У х в а л а

05 листопада 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори - Стеців М.Р., реєстраційна служба Червоноградського МУЮ, про визнання недійсним договору дарування квартири,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати на підставі ст. 229 ЦК України недійсним договір дарування від 28 грудня 2010 року, укладений між нею та відповідачем квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в силу свого похилого віку і станом здоров'я, укладаючи оспорений договір, вона мала на увазі, що укладає договір довічного утримання і вважала, що відповідач отримає житло лише після її смерті.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір дарування від 28 грудня 2010 року квартири АДРЕСА_1 посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р. і зареєстрований за № 2 - 2118.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року, залишити в силі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2015 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу, ознайомившись із змістом судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування від 28 грудня 2010 року не суперечить цивільному законодавству, даний правочин укладений у формі, встановленій законом, волевиявлення дарувальника (ОСОБА_3.) було вільним і відповідало її внутрішній волі, обдарована (ОСОБА_2) зареєструвала за собою право власності на спірне житло, надала письмове зобов'язання про проживання позивачки в даному житлі до кінця свого життя, позивачка неодноразово укладала договори дарування належної їй квартири, а отже належним чином була обізнана з наслідками укладання даного правочину.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення ст. 203, 717, 229 ЦК України на роз'яснення п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виходив з тих обставин, що ОСОБА_3 є жінкою похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), та одинокою. Укладаючи з ОСОБА_5 договір вона мала на меті відчуження на користь відповідачки квартири, яка є єдиним її житлом, лише за умови довічного утримання, і вважала, що ОСОБА_5 отримає цю квартиру тільки після її смерті, і якби не помилка в правовій природі правочину та його правових наслідків, спірний договір ніколи не був би укладений.

Суд апеляційної інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, вірно встановив обставини у справі, надав належну правову оцінку всім обставинам, вірно застосував норму матеріального права до правовідносин між сторонами, і обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Виходячи із положень статті 229 та статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без дотримання взаємної винагороди.

Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Судом апеляційної інстанції були встановлені всі зазначені обставини, що у їх сукупності дає підстави для визнання договору дарування недійсним з підстав статті 229 ЦК України.

Рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 4 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори - Стеців М.Р., реєстраційна служба Червоноградського МУЮ, про визнання недійсним договору дарування квартири.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Попович