Справа № 163/1741/15-ц
Провадження № 2/163/243/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Любомль 13 листопада 2015 року

Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Мосієвича І.В.,

при секретарі Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягення суми боргу за договорами позики та судових витрат,

встановив:

У суд з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) який просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 (далі відповідач) в його користь 1476,37 гривень боргу за угодами позики та судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він 12 серпня 2014 року за усною угодою позики передав ОСОБА_2 500,00 гривень, і після фактичного отримання вказаної суми відповідачем було надано відповідну розписку від 12.08.2015 року, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути борг до 01.11.2014 року позивачу.

Крім того, 15 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один усний договір позики, за яким ОСОБА_2 було передано грошові кошти в розмірі 500,00 гривень, після чого останнім було надано позивачу розписку, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути вказані кошти ОСОБА_1 в строк до 01 грудня 2014 року.

Починаючи з 01.11.2014 року позивач постійно в усній формі пропонував ОСОБА_2 повернути суму боргу, але відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по даний час.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, подавши при цьому письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що вимоги позову підтримують в повному обсязі, посилаюсь на викладені в заяві факти та докази.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши письмове клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами при цьому зазначивши, що «позитивно поставиться до будь-якого прийнятого судом рішення».

Оскільки сторони в судове засіданні не з'явилися, останнє було проведено без повної фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів фіксації, що відповідає положенням ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами та доказами у справі встановлено наступне, що предметом договорів позики були гроші в загальній сумі (500 грн. + 500 грн.) = 1000 гривень, що стверджено розписками відповідача від 12.08.2014 року та від 15.09.2014 року.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або

інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі), визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2, 3 ст.1049 ЦК України позика надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором, а також позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві, речей визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зокрема, як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви розрахунку інфляційних збитків згідно розписки відповідача від 12.08.2014 року, сума останньої складає 235,47 грн. (а.с.6-7) та відповідно розрахунку інфляційних збитків згідно розписки відповідача від 15.09.2014 року сума останньої складає 221,75 грн., (а.с.10-11).

При цьому, як вбачається з доданих позивачем до позовної заяви розрахунку процентів річних за користування грошовими коштами згідно розписки відповідача від 12.08.2014 року, сума останньої складає 10,19 грн. (а.с.8) та відповідно розрахунку процентів річних за користування грошовими коштами згідно розписки відповідача від 15.09.2014 року сума останньої складає 8,96 грн. (а.с.12).

З огляду на вищевикладене, загальна сума боргу за договором позики з врахуванням розрахунків інфляційних збитків та процентів річних за користування грошовими коштами ОСОБА_2 буде складати 1476,37 гривень.

Таким чином, аналіз фактичних обставин справи та доказів, наведених вимог Закону приводить суд до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню загальна сума боргу за договорами позики в розмірі 1476,37 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України фактичні дані (докази) встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, тощо.

Відповідно до вимог ч.1 ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, вставленого законом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вимоги закону та фактичні обставини справи, суд не бере до уваги письмові заперечення відповідача та акт про повернення ним грошових коштів позивачу від 03.11.2014 року, оскільки вони спростовуються матеріалами та доказами по справі, зокрема письмовими розписками ОСОБА_2, письмовими поясненнями ОСОБА_1, та його представника на заперечення відповідача та частково письмовим клопотанням останнього від 12.11.2015 року. Крім того, причини не виконання таких зобов'язань правого значення для вирішення справи не мають.

Відповідно до вимог ст.ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в користь позивача судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок підтверджений документально.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики в розмірі 1476 (одна тисяча чотириста сімдесят шість) гривень 37 копійок та судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а уразі якщо рішення було постановлено без участі осіб, які його оскаржують, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий : суддя І.В.Мосієвич