Справа № 204/567/15-ц
Провадження № 2-п/204/73/15 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

28 вересня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю заявника ОСОБА_1

за участю представника заявника ОСОБА_2

за участю позивачки ОСОБА_3

за участю представника позивачки ОСОБА_4

за участю третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 24 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, Красногвардійський РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2015 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 24 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, Красногвардійський РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстраційного обліку і призначення справи до розгляду у загальному порядку. В обґрунтування заяви вказала на те, що вона улітку намагалася разом із дільничним потрапити до квартири № 16 у житловому будинку № 28 по вулиці Героїв Сталінграду у м. Дніпропетровську, до якого вона була змушена звернутися з проханням допомогти у розвязанні дійсної ситуації. Дільничний під час розмови з ОСОБА_3 був ознайомлений з судовим рішенням, тому не здійснював жодних дій, але лише повідомив її про рішення. Її представник був ознайомлений із даною цивільною справою лише 27 серпня 2015 року. У 2009 році відповідачка була зареєстрована у спірній квартирі. До цього часу вона з самого свого народження проживала разом із своєю матірю, рідною сестрою - ОСОБА_6. До того часу, коли їй виповнилося 16 років, позивачка визнала її матір недієздатною та помістила її до інтернату, саме з цього часу позивачка почала намагатися змусити її виїхати з квартири, час від часу вона таки змушена була тимчасово проживати у своїх рідних, та/чи друзів, але при цьому намагалася постійно повернутися до свого місця проживання, до своєї рідної сестрички, з часом їй було відмовлено у повному обсязі в доступі до квартири, замки на вхідних дверях постійно змінювалися, що можуть підтвердити свідки.

В судовому засіданні заявник та її представник ОСОБА_2 підтримали дану заяву та просили задовольнити її в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в заяві про перегляд заочного рішення суду.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення даної заяви та скасування заочного рішення суду. При цьому, рішення суду являється законним та обґрунтованим, а вимоги відповідачки надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Вказали, що позивачка виховувала відповідачку з самого дитинства, піклувалася про неї. В 2000 році, коли її батько покинув сімю, а мати стала хворіти на психічне захворювання - шизофренію, позивачка повністю взяла на себе всі обовязки по її утриманні. Поведінка ОСОБА_1 ставала все нестерпнішою, особливо, коли вона закінчила 8 класів. Незважаючи на те, що у нас в сімї було складне матеріальне становище, вона постійно вимагала гроші і жила в своє задоволення, вела аморальний спосіб життя. На їхні з чоловіком зауваження вона реагувала неадекватно, кидалась на них з бійками. Відповідачка вживала спиртні напої, квартиру привела в антисанітарний стан, курила в кімнаті, квартиру ніколи не прибирала, інколи покидала домівку, побила скло на дверях коридору, кухні та віконне скло на балконі. На всі їхні зауваження та прохання вести себе належним чином, ОСОБА_1 відповідала нецензурною лайкою. Спірну квартиру відповідачка залишила ще на початку 2012 року, коли пішла з дому і стала проживати у чоловіка. Останній раз вона була в квартирі 15 квітня 2013 року. В цей день вона разом зі своїм співмешканцем зібрала всі свої особисті речі, а також компютер, принтер та інші речі, завантажила їх в якийсь автомобіль і на цьому ж автомобілі вони з ним поїхали, куди саме ОСОБА_1 не сказала. При цьому, ключі від вхідних дверей квартири вона залишила на столі в своїй кімнаті. За якою адресою проживала ОСОБА_1 останні два роки, позивачці не відомо. Ніхто відповідачку із квартири не виганяв, ключі від квартири не забирав, вона їх залишила сама, і замки на дверях не мінялись до теперішнього часу.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позивачку та просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її заяви про перегляд заочного рішення суду.

Представник Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

В судовому засіданні було встановлено, що 24 квітня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська була розглянута справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, Красногвардійський РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстраційного обліку та ухвалено, у звязку з неявкою відповідачки в судові засідання без поважних причин, відповідне заочне рішення, яким визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою № 16 у будинку № 28 по вул. Героїв Сталінграда в м. Дніпропетровську та знято її з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.65-67).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. В силу ч. ч. 1-2, 4, 8 ст. 76 ЦПК України, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Судом направлялися судові повістки про слухання даної справи на адресу реєстрації ОСОБА_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про поштові вручення, які повернуті до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.45,56). На цю ж адресу судом було направлено заочне рішення суду від 24 квітня 2015 року.

Таким чином, з усього вищевказаного вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідачку про слухання даної справи, що підтверджується вищевказаними матеріалами справи.

Тому, її твердження щодо неповідомлення її судом про слухання даної справи є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, заявницею не надані докази, на які вона посилаються, які на її думку мають істотне значення для правильного вирішення справи, у звязку з чим вирішення даної справи могло бути іншим.

Так, відповідно до ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Проте, заявницею не було надано суду таких доказів, які б мали істотне значення, у звязку з чим, вирішення даної справи могло бути іншим, а вказані нею обставини були досліджені судом під час розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що вимоги та твердження заявниці є надуманими та безпідставними, а підстави для скасування заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року і призначення справи до розгляду в загальному порядку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 228, 231-232 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 24 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_5, Красногвардійський РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстраційного обліку - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Самсонова