Справа № 466/5623/14 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/5207/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Ясиновської Я.М.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської державної лісовпорядної експедиції про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, -

в с т а н о в и л а:

11 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Львівської державної лісовпорядної експедиції, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30 жовтня 2014 року, просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача в його користь 10 088,29 грн. заробітної плати за час вимушеного простою без врахування передбачених законодавством України податків та інших обов'язкових платежів.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської державної лісовпорядної експедиції про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою - відмовлено у зв'язку з його безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вважає його незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що починаючи з травня 2012 року службові особи експедиції або взагалі перестали давати йому роботу, або суттєво її обмежили. Стверджує, що у травні - вересні 2012 року роботодавець записував у табель обліку його робочого часу фактично відпрацьовані ним робочі години щоденно. При цьому, замість наряд-акта ІТП для нарахування заробітної плати використовувалися технічні звіти керівників лісовпорядних партій. Технічних звітів він не підписував і про них нічого не знав. З наявних у матеріалах справи копій дев'яти технічних звітів лише три із них кимось затверджені та не містять дати їхнього подання. Вважає, що у травні - вересні 2012 року службові особи експедиції, складаючи фальшиві документи під назвою «технічний звіт», частково оплачували залишок раніше виконаних робіт. Увалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, зіславшись винятково на письмові докази відповідача, які не є належними і допустимими, прийшов до висновку, що він був забезпечений роботою належним чином, однак коли ним ще не була закінчена робота по попередніх наряд-завданнях та не були здані наряд-акти, ним були написані заяви про простій та були вписані в наряд-акти за наступні періоди. Вважає, що такий висновок є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи. Крім цього, відповідач не надав суду жодного виданого йому наряд-акта ІТП, який би не був ним виконаний. Стверджує, що він повідомляв роботодавця про початок простою заявами, однак суд визнав ці заяви вимогами про оплату простою. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Львівська державна лісовпорядна експедиція будучи належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення (а.с. 55 т. 2), в судове засідання апеляційної інстанції в особі представника не з'явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає таким вимогам в повній мірі.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 до Львівської державної лісовпорядної експедиції про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою за безпідставністю, суд першої інстанції виходив з того, що за періоди, в яких, на думку позивача, мав місце вимушений простій, лише у квітні та червні 2014 року ОСОБА_2 не були виконані норми виробітку, однак при цьому виплачена йому заробітна плата за вказані місяці була вищою від двох третин тарифної ставки встановленого йому посадового окладу, а у всіх інших місяцях, про які зазначав позивач, мало місце або повне виконання, або перевиконання норми виробітку.

З матеріалів справи вбачається, що з 1975 року ОСОБА_2 працював у відповідача інженером - таксатором різних категорій, а з 2004 року - провідним.

21 лютого 2013 року ОСОБА_2було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 2014 року ОСОБА_2 поновлено на роботі з 21 лютого 2013 року, як незаконно звільненого за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В період з травня 2012 року до червня 2014 року ОСОБА_2 неодноразово звертався із заявами на ім'я начальника Львівської державної лісовпорядної експедиції, а саме: 23 травня 2012 року - про оплату простою за період з 07 травня 2012 року по 23 травня 2012 року (а.с. 9 т. 1); 05 червня 2012 року - про видачу копій наряд-актів (а.с. 10 т. 1); 19 липня 2012 року - про відсутність в нього роботи з 19 липня 2012 року (а.с. 12 т. 1); 01 серпня 2012 року - про відсутність роботи з 01 серпня 2012 року та надання можливості завершити виготовлення схеми по Івано-Франківському управлінню лісового господарства і ДП «Вигодське ЛГ» (а.с. 13 т. 1); 27 серпня 2012 року - про оплату вимушених простоїв та відсутність роботи з 27 серпня 2012 року (а.с. 14 т. 1); 03 вересня 2012 року - про оплату вимушеного простою (а.с. 15 т. 1); 15 лютого 2013 року - про оплату вимушеного простою (а.с. 16, 17 т. 1); 22 квітня 2014 року - про забезпечення роботою (а.с. 19 т. 1); 14 травня 2014 року - про забезпечення роботою (а.с. 20 т. 1); 03 червня 2014 року - про забезпечення роботою (а.с. 21 т. 1); 14 липня 2014 року про забезпечення роботою з 14 липня 2014 року або оформлення простою згідно ст. 113 КЗпП України (а.с. 187 т. 1); 24 липня 2014 року про забезпечення роботою з 24 липня 2014 року або оформлення простою згідно зі ст. 113 КЗпП (а.с. 188 т. 1); 18 вересня 2014 року про неможливість зайти цього дня у виробниче приміщення та оплату за часу простою (а.с. 189 т. 1).

Протоколом № 2 від 26 квітня 2012 року засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів (а.с. 56 т. 1) встановлено, що за березень та квітень місяць ОСОБА_2 у наряд-акті на виконані роботи, подано виготовлення схеми по нормі 0,36 кв.дм. (§ 1.16), яка передбачає викреслювання схеми вручну. Крім того, подано окремим видом робіт нанесення меж областей, районів, кварталів та кожен місяць звіряння схеми. Згідно поданих об'ємів, схема готова на 11 %.

Протоколом № 3 від 28 червня 2012 року засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів (а.с. 57 т. 1) встановлено, що провідний інженер-таксатор ОСОБА_2 у минулі камеральні періоди був забезпечений роботою у достатній кількості, про що свідчать об'єми виконаних на даний час робіт. Частина робіт по ДП «Буське ЛГ», ДП «Бродівське ЛГ», ДП «Стрийське ЛГ», ДП «Золочівське ЛГ», виконана повністю, але не надана для оплати, частина незавершена і не надана до оплати. Приблизний об'єм складає 3 робочих місяці. Заява про так званий «простій» подана із порушенням термінів подачі таких заяв та не відповідає дійсності. Крім того, комісія констатує, що провідним інженером-таксатором ОСОБА_2 не виконано ухвалу протоколу № 2 та наказ начальника експедиції у частині передачі карти-схеми лісів Івано-Франківської області і допоміжних матеріалів до неї постійно діючій комісії.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 комісія ухвалила:

- начальникам лісовпорядних партій надати об'єми виконаних (недовиконаних) та не наданих для оплати, провідним інженером-таксатором ОСОБА_2 видів робіт, у письмовій формі у дводенний термін;

- рекомендувати начальнику експедиції, згідно поданих начальниками партій об'ємів робіт, виконаних провідним інженером-таксатором ОСОБА_2, оплатити йому робочі дні, починаючи з 7 травня 2012 року даними видами виконаних ним робіт;

- зобов'язати (повторно) провідного інженера-таксатора ОСОБА_2 здати карту-схему лісів Івано-Франківської області і допоміжних матеріалів до неї постійно діючій комісії.

Протоколом № 1 від 20 лютого 2013 року засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів (а.с. 58 т. 1) встановлено, що всі матеріали та обсяги робіт, виконаних провідним інженером-таксатором ОСОБА_2 представлені ним у повному об'ємі та ухвалено затвердити і прийняти до оплати відповідний наряд-акт.

Протоколом № 1 від 30 квітня 2014 року засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів (а.с. 60 т. 1) встановлено, що в наряд-акті за квітень місяць 2014 року провідний інженер-таксатор ОСОБА_2 вписав наступні види робіт:

- простій не з вини працівника з оплатою 2/3 ставки 1,50 дн.;

- перерахунок роботи виготовлення схеми Івано-Франківського ОУЛМГ 2,35 дн.;

- перерахунок складання пояснювальної записки по лісництвах ДП «Буський лісгосп» - 4,47 дн.;

- участь у комісії по погодженню колективної угоди 1,00 дн.;

- роботи по ДП «Кам'янець-Подільський лісгосп» - 6,59 дн.;

- роботи по ДП «Гринявський лісгосп» - 5,95 дн. Всього 21,86 дн.

За результатами розгляду комісія ухвалила не проводити оплату простою, оскільки такий не оформлений відповідно до законодавства - відсутній акт про простій. Також ухвалено було не проводити оплату за перерахунок робіт, виконаних позивачем за минулі роки, оскільки по таких вже проведено виплату та визначено роботи, які виконано та підлягають оплаті.

Протоколом № 2 від 3 липня 2014 року засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів (а.с. 219 т. 1) комісія за результатами розгляду ухвалила не проводити оплату простою (квітень, травень, червень), оскільки такий не оформлений відповідно до законодавства, відсутній акт про простій. Також ухвалено було не проводити оплату за роботи, зазначені ОСОБА_2, які були виконані до звільнення по скороченню штатів, оскільки оплачені йому згідно представлених наряд-актів у повному обсязі.

Відповідно до довідки про виконання норм виробітку (а.с. 46 т. 1) провідним інженер-таксатором ОСОБА_2 у травні 2012 року відпрацьовано 20 робочих днів, за яких вироблено 20,21 нормо-днів та визначено 101 % виконання норм виробітку; у червні 2012 року відпрацьовано 18 робочих днів, за яких вироблено 18,31 нормо-днів та визначено 102 % виконання норм виробітку; у липні 2012 року відпрацьовано 23 робочих дні, за яких вироблено 23,38 нормо-днів та визначено 102 % виконання норм виробітку; у серпні 2012 року відпрацьовано 22 робочих дні, за яких вироблено 22,10 нормо-днів та визначено 100 % виконання норм виробітку; у вересні 2012 року відпрацьовано 20 робочих днів, за яких вироблено 20,10 нормо-днів та визначено 101 % виконання норм виробітку; в лютому 2013 року відпрацьовано 10 робочих днів, за яких вироблено 23,90 нормо-днів та визначено 239 % виконання норм виробітку; у квітні 2014 року відпрацьовано 21 робочий день, за яких вироблено 13,54 нормо-днів та визначено 64 % виконання норм виробітку; у травні 2014 року відпрацьовано 19 робочих днів, за яких вироблено 21,06 нормо-днів та визначено 111 % виконання норм виробітку; у червні 2014 року відпрацьовано 19 робочих днів, за яких вироблено 13,23 нормо-днів та визначено 70 % виконання норм виробітку.

З долучених до матеріалів справи копій відомостей про нарахування заробітної плати (а.с. 47-55 т. 1) та інших доказів видно, що позивачу ОСОБА_2 у травні 2012 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 2616,00 грн., нараховано по нарядах 2643,47 грн., всього нараховано 4213,07 грн., оплачено 3410,06 грн.; в червні 2012 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 1686,00 грн., нараховано по нарядах 2767,43 грн., всього нараховано 3552,23 грн., оплачено 2875,18 грн.; в липні 2012 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 2686,00 грн., нараховано по нарядах 2730,38 грн., всього нараховано 4879,18 грн., оплачено 3949,21 грн.; в серпні 2012 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 2686,00 грн., нараховано по нарядах 2698,21 грн., всього нараховано 4309,81 грн., оплачено 3488,36 грн.; у вересні 2012 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 1686,00 грн., нараховано по нарядах 2699,43 грн., всього нараховано 5520,23 грн., оплачено 4468,07 грн.; в лютому 2013 року було встановлено посадовий оклад в розмірі 2796,00 грн., нараховано по нарядах 3564,51 грн., всього нараховано 14452,61 грн., оплачено 12021,59 грн.; в квітні 2014 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 2970,00 грн., нараховано по нарядах 1914,95 грн., всього нараховано 32932,03 грн., оплачено 26655,20 грн.; у травні 2014 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 2970,00 грн., нараховано по нарядах 3292,01 грн., всього нараховано 4219,55 грн., оплачено 3415,30 грн.; у червні 2014 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 2970,00 грн., нараховано по нарядах 2068,06 грн., всього нараховано 3037,01 грн., оплачено 2458,16 грн.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України).

У ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно зіст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Положеннями ст. 90 КЗпП України передбачено, що при відрядній оплаті праці розцінки визначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних ставок (окладів) і норм виробітку (норм часу). Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях.

Спеціальною нормою КЗпП України, яка встановлює гарантії для працівників, що працюють на відрядній системі оплати праці, аналогічні до ст. 113 КЗпП України, є ст. 111 КЗпП України.

Статтею 111 КЗпП України передбачено, що при невиконанні норм виробітку не з вини працівника оплата провадиться за фактично виконану роботу. Місячна заробітна плата в цьому разі не може бути нижчою від двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу). При невиконанні норм виробітку з вини працівника оплата провадиться відповідно до виконаної роботи.

У відповідності до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оплата вимушеного простою ставиться у залежність від повідомлення працівником про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

На підставі викладеного та виходячи з досліджених матеріалів справи, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги про те, що нарахування заробітної плати позивачу у спірний період, з травня 2012 року по 21 лютого 2013 року та з квітня 2014 року по вересень 2014 року, а саме, як на думку апелянта, за дні простою, проводилось за рахунок виконаної роботи за минулі 2010-2011 роки, - є лише припущеннями та не доведені позивачем належними доказами у розумінні ст. 58 ЦПК України.

З Протоколів № 2 від 26 квітня 2012 року, № 3 від 28 червня 2012 року засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів (а.с. 56, 57 т. 1) вбачається, що провідний інженер-таксатор ОСОБА_2 у минулі камеральні періоди був забезпечений роботою у достатній кількості, про що свідчать об'єми виконаних на даний час робіт. Частина робіт по ДП «Буське ЛГ», ДП «Бродівське ЛГ», ДП «Стрийське ЛГ», ДП «Золочівське ЛГ», виконана повністю, але не надана для оплати, частина незавершена і не надана до оплати. Приблизний об'єм складає три робочих місяці. Заява про так званий «простій» подана із порушенням термінів подачі таких заяв та не відповідає дійсності.

Крім цього необхідно зазначити, що згідно Протоколу № 1 від 20 лютого 2013 року засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів (а.с. 58 т. 1) всі матеріали та обсяги робіт, виконані провідним інженером-таксатором ОСОБА_2 представлені ним у повному об'ємі у зв'язку з чим комісією було ухвалено затвердити і прийняти до оплати наряд-акт представлений ОСОБА_2

З Акту за підсумками засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів від 20 лютого 2013 року (а.с. 59 т. 1) вбачається, що у відповідності до вищевказаного Протоколу № 1 від 20 лютого 2013 року про здачу матеріалів та обсягів виконаних робіт провідним інженером-таксатором ОСОБА_2, у зв'язку із скороченням штату, було проведено здачу всіх матеріалів та виконаних робіт згідно наряд акту, який був затверджений та прийнятий до оплати в повному обсязі.

За затвердженими наряд-актами ІТП, які підписані ОСОБА_2 за лютий 2013 року, на підставі яких при встановленому посадовому окладі в розмірі 2796,00 грн. за виконані роботи в цьому місяці позивачу було нараховано по нарядах 3564,51 грн., всього ж в лютому 2013 року було нараховано 14452,61 грн., оплачено 12021,59 грн.

Необхідно зазначити, що в лютому 2013 року позивачем було відпрацьовано лише 10 робочих днів, за яких вироблено 23,90 нормо-днів та визначено 239 % виконання норм виробітку.

Твердження апелянта, що в дні простою нарахування заробітної плати йому проводилась за роботу, яку він не виконував у даний період, також не доведено належними доказами, в тому числі й матеріалами справи, оскільки позивачем не представлено як в суді першої так і апеляційної інстанцій будь-яких доказів, - в якому періоді ця робота ним була виконана, надана для оплати, в який період мала бути оплачена та період фактичної оплати.

Районним судом вірно встановлено, що заяви ОСОБА_2 від 23 травня 2012 року, 05 червня 2012 року та 15 лютого 2013 року стосувалися оплати простою за минулі періоди, а не повідомляли роботодавця про вимушений простій.

Щодо (всіх) заяв про простій, які були подані ОСОБА_2 в інші періоди, необхідно зазначити, що останнім не доведено що простій мав місце, а його твердження спростовуються табелями обліку використання робочого часу за спірний період, відомостями про нарахування заробітної плати та протоколами засідання постійно діючої комісії Львівської державної лісовпорядної експедиції з перевірки та приймання лісовпорядних матеріалів.

Вищенаведене свідчить, що позивачем не доведено і факт простою у зазначені ним дні.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціїї, що за періоди, в яких, на думку позивача, мав місце вимушений простій, лише у квітні та червні 2014 року (згідно табелів обліку використання робочого часу у квітні 2014 року відпрацьовано 21 робочий день, у травні 2014 року відпрацьовано 19 робочих днів) ОСОБА_2 не були виконані норми виробітку, однак при цьому виплачена йому заробітна плата за вказані місяці була вищою від двох третин тарифної ставки встановленого йому посадового окладу (в квітні 2014 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 2970,00 грн., нараховано по нарядах 1914,95 грн., всього нараховано 32932,03 грн., оплачено 26655,20 грн, у червні 2014 році було встановлено посадовий оклад в розмірі 2970,00 грн., нараховано по нарядах 2068,06 грн., всього нараховано 3037,01 грн., оплачено 2458,16 грн.). У всіх інших місяцях, про які зазначає позивач ОСОБА_2, мало місце або повне виконання, або перевиконання норми виробітку.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були належним чином досліджені судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.