РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Буринський районний суд Сумської області в складі :

головуючого судді Міщенка В.М.

за участю секретаря - Ключник О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Буринь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, про визнання довіреності удаваним правочином, про визнання права власності на автомобіль, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, мешканець АДРЕСА_1 звернувся до суду з позовом та просить суд винести рішення, яким визнати довіреність від 24 вересня 2010 року, видану ОСОБА_2, на ім'я ОСОБА_1, щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом марки ВАЗ 2107, білого кольору, тип транспортного засобу - легковий, випуску 1992 року, шасі (кузов, рама) №кузХТА210700№0716796, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Путивльським МРЕВ УДАІ УМВС України в Сумській області 21.02.2007 року удаваним правочином, вчиненим з метою приховування іншого правочину- договору купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2107, білого кольору, тип транспортного засобу - легковий, випуску 1992 року, шасі (кузов, рама) №кузХТА210700№0716796, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Путивльським МРЕВ УДАІ УМВС України в Сумській області 21.02.2007 року укладеного 24 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 а також визнати за ОСОБА_1, мешканцем АДРЕСА_2, право власності на автомобіль марки ВАЗ 2107, білого кольору, тип транспортного засобу - легковий, випуску 1992 року, шасі (кузов, рама) №кузХТА210700№0716796, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Путивльським МРЕВ УДАІ УМВС України в Сумській області 21.02.2007 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просить його задовольнити

Відповідач ОСОБА_2 проти позову не заперечує та просить вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право.

Згідно ч. 2. ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

24 вересня 2010 року ОСОБА_1 придбав у відповідача ОСОБА_2 автомобіль марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер ВМ8360, 1992 року випуску.

Цього ж дня відповідач ОСОБА_2 надав позивачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Путивльської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за №1674, відповідно до якої ОСОБА_1, позивачу по справі, надано право представляти інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах ДАІ, органах страхування, комісіях, або в будь-яких інших підприємствах, організаціях, установах, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією, наданням в користування та відчуженням (продаж, обмін тощо), переобладнувати, ремонтувати, проходити державний технічний огляд.

Позивач ОСОБА_1. передав грошові кошти за спірний автомобіль в сумі 8000 грн. відповідачу в повному обсязі, а відповідач передав йому автомобіль та технічний паспорт на нього.

Протягом 5 років ОСОБА_1 безперешкодно користувався автомобілем, як своєю власністю, сплачував усі платежі, проходив технічний огляд, вирішував будь які питання, пов'язані з ремонтом та обслуговуванням автомобіля.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його недійсним, оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, а тому до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала їхня внутрішня воля і який вони насправді вчинили, тобто правила правочину договору купівлі-продажу.

Суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 235, 655 ЦК України сторони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу: одна сторона передала майно за певну грошову суму, а друга прийняла її, що призводить до правових наслідків, на відміну від фіктивного правочину.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що спірний правочин вчинений сторонами для приховування іншого правочину, а тому визнає, що сторонами в дійсності укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

Порядок державної реєстрації транспортних засобів затверджений постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» ( далі Порядок). Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

П.8 Порядку передбачено, що Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Одним із документів, згідно даного Порядку, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 16, 210, 218, 235, 245, 321, 328, 334, 391, 655 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 10, 11, 169, 208-209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Визнати довіреність від 24 вересня 2010 року, виданої ОСОБА_2, на ім'я ОСОБА_1, щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом марки ВАЗ 2107, білого кольору, тип транспортного засобу - легковий, випуску 1992 року, шасі (кузов, рама) №кузХТА210700№0716796, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Путивльським МРЕВ УДАІ УМВС України в Сумській області 21.02.2007 року удаваним правочином, вчиненим з метою приховування іншого правочину- договору купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2107, білого кольору, тип транспортного засобу - легковий, випуску 1992 року, шасі (кузов, рама) №кузХТА210700№0716796, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Путивльським МРЕВ УДАІ УМВС України в Сумській області 21.02.2007 року укладеного 24 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, мешканцем АДРЕСА_2, право власності на автомобіль марки ВАЗ 2107, білого кольору, тип транспортного засобу - легковий, випуску 1992 року, шасі (кузов, рама) №кузХТА210700№0716796, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Путивльським МРЕВ УДАІ УМВС України в Сумській області 21.02.2007 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: