день прострочення платежу; - за прострочку повернення плати за користування кредитом - 2% за кожний день прострочення платежу. У зв'язку з неповерненням кредиту та несплатою суми за його користування у передбачені договором строки ТОВ нарахувало штрафні санкції. Загальний розмір боргу станом на 14.05.2015 р. становить - 8 434,00 грн.. (а. с. 28).

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання частково недійсним кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1054, 1056 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в моменту його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 -3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача або є агресивною.

З матеріалів справи не вбачається введення позивача в оману під час укладення кредитного договору, несправедливість умов останнього. Під час його укладення позивач повністю розумів його зміст. Про це, зокрема, він сам вказує в позові: «…На момент укладення кредитного договору його умови були зрозумілі сторонам, розмір платежів погоджений та закріплений в положеннях кредитного договору…» (а. с. 1, 3-й абзац знизу).

Відповідно до п. 4.6 кредитного договору позичальник підтвердив, що: 1) він уклав цей договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням; 2) він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ним.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо несправедливих умов п. 5.4 кредитного договору. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві. Разом з тим, ОСОБА_4 у позиві не посилається на одночасну наявність вказаних умов.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності передбачених законодавством підстав для визнання несправедливим та недійсним п. 5.4 кредитного договору. Права позивача укладенням вказаного кредитного договору не порушені, а тому не підлягають захисту.

Доводи апелянта щодо передбаченої п. 5.4 кредитного договору подвійної відповідальності не відповідають обтставинам справи, оскільки вказаним пунктом предебачена відповідальність за різні порушення, а саме: - за прострочку повернення кредиту та за прострочку повернення плати за користування кредитом.

Доводи апелянта щодо відсутності детального розрахунку розміру боргу, завищеного розміру пені, наявності підстав для зменшення пені не приймаються до уваги, оскільки це не є предметом доказування по данній справі (ст. 179 ЦПК України). Питання щодо розміру пені, зменшення пені вирішується під час розгляду спору про стягнення заборгованості.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. М. Кварталова