У Х В А Л А

6 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та Київської міської ради, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно,

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_12_21/pravo1/VS07651.html?pravo=1> року у задоволенні позову відмовлено. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_12_21/pravo1/VS07651.html?pravo=1>

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Встановлено факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після померлої ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_5 як за спадкоємцем першої черги за законом після померлої ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2015 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2015 року та залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 548, 549 ЦК УРСР.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після померлої ОСОБА_6 фактично вступила в управління та володіння 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1, відповідачем ОСОБА_4 зазначене належним чином не спростовано, а тому позовні вимоги підлягають задоволення шляхом встановлення факту прийняття ОСОБА_5 спадщини після померлої ОСОБА_6 та визнання за ОСОБА_5 як за спадкоємцем першої черги за законом після померлої ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Верховного Суду України від 14 травня 2008 року, суд касаційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що за положеннями статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Наведені позивачами доводи не свідчать про їх вступ в управління або володіння спадковим майном;

- ухвалі Верховного Суду України від 14 червня 2010 року, суд касаційної інстанції постановив ухвалу якою відмовив у відкритті касаційного провадження у справі;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2011 року суд касаційної інстанції виходив із того, що суд не з'ясував коло спадкоємців та не вірно визначив їх черговість, а також не вирішив питання щодо заміни неналежного відповідача, відповідно до вимог статті 33 ЦПК України, оскільки державна нотаріальна контора не може бути належним відповідачем у справі щодо визнання права на спадщину, так як не є особою з якою у позивача виник матеріально-правовий спір, окрім того спір про право на спадщину не вирішується в порядку окремого провадження, шляхом встановлення факту;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд не врахував встановлені судовим рішенням обставини про те, що особа вчасно спадщину, яка відкрилась після смерті батька, не приймала, не вчинила вона відповідних дій і після ухвалення рішення про надання додаткового строку для прийняття спадщини, отже, суд передчасно ухвалив рішення про встановлення факту прийняття спадщини. Та обставина, що в квартиру після смерті батька вселився син особи, не свідчить про вчинення саме нею дій про прийняття спадщини, оскільки ці дії у розумінні положень статей 548 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2004_01_01/pravo1/KD0008.html?pravo=1>, 549 ЦК УРСР <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1826/ed_2004_01_01/pravo1/KD0008.html?pravo=1> мали бути вчинені нею особисто.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та Київської міської ради, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема