Справа № 452/556/15 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/4815/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я. , Левика Я.А.

секретар: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Укрсиббаннк» 20.02.2015 року звернувся з позовом до ОСОБА_2 як боржника та ОСОБА_3 як поручителя про стягнення за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.07.2007 року в розмірі 241 868 грн. 74 коп., укладеним між банком та ОСОБА_2, за умовами якого останній отримав кредит на суму 80 000 доларів США. З врахуванням укладеного в цей же день договору поруки з ОСОБА_3, просив постановити про солідарне стягнення з відповідачів зазначеної суми боргу.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 253 337 грн. 80 коп. заборгованості за Кредитним договором №0 від 19.07.2007року. Вирішено питання судових втрат.

Рішення суду оскаржили відповідачі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення незаконним, таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, зібраним по справі доказам.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Мотивує тим, що кожен місяць з 16.01.2012 року погашав кредит шляхом внесення коштів на рахунок позивача. Із наданого кредиту в сумі 360 227 грн. 26 коп. виконав умови договору та погасив кредит на суму 133 694 грн. Враховуючи, що кредит наданий до 19.07.2017 року то в цей термін сплатив би його повністю. Вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості з нього та поручителя не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості. Вказує, що у зв'язку із стягненням з відповідачів 253 337 грн. в яку входить тіло кредиту, проценти та пеня, договір про надання споживчого кредиту від 19.07.2007 року та додаткова угода №2 до нього повинні бути розірвані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 навела аналогічні мотиви незаконності рішення суду першої інстанції. Додатково просить врахувати, що банком без її згоди, як поручителя було збільшено обсяг відповідальності боржника за кредитним договором, що не враховано судом та безпідставно покладено на неї обов'язок по солідарному погашенню боргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Позивач в письмових запереченнях на апеляційні скарги з доводами таких не погодився. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Просить апеляційні скарги відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники процесу в судове засідання не з»явились, в тому числі відповідачі повторно. Усі належно повідомлені про розгляд справи за апеляційними скаргами, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. Заяв про відкладення справи та причину неявки суду не повідомили, тому колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення підлягають частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досіджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 19 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 80 000 дол. США, що дорівнює еквіваленту 404 000 грн. на день укладення договору із сплатою процентів за користування кредитом, а позичальник ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед Банком за зобов'язаннями, які випливають з Кредитного договору, своїми коштами та повернути кредит не пізніше 19.07.2017 року.

Згідно додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 19.07.2007 року внесено зміни в Договір.

16.01.2012 року укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 19.07.2007 року щодо збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нового траншу в гривні.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Договору про надання споживчого кредиту, 19.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено Договір поруки №128417, за умовами якого, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно даного Договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору поруки №128417 від 19.07.2007 року ОСОБА_3 надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. За таких обставин мотиви її апеляційної скарги про збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя є спростованими .

Судом установлено, що відповідачі неналежно виконували умови Кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 26 січня 2015 року становить 253 337 грн. 80 коп., з яких 226 535 грн. 09 коп. заборгованість за кредитом; 15 333 грн. 65 коп. заборгованість по процентам; 10 774 грн. 78 коп. пеня за прострочення сплати кредиту, 694 грн. 28 коп. пеня за прострочення сплати процентів. Зазначена сума заборгованості підтверджується довідкою-розрахунком. Розрахунок боргу наданий позивачем відповідачами не спростовано і не наведено мотивів його неправильності .

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції вірно застосував та керувався положеннями ст.ст.554, 610 ЦК України, за змістом яких передбачені правові наслідки порушення зобов'язань боржником та їх солідарна відповідальність з поручителем перед кредитором, а також, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно врахував положення ст. 1054 ЦК України, яка передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах встановлених у договорі, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Крім того згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Із матеріалів справи слідує, що відповідачем ОСОБА_2 не належно виконувались зобов»язання за кредитним договором, оскільки платежі вносились нерегулярно та не у повному розмірі / а.с. 15-33 /. З цих підстав банком 12.11.2014 року боржнику та поручителю надсилались вимоги щодо необхідності належного виконання умов кредитного договору, погашення існуючої заборгованості за кредитом та штрафних санкцій. Дані вимоги відповідачі отримали 18.11.2014 року, однак такі залишені останніми без відповідного реагування та виконання.

Тому мотиви апеляційних скарг про те, що починаючи з 16.01.2012 року відповідач ОСОБА_2 погашав кредит шляхом внесення коштів на рахунок позивача та погасив кредит на суму 133 694 грн. і до 19.07.2017 року такий сплатить повністю, не свідчить про належне виконання останнім умов кредитного договору .

За таких обставин у банку виникло право вимоги дострокового погашення суми боргу як до боржника так і до поручителя.

Доводи апеляційних скарг про те, що у зв'язку з наявністю судового рішення про стягнення суми заборгованості, сам Кредитний договір має бути розірваний - не ґрунтується на правових нормах. Договором про надання споживчого кредиту чітко передбачено строк дії даного договору, який встановлюється з дати його укладення (дати підписання договору сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту з Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі їх нарахування. Окрім того, у відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється належним його виконанням.

Враховуючи наведені вище мотиви, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів суми боргу зазначеної позивачем.

Не можна в цілому погодитись з відповідністю резолютивної частини рішення роз'ясненням що у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», а саме правильністю її викладення з врахуванням змісту позовних вимог позивача. В такій судом не зазначено складові суми боргу, про стягнення яких заявлено вимог та вирішено судом, тому в цій частині рішення необхідно змінити, доповнивши його резолютивну частину даними про дату виникнення суми боргу - 26.01.2015 року та види платежів про стягнення яких ухвалено рішення.

Безпідставними є висновки суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат, оскільки це не узгоджується з вимогами ст.88 ЦПК України і закон не передбачає солідарного обов»язку відповідачів по сплаті судового збору, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.303, 304, п.п.2,3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2015 року в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини рішення словами «що становить суму заборгованості на 26 січня 2015 року і складає 226 535 гривен 09 коп. заборгованості по кредиту, 15 333 гр. 65 коп. заборгованості по відсоткам, 1 077 гр. 78 коп. пені за протермінування сплату по кредиту та 694 гр. 28 коп. пені по відсотках».

В частині вирішення питання про стягнення судових витрат рішення суду скасувати та в цій части ні ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» з кожного по 1 266 грн. 69 коп. судового збору .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді