Єдиний унікальний номер 219/6027/2015-ц Номер провадження 22-ц/775/647/2015
Єдиний унікальний номер 219/6027/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/647/2015
Категорія 32 Головуючий у 1 інстанції Погрібна Н.М.
Доповідач - Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючої: Корчистої О.І.

суддів: Осипчук О.В., Дундар І.О.

при секретарі: Бондарчуку І.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області про стягнення одноразової допомоги, стягнення заборгованості за щомісячними виплатами,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області про стягнення одноразової допомоги, стягнення заборгованості за щомісячними виплатами, обґрунтовуючи свій позов тим, що вона є донькою ОСОБА_2, яку було визнано інвалідом ІІ групи безстроково у зв'язку з професійним захворюванням та встановлено 80% втрати професійної працездатності з 11 травня 1996 року безстроково у зв'язку з професійним захворюванням. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Відповідно до довідки встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням. Постановою від 05 грудня 2014 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області позивачці було одноразову допомогу на сім'ю в розмірі однорічного заробітку померлої матері. Листом №92 від 26 січня 2015 року відповідач відмовив їй у призначенні та виплаті одноразової допомоги та щомісячних страхових платежів. Зазначала, що на час смерті матері вона була інвалідом ІІ групи та інвалідність їй встановлено безстроково. Вважаючи відмову у виплаті зазначених сум незаконною, просила стягнути з відповідача на її користь одноразову допомогу в розмірі однорічного заробітку в сумі 89 836,44 гривень та стягнути щомісячні страхові виплати за період з 08 жовтня 2014 року по червень 2015 року, зобов'язавши відповідача в подальшому здійснювати щомісячні страхові виплати.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не врахував, що позивачка ОСОБА_1 не довела перебування у встановленому ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» порядку на утриманні померлої матері, а тому права на зазначені виплати не має.

В судовому засіданні представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області Бистрицька О.В. доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримала та просила її задовольнити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Вказували, що на час смерті матері позивачки, остання також була інвалідом ІІ групи та в порядку ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» мала право на одержання від матері утримання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки МСЕК №377283 від 09 жовтня 2012 року ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи безстроково.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 є матір'ю позивачки ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтв про укладення шлюбу та про його розірвання, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07 січня 1988 року по 18 червня 1999 року.

Згідно довідки про склад сім'ї позивачка ОСОБА_1 проживала разом із матір'ю ОСОБА_2 до її смерті за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки МСЕК №231459 від 15 травня 1996 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково у зв'язку із професійним захворюванням, а відповідно до довідки №032386 від 15 травня 1996 року ОСОБА_2 встановлено 80% втрати професійної працездатності з 11 травня 1996 року безстроково у зв'язку із професійним захворюванням.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та відповідно до довідки встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався ст.ст. 33, 34, 37, 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та виходив з того, що ОСОБА_1 є особою, яка на день смерті її матері ОСОБА_2 була інвалідом ІІ групи - членом сім'ї останньої, на час смерті матері мала право на одержання утримання від неї.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діяла на час смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1) у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

Наявними в матеріалах справи ксерокопіями довідок МСЕК підтверджуються встановлені судом першої інстанції обставини, на які посилається в своєму позові ОСОБА_1, а саме, що на час смерті вона була інвалідом ІІ групи, проживала разом із матір'ю та у зв'язку з цим в порядку п. 3 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» мала на день смерті матері право на одержання від неї утримання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивачки ОСОБА_1 права на отримання одноразової допомоги в розмірі однорічного заробітку матері та щомісячних страхових виплат.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_1 повинна була довести факт перебування на утриманні померлої матері не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що остання на час смерті матері в порядку ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» мала право на одержання від неї утримання.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору щодо задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, Апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Корчиста О.І.

Судді Осипчук О.В.

Дундар І.О.