Справа № 305/2472/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 02 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Рахівського районного суду із даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.07.2014 року ОСОБА_3 опублікував на веб-сайті www.zakarpattya.net.ua, статтю «Богдан, школа і «каптьорка», а 30.07.2014 року, на веб-сайті www.rionews.com.ua, статтю «Державний контроль запорука якості освіти».

Дані статті, попри різні назви, мають тотожний зміст, є недостовірними та такими, в яких автор відкрито зводить наклеп, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, як педагога.

Так в публікаціях автор зазначає, що за результатами ЗНО по Закарпатській області, школа посіла 257 місце серед 303 шкіл області. Низький рейтинг школи ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що педагогічний колектив не приділяє належної уваги організації навчального процесу, а натомість захопився розвязанням іншої проблеми усунення від посади директора Богданської ОСОБА_4 ступенів ОСОБА_5

В школі дійсно склалася атмосфера нетерпимості, причиною виникнення якої являється зневажливе ставлення ОСОБА_5, як до педагогів так і до технічних працівників. Профспілка дійсно вживає заходів щодо усунення ОСОБА_5 з посади директора школи, і такі заходи є законними та зводяться до звернень до управління освіти, РДА, вищих інстанцій. Все це здійснюється поза навчальним процесом, без негативного на них впливу.

Вона є педагогом з 37 річним стажем, членом педагогічного колективу та членом профспілки. Даний колектив та її особисто автор статті зневажливо називає «сходняком», «каптьоркою», «деструктивною, терористичною та антипедагогічною по своїй поведінці групою вчителів», «ситуативним вискочкою», «популістом», «демагогом», «заколотником» та «лицеміром», а також порівнює з відомим терористом ОСОБА_6 на прізвисько «Стрелок», звинувачує у вживанні алкоголю під час навчального процесу.

Вважає, вказане наклепом та неправдою, які принижують людську гідність колективу та її особисто.

Окрім образи честі та гідності, дії ОСОБА_3 підривають ділову репутацію, оскільки зі слів автора видно, що вона є одним із винуватців дезорганізації навчального процесу, що негативно впливає на її імідж, як педагога.

За таких обставин просила суд: 1) зобовязати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, а саме визнати відомості опубліковані на веб-сайтах www.rionews.com.ua у статті «Державний контроль запорука якості освіти» та www.zakarpattya.net.ua у статті «Богдан, школа і «каптьорка» такими, що не відповідають дійсності, ганьблять її честь, гідність і ділову репутацію; 2) зобовязати ОСОБА_3 опублікувати офіційне вибачення перед нею на на веб-сайтах www.rionews.com.ua та www.zakarpattya.net.ua, з оголошенням про публікацію вибачення в Рахівьскій районній народній газеті «Зоря Рахівщини»; 3) стягнути з ОСОБА_3 на її користь 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рахівського районного суду у задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зобовязати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, а саме визнати відомості опубліковані на веб-сайтах www.rionews.com.ua у статті «Державний контроль запорука якості освіти» та www.zakarpattya.net.ua у статті «Богдан, школа і «каптьорка» такими, що не відповідають дійсності, ганьблять її честь, гідність і ділову репутацію. На обґрунтування скарги зазначає, що під час судового розгляду нею було доведено факт поширення ОСОБА_3 відомостей, які ганьблять її та не відповідають дійсності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки з апеляційної скарги, зокрема з її прохальної частини слідує, що апелянтом рішення суду оскаржується фактично в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про спростування недостовірної інформації, то колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2014 року в інтернет-виданні «Закарпаття онлайн», що знаходиться на веб-ресурсі http://zakarpattya.net.ua/ опубліковано статтю «Богдан, школа і «каптьорка» за авторством ОСОБА_7 (а.с.10-16).

30.07.2014 року в інтернет-виданні «РІО», що знаходиться на веб-ресурсі http://rionews.com.ua/ опубліковано статтю Державний контроль запорука якості освіти» за авторством ОСОБА_7 (а.с.5-9).

Обидві статті ідентичні за змістом та стосуються діяльності педагогічного колективу Богданської ЗОШ І-ІІ ступенів Рахівського району.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_8 про спростування недостовірної інформації, суд першої інстанції виходив з того, що стаття не зачіпає інтереси позивачки, а також, що вислови викладені в статтях є оціночними судженнями автора.

Однак з даним висновком суду першої інстанції щодо правових підстав для відмови в задоволенні вказаної позовної вимоги ОСОБА_8 не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. А частиною 3 даної статі передбачено, що негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі по тексту Постанова Пленуму) судам розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Як розяснено в п.19 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

В даних статтях зокрема зазначено наступне: «…Щоб зрозуміти будь-який соціальний колектив, необхідно знати його структуру, виділити ядро, лідерів (активну меншість), визначити їх цінності, звички, коло інтересів. У випадку з педагогічним колективом школи с. Богдан необхідно підійти так само і тоді можна буде зрозуміти природу вчительського бунту. Таким ядром у колективі цієї школи, який генерує ідеї, визначає завдання для цілого колективу, культивує певні цінності, визначає його «друзів» і «ворогів», є невелика група вчителів, «штаб-квартира» яких знаходиться у маленькому приміщенні на першому поверсі головного шкільного корпусу, де зберігається спортивний інвентар, яку влучно назвали «каптьоркою»…». Тобто автором дано визначення слова «каптьорка», яке вживається ним по всьому тексту статті, а саме як певної впливової частини педагогічного колективу Богданської школи.

Далі в статті вказано наступне: «…Адже, як і в бунтівному Донбасі, так і в колективі Богданської ОСОБА_4 ступенів є свої лідери, яких за аналогією назвемо «стрілками». Вони є провідниками «каптьорки» та відповідно організаторами всіх активних дій, але по своїй природі деструктивних. Їх дії є незаконними, які однозначно можно ідентифікувати як заколот. Ними є вчителі пенсіонери ОСОБА_9 та ОСОБА_2. …». Таким чином в статтях автором чітко зазначено, що позивачка ОСОБА_2 входить до членів частини педагогічного колективу, названу ним «каптьорка», а відтак вказані статті в будь-якому разі стосуються її інтересів. Висновок суду про те, що стаття не зачіпає інтереси позивачки є помилковим.

Також в тексті статей вказано наступне: «…Та більше того, цього лиха не оминув і автор цих рядків. Перебував на посаді директора цієї школи вісім місяців, з кінця серпня 2005 до початку травня 2006 років до часу обрання на виборну посаду в органи місцевого самоврядування. Тоді і я кілька перших тижнів користувався підтримкою цього психологічно впливового середовища вчителів. Майже кожну перерву мені пропонувалися «солдатські» двадцять грамів. Але свою першу нелюбов заслужив за заборону вживання алкоголю під час проведення навчально-виховного процесу. …».

В самому кінці статей автором зазначено: «…Не хочеться робити більш загальних висновків на підставі ситуації в загальноосвітньому навчальному закладі с. Богдан. Але те, що «виразки» і «гангрени» терміново треба «лікувати», то це однозначно. Справа не впирається лише в директора школи. І не є принципово, хто ним буде (хоча принципово виконати рішення суду, яке винесене іменем України) Абеле, чи хтось інший. Принциповим є інше: нейтралізувати деструктивну, терористичну, антипедагогічну за своєю поведінкою групу вчителів, яку ми назвали «каптьоркою», і яка сформувалась на протязі багатьох років.…».

На думку колегії суддів, останні два твердження автора не можна вважати оціночними судженнями. Зокрема в першому випадку автор прямо та чітко стверджує, що членами впливового середовища вчителів йому майже кожну перерву пропонувався алкоголь («солдатські» двадцять грамів). В другому ж випадку автор також чітко назвав «каптьорку» деструктивною, терористичною, антипедагогічною за своєю поведінкою групу вчителів. При цьому така кваліфікація «каптьорки» не може вважатися гіперболою, алегорією чи сатирою автора, такий текст не взятий у лапки («…»), і весь попередній текст не дає можливості припустити про якесь сатиричне порівняння автора, як він сам стверджує. Зокрема в тексті статей, автор декілька разів порівнює членів «каптьорки» з членами терористичної організації так званої «ДНР» та одного з їх ватажків ОСОБА_6 відомого під псевдонімом «Стрелок».

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що вищевказані висловлювання не є оціночними судженнями, така інформація безперечно є негативною, безпосередньо стосується позивача, і зважаючи на не спростування відповідачем презумпції недостовірності негативної інформації, таку інформацію слід вважати недостовірною. Вказане свідчить про порушення зазначеними статтями немайнового права позивачки, яке захищається ст. 277 ЦК України.

Разом з тим, в даному випадку колегія суддів враховує наступне.

В п.12 Постанови Пленуму розяснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

А згідно з п.9 Постанови Пленуму, якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації.

В даному випадку обидві статті розміщені в мережі Інтернет на інформаційних ресурсах, які відносяться до ЗМІ, а відтак як належні відповідачі по даній справі обовязково повинні були бути залучені власники веб-сайтів http://rionews.com.ua/ та http://zakarpattya.net.ua/, а також редакції відповідних ЗМІ.

Позивачкою предявлено позов виключно до одного відповідача ОСОБА_3 В процесі розгляду справи, судом в порядку ст. 33 ЦПК України, не залучалися до участі в справі в якості співвідповідачів ні власники веб-сайтів http://rionews.com.ua/ та http://zakarpattya.net.ua/, ні редакції відповідних ЗМІ. Тобто даний позов (в частині вимоги про спростування недостовірної інформації) предявлено без залучення обовязкових в такому випадку відповідачів, що унеможливлює його задоволення.

Апеляційний суд позбавлений повноважень залучати під час апеляційного провадження співвідповідачів до участі в справі, а відтак, виходячи з приписів ст. 307 ЦПК України, в даному конкретному випадку, апеляційний суд вправі лише змінити рішення суду щодо його правового обґрунтування в частині вирішення позовної вимоги про спростування недостовірної інформації.

Керуючись ст. 277 ЦК України, ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Рахівського районного суду від 02 жовтня 2015 року в частині правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді