Справа № 462/458/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5870/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: зобов»язати відповідача ОСОБА_3, яка є бухгалтером Житлово-будівельного кооперативу (далі-ЖБК) - 147, надати йому довідки форми №2 про склад сім»ї за адресою: АДРЕСА_1, в кількості п»яти штук; стягнути з неї майнову шкоду у розмірі 4313 грн., яку позивач обґрунтовує розміром неотриманих ним, як учасником бойових дій, пільг по житлово-комунальних послугах за період з 2011 по 2014 роки із-за відсутності довідки форми №2, яку він повинен був подати для цієї мети у відповідні органи комунальних служб та органи соціального захисту населення; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яка полягає у заподіянні йому душевних страждань та переживань через неправомірні дії відповідача та неможливість скористатись належними йому правами, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_3, бухгалтера ЖБК - 147, видати ОСОБА_2 довідку про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою - АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить його скасувати в частині відмови в позові про стягнення моральної та майнової шкоди з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким ці вимоги задовольнити, а також вирішити питання про компенсацію понесених ним судових витрат.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що, встановивши протиправність дій відповідача по відмові у видачі довідки про склад сім»ї та прописку, суд не врахував, що між незаконними діями відповідача та втратами майнового характеру (збільшення витрат на оплату комунальних послуг), яких він зазнав через неотримання встановлених законом пільг, існує прямий причинний зв»язок, оскільки саме відсутність цієї довідки було основною причиною для відмови у наданні субсидій та пільг, а тому дійшов до неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення його вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, не застосувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню для вирішення даної справи. Крім того, апелянт зазначає, що його вимоги про відшкодування понесених ним витрат по оплаті судового збору та на правову допомогу адвоката суд взагалі не вирішував, що є порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

За загальним правилом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Нормою цієї статті визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За загальною нормою ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї та близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння йому майнової та моральної шкоди внаслідок порушення його права на отримання вказаної вище довідки форми №2, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт відмови уповноважених органів у призначенні позивачеві пільг у встановленому законом порядку через неподання ним такої довідки, тощо, а тому встановлення судом факту протиправності діяння відповідача не може бути безумовною підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди при недоведеності факту наявності такої шкоди та причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відмова ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги не позбавляє його права на звернення до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення (п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України), оскільки оскаржуваним рішенням районний суд не вирішував питання про судові витрати, а тому апеляційний суд не вправі вирішувати це питання самостійно.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.