Справа № 303/5519/15-ц
ряд. стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

08 жовтня 2015 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого - судді Пак М.М.

при секретарі Тромпак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 03 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_2, укладено договір про надання останній позику в сумі 14 000, 00 грн., який оформлено розпискою. ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кошти до 31 серпня 2013 року, але взяте на себе зобов'язання не виконала, на її (ОСОБА_1П.) звернення про повернення боргу - відповідач не реагує, обіцяє повернути, але обіцянку не виконує. Так, з моменту укладення договору позики минув тривалий час, змінився індекс інфляції - показник, який характеризує зміну ціни всіх споживчих товарів, які вона могла б придбати за кошти, які відповідач повернула б вчасно. Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, борг з врахуванням інфляції складає 24 360 грн., яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2 та судові витрати в розмірі 243, 60 грн..

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 60 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільно - процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільно - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом належними доказами встановлено, що відповідно до розписки (оригінал) від 31 липня 2013 року складеної ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 - об'їздна, буд.1А, кв.5, паспорт серії ВР №120957, виданий 13 жовтня 2010 року Мукачівським МВ УМВС в Закарпатській області, остання 03 квітня 2013 року отримала в борг у ОСОБА_1 14 000 грн.. Зобов'язується повернути до 31 серпня 2013 року 18500,00 грн. в чому і розписалась.

-2-

З урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 за період 2013 - 2015 років індекс інфляції становить - 5860 (п'ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень.

Правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, статтею 509 Цивільного кодексу України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України), а статтею 546 цього Кодексу передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правилами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до частини 1 статті 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З статті 1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, у Постанові судової палати у цивільних справах Верховний суд України у справі за № 6-36цс14 від 02 липня 2014 року роз'яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як вбачається з матеріалів справи, що 03 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була складена у письмовій формі розписка, згідно якої ОСОБА_2 отримала у позивача 14 000 грн. та зобов'язалась до 31 серпня 2013 року повернути останній 18500,00 грн. Таким чином позивач ОСОБА_1 вирішила забезпечити факт повернення грошових коштів написаною відповідачем розпискою, в якій факт суми боргу ОСОБА_2 - визнала. На день звернення до суду по

-3-

невиконанню зобов'язання ОСОБА_2 борг останньої перед позивачем з врахуванням індексу інфляції складає 24360,00 грн..

З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не виконала умови розписки (договору позики) від 31 липня 2013 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення.

Згідно статтею 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 6, 509, 526, 546, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 - об'їздна, буд.1ААДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, заборгованість, яка виникла по Розписці від 31 липня 2013 року у розмірі 24 360 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 - об'їздна, буд.1ААДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, сплачений судовий збір в розмірі - 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення, через суд першої інстанції, який виніс оскаржуване судове рішення.

Головуючий М.М.Пак