Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Лозівська міська рада Харківської області, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, служба у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації, Лозівська міжрайонна прокуратура Харківської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, служба у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області про визнання батьківства, визначення місця проживання дітей, усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, відібрання дітей і повернення батькові; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та призначення опікуна, за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 є батьком дітей: ОСОБА_7, 5 серпня

012 року народження, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Матір дітей, ОСОБА_9, за рішенням суду визнана недієздатною. ОСОБА_4 позбавлений можливості виховувати своїх дітей, оскільки їх без законних підстав утримує матір

ОСОБА_9, ОСОБА_6 Зазначали, що батьки мають переважні права на особисте виховання дитини, переважні права на проживання дитини з ними, вимагати відібрання дитини від будь-якої особи, яка тримає дитину у себе не на підставі закону або рішення суду. Оскільки ОСОБА_6 не дозволяє батькові спілкуватися з дітьми та вчиняє перешкоди у спілкуванні з дітьми іншій бабі дітей, ОСОБА_5, просили визнати батьківство ОСОБА_4 щодо ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1; усунути перешкоди з боку ОСОБА_6 у спілкуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з дітьми; визначити місце проживання дітей з батьком ОСОБА_4; відібрати від ОСОБА_6 дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і повернути їх батькові ОСОБА_4

ОСОБА_6 пред'явила позов, посилаючись на те, що вона є опікуном своєї недієздатної дочки ОСОБА_9, яка є матір'ю дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8. ОСОБА_4 визнано батьком ОСОБА_10 за рішенням суду. Однак діти фактично залишились без піклування батьків та перебувають на утриманні ОСОБА_6, мешкають з нею. ОСОБА_4 не приймає часті в утриманні своїх дітей, в їх розвитку і вихованні, вживає спиртні напої, матеріальної допомоги не надає, з моменту народження дітей не спілкується з ними, не цікавиться станом їх здоров'ям, життям, тощо, ухиляється від свого батьківського обов'язку. ОСОБА_6 не працює, є пенсіонером, за станом здоров'я може виконувати обов'язки опікуна.

Ураховуючи наведене, просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7, призначити її опікуном над дітьми, визначити місце проживання дітей з нею, як бабою дітей, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у розмірі по ј частини усіх видів доходів на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від

3 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.

Визначене місце проживання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_4, який зареєстрований в Одеській області Комінтернівському районі в с. Гвардійське,

АДРЕСА_1. Відібрано малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від баби ОСОБА_6 та передано їх батькові ОСОБА_4 У задоволенні решт вимог відмовлено. Позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять змінити ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та відмовляючи ОСОБА_6 в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що передача малолітніх дітей на виховання батьку буде відповідати інтересам дітей.

Висновки органів опіки і піклування, з якими погодився суд є обґрунтованими, підстав позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, судом не встановлено.

Порядок виконання рішення суду регламентується Законом України «Про виконавче провадження», відмова в позові щодо негайного виконання відповідає вимогам закону.

Доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити, рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська