У Х В А Л А

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 14 грудня 2007 року № 0, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як поручителя 176 443 грн 83 коп. заборгованості за вказаним договором із урахуванням відсотків за користування кредитом та пені.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку з ухваленням 02 грудня 2010 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області заочного рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 545 804 грн 28 коп. заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 0, яке було виконано 06 січня 2012 року, зобов'язання ОСОБА_4 за вказаним договором припинилося, а позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та пені за період з 27 вересня по 02 грудня 2010 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 14 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено споживчий кредитний договір № 0, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 681 750 грн під 13,90 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 12 грудня 2014 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_4 за договором іпотеки № 727999 передала в іпотеку банку житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Зарампійській, 3Г у с. Черепківці Глибоцького району Чернівецької області.

14 грудня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 165740.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2010 року у справі № 2-1026/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 545 804 грн 28 коп. заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2007 року № 0, розрахованої станом на 27 вересня 2010 року (а. с. 87-88).

06 січня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Глибоцького РУЮ Чернівецької області Біреу К. І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 29674172 у зв'язку з повним виконанням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виконавчого листа № 2-1026, виданого 10 лютого 2011 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області на виконання заочного рішення від 02 грудня 2010 року у справі № 2-1026/10 (а. с. 89).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову та доводи касаційної скарги, ПАТ «УкрСиббанк» посилалось на те, що оскільки відповідачі виконали судове рішення від 02 грудня 2010 року (за яким заборгованість була розрахована станом на 27 вересня 2010 року) лише 02 грудня 2011 року, а 06 січня 2012 року було закінчено виконавче провадження з приводу примусового виконання вказаного судового рішення, то з вересня 2010 року по вересень 2014 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 176 443 грн 83 коп., яка складається із: 107 685 грн 78 коп. заборгованості за кредитом, 57 379 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 3 965 грн 62 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 7 412 грн 47 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, яку позивач і просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

За змістом ст. ст. 610 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2011_03_17/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 612 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843684/ed_2011_03_17/pravo1/T030435.html?pravo=1> порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 <nau://ukr/435-15|st599>-601 <nau://ukr/435-15|st601>, 604 <nau://ukr/435-15|st604>-609 ЦК України <nau://ukr/435-15|st609>. Зокрема, згідно зі ст. 559 ЦК України <nau://ukr/435-15|st559> зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановивши, що згідно із судовим рішенням від 02 грудня 2010 року у справі № 2-1026/10 з відповідачів стягнуто солідарно заборгованість за кредитом у розмірі 545 804 грн 28 коп., у зв'язку з чим 06 січня 2012 року було закінчено виконавче провадження, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не врахували, що наявність судового рішення про дострокове стягнення заборгованості, яке своєчасно не виконано боржником, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, зокрема, стягнення процентів за користування коштами до їх повернення поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням у іншій справі, та пені.

Відповідно до п. п. 1.3.3, 1.3.4 кредитного договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору.

У разі повернення до банку всієї суми кредиту банк в день такої повної сплати суми кредиту здійснює нарахування процентів за його користування протягом календарного місяця (в якому здійснюється повне повернення кредиту), починаючи з першого календарного дня такого місяця по день, що передує даті повернення всієї суми кредиту, а позичальник не пізніше дати повного повернення кредиту зобов'язується сплатити банку суму таких нарахованих процентів.

Обов'язок сплачувати проценти за весь період фактичного користування грошима передбачений ст. 536 ЦК України та умовами кредитного договору (п. п. 1.3.3, 1.3.4).

Наслідком порушення боржником зобов'язання є виникнення у нього обов'язку зі сплати неустойки (ст. 610 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843621/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> та умов кредитного договору (п. 4.1) за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню у порядку, передбаченому цим договором. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання за цим договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку.

Вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди наведеного не врахували та дійшовши висновку, що із ухваленням судового рішення про стягнення кредитної заборгованості зобов'язання сторін за кредитним договором припинилося, не врахували час сплати коштів на погашення заборгованості і їх правову природу.

Від з'ясування зазначених обставин залежить правильність вирішення спору по суті, зокрема дотримання позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суди не звернули уваги на те, що відповідно до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

З огляду на зазначене висновки судів про відмову в задоволенні позову є передчасними.

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам необхідно перевірити, чи не змінювався строк виконання зобов'язання кредитором, оскільки із заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2010 року у справі № 2-1026/10 випливає, що останній вимагав повернення кредиту достроково, тобто і тієї частини, строк повернення якої не настав, та чи дотримано у разі його зміни, якщо таке мало місце, шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко