У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Писаної Т.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Зуєва Георгія Олеговича, заінтересовані особи: ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_5 зобов'язано за свій рахунок знести самочинно побудоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, яке примикає до квартири №12 за цією адресою. У подальшому судом видано виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення. Проте рішення суду виконано не було, а 12 березня 2013 року державний виконавець на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши свої вимоги, просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № В-3/1172 з виконання виконавчого листа № 2-122/2011, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 14 листопада 2011 року, та скасувати постанову державного виконавця від 12 березня 2013 року про закінчення цього виконавчого провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 5 травня 2014 року до участі в справі залучено публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та відділ служби по правам дітей Одеської міської ради у Малиновському районі.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані ухвали суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що при виконанні рішення суду державним виконавцем були вчиненні усі передбачені законом дії, щоб його виконати. Проте оскільки при виконанні рішення суду будуть зачіпатися права та законні інтереси інших осіб, а саме: ПАТ «УкрСиббанк», як заставодержателя майна, що підлягає знесенню; малолітніх дітей, що зареєстровані у будинку та інших, державний виконавець не міг вийти за межі повноважень та проводити подальші виконавчі дії.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що рішення суду від 23 лютого 2011 року без участі самого боржника, який відмовляється від його виконання й до якого були застосовані передбачені законом заходи примусового впливу, виконати неможливо, а у державного виконавця відсутні повноваження, які встановив суд першої інстанції, щодо проведення виконавчих дій про знесення самочинно побудованого нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_5 зобов'язано за свій рахунок знести самочинно побудоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, яке примикає до квартири №12 за цією адресою.

Постановою державного виконавця від 24листопада 2011 року № В-3/1172 відкрито виконавче провадження та боржнику було запропоновано виконати судове рішення самостійно в строк до 1 грудня 2011 року. Проте рішення суду виконано не було, тому постановою державного виконавця від 5 грудня 2011 року на боржника ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 75, ч.1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф у розмірі 170 грн. Також було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору і боржнику було повторно запропоновано виконати рішення суду у строк до 12 грудня 2011 року. У зв'язку з повторним невиконанням рішення суду в строк, встановлений державним виконавцем, постановою від 13 грудня 2011 року на боржника ОСОБА_5 накладено штраф у розмірі 340 грн і до прокуратури Малиновського району м. Одеси направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

13 грудня 2011 року від стягувача ОСОБА_3 до відділу надійшла заява про звернення державним виконавцем до суду із поданням про зміну способу та порядку виконання судового рішення шляхом знесення зазначеного нерухомого майна за її рахунок як стягувача. 22 грудня 2011 року до Малиновського районного суду м. Одеси направлено відповідне подання про роз'яснення порядку подальшого вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, а виконавче провадження на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» - зупинено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 8 червня 2012 року подання державного виконавця задоволено, змінено спосіб та порядок виконання заочного рішення від 23 лютого 2011 року і визначено, що знесення зазначеного у виконавчому документі самочинно побудованого нерухомого майна здійснюється за рахунок стягувача шляхом виготовлення стягувачем самостійно у строк, встановлений державним виконавцем проекту зносу цього майна та проведення стягувачем робіт згідно з представленим проектом у строк, встановлений державним виконавцем.

Виконавче провадження було поновлено 5 липня 2012 року. Стягувач був зобов'язаний у строк до 11 липня 2012 року запропонувати державному виконавцю організацію, яка має відповідну ліцензію на виготовлення проектно-смітної документації для проведення робіт по зносу цього нерухомого майна.

17 серпня 2012 року від представника боржника до відділу державної виконавчої служби надійшла заява, в якій було повідомлено, що нерухоме майно, яке необхідно знести, є заставним.

Постановою державного виконавця від 20 серпня 2012 року виконавче провадження на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» зупинено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року в задоволенні подання державного виконавця відмовлено, а в ухвалі суду зазначено, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для роз'яснення державному виконавцю порядку подальшого вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, оскільки такі дії будуть перевищувати межі повноважень, наданих державному виконавцю.

12 березня 2013 року державний виконавець на підставі п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, зазначивши, що якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження і повертає виконавчий документ до суду чи органу (посадовій особі), що його видав.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд передчасно погодився з правомірністю дій державного виконавця.

Так, згідно з п. 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

У ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець знав, що самочинно побудована двоповерхова будівля не має ніякого відношення до квартири АДРЕСА_1 й примикає до квартири № 12 за цією ж адресою, оскільки ці обставини встановлені заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2011 року.

Однак апеляційний суд не врахував, що за наявності можливості для виконання рішення суду державним виконавцем не було зроблено відповідних дій на протязі тривалого часу, пов'язавши правовідносини щодо демонтажу самочинно побудованого майна з кредитними правовідносинами, які склалися між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк», з приводу квартири АДРЕСА_1, яке взагалі не має значення до правомірності чи неправомірності дій державного виконавця.

Крім того, суд у своєму рішенні безпідставно встановив, що нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, разом з об'єктом, що підлягає знесенню, знаходиться в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» за договором, укладеним з ОСОБА_5 12 березня 2008 року.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Також у п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, доводів апеляційної скарги щодо дотримання державним виконавцем норм діючого законодавства не перевірив, не врахував, що самочинно побудована двоповерхова будівля, яка за рішенням суду підлягає знесенню, не відноситься до переданої в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» квартири, та дійшов передчасного висновку про залишення в силі ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

Т.О. Писана

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко