Номер провадження: 22-ц/785/2467/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів - Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Українська пожежно-страхова компанія" до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування, сплаченого в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ „Українська пожежно-страхова компанія" звернулася до суду до ОСОБА_2 з позовом про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування, сплаченого в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи це тим, що 27.04.2012 року між позивачем та відповідачем укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6177147, предметом якого є страхування транспортного засобу "Honda Civic", державний номер НОМЕР_1. 17.07.2012 року близько 16:30 години в м. Одеса по вул. Генуезька, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю водія транспортного засобу марки "Range Rover", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та водія транспортного засобу марки "Honda Civic" під керуванням ОСОБА_2. Позивачем 29.04.2013 року складено страховий акт № ОЦ/123/450/12/0284 та здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 49 500,0 гривень, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. У встановлені законом строки відповідач не повідомила страховика про настання ДТП як страхового випадку, що є підставою для стягнення в порядку регресу страхового відшкодування, сплаченого в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням суду позов ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" - задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" суму страхового відшкодування, сплаченого в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 49500 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 27.04.2012 року між позивачем та відповідачем укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6177147, предметом якого є страхування транспортного засобу марки "Honda Civic", державний номер НОМЕР_1;

- 17.07.2012 року приблизно о 16:30 години в м. Одеса по вул. Генуезька відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю водія транспортного засобу марки "Range Rover", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та водія транспортного засобу марки "Honda Civic", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2;

- в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки "Range Rover", державний номер НОМЕР_2, зазнав технічних пошкоджень, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, згідно постанови Приморського районного суду м.Одеси від 22.11.2012 року по справі № 1522/26464/12 визнано ОСОБА_2;

- 15.03.2013 року до позивача звернувся ОСОБА_4, який відповідно до технічного паспорту є власником пошкодженого транспортного засобу "Range Rover", із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на підставі ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних" та надав усі необхідні документи;

- згідно зі звітом № 407/12 від 28.01.2013 року автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ОСОБА_4, виконаного СПД ОСОБА_5, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки "Range Rover", державний номер НОМЕР_2, складає 134 506,57 гривень;

- 29.04.2013 року позивачем складено страховий акт № ОЦ/123/450/12/0284 та здійснено виплату суми страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 49 500,0 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № від 29.04.2013 року. Вказана сума страхового відшкодування була перерахована на рахунок, вказаний у заяві на виплату страхового відшкодування № 3689 від 20.03.2013 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що після скоєння 17.07.2012 року ДТП, відповідач письмово не повідомила страховика про настання страхового випадку у строк передбачений ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що у відповідності до ст.. 38 цього ж Закону надає право страховику після виплати страхового відшкодування потерпілій особі, звернутися до страхувальника в порядку регресу з позовом про відшкодування суми страхового відшкодування у розмірі, який було фактично виплачено. Відповідач не довела про письмове повідомлення страховика у передбачений Законом строк та про наявність підстав пропуску його з поважних причин.

Судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову стягнення страхового відшкодування в порядку регресу правильним, проте не може повністю погодитися з його правовим обґрунтуванням.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 Постанови від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

Отже, в даному випадку правовою підставою задоволення вимог ПАТ "УПСК" про стягнення страхового відшкодування є ст. 1191 ЦК України та ст. 38 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а не ст. 993 ЦК України (право зворотної вимоги в порядку суброгації), на яку послався районний суд у мотивувальній частині рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оспорювала наявність своєї вини у скоєнні ДТП, суму страхового відшкодування, яка виплачена позивачем потерпілому ОСОБА_4 (власнику постраждалого транспортного засобу).

Заперечення відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції зводилися до того, що вона після ДТП 17.07.2012 року своєчасно звернулася до страховика, однак той відмовився прийняти її заяву без страхового полісу, який до 03.08.2012 року знаходився в органах ДАІ. Страховик прийняв повідомлення відповідача про ДТП 06.08.2012 року, тобто вже після отримання нею страхового полісу і додання його до повідомлення.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Районний суд вірно встановив, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження як повідомлення нею страховика про настання страхового випадку у передбачений Законом строк, про що вона заявляла у запереченнях так і про поважність пропуску відповідачем такого строку, на що під час розгляду справи у суді першої інстанції посилалася представник відповідача.

Також районний суд обгрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо того, що закон не надає можливості страховику у такому випадку звертатись із регресним позовом.

Відповідно до п. п. г-1 п. п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, що діяла станом на час настання страхового випадку - 06.06.2012 року страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, що діяла станом на час настання страхового випадку - 06.06.2012 року у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Судова колегія надає правовий аналіз даним положенням Закону і вважає, що п. п. г-1 п. п. 38.1. 1. П. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV, який надає право страховику пред`явити регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу у разі неповідомленням ним у строки і за певних умов відсилає до п. п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Між тим, конструкція норми п. 33.1. ст. 33 Закону № 1961-IV має 4 підпункти серед яких законодавець вказує про строки лише у п. п. 33.1.4. щодо обов`язку страхувальника невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування

цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

При таких обставинах немає підстав вважати, що ст. 33 Закону № 1961-IV звільнила страхувальника від обов`язку у передбачені п. 33.1.4. строки виконати свій обов`язок щодо невідкладеного або не пізніше трьох днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику або у певних випадках МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, та інші відомості передбачені даною нормою.

Також немає підстав для набуття висновку про те, що ст. 38 Закону № 1961-IV позбавила страховика права на регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу у разі неповідомленням ним у строки і за умов, визначених у ст. 33 цього Закону.

Неточність арифметичного найменування підпункту відсильної норми при правильному відсиланні до пункту і статті Закону, яка регламентує обов`язок водія транспортного засобу причетного до ДТП, в даному випадку не надає підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування відповідно до укладеного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6177147 строком дії з 29.04.2012 року до 28.04.2013 року включно.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 повідомила ПАТ "УПСК" про дорожньо-транспортну пригоду, не можуть бути взятими до уваги, оскільки не спростовують обставини встановлені в суді першої інстанції і правильність висновків суду.

В розумінні ст. 33 Закону № 1961-IV законодавець покладає на водія транспортного засобу, причетного до ДТП, не просто повідомити страховика, а саме письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "УПСК" було письмово повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду від 17.07.2012 року за участю відповідача повідомлено у спосіб передбачений Законом лише 06.08.2012 рокую, тобто на 20 день після настання страхового випадку.

Доводами апеляційної скарги дані обставини не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками позивача свідомо створювалися перешкоди для подання відповідачем письмового повідомлення про ДТП у передбачений Законом строк з посиланням на відсутність страхового полісу та технічного паспорту забезпеченого автомобіля не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги, що пропущення відповідачем строку письмового повідомлення страховика обумовлено поважними причинами, які полягають у знаходженні страхового полісу та технічного паспорту автомобіля в органах ДАІ, є неспроможними, оскільки

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містить вимог до водія причетного до ДТП додавати до письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, правовстановлюючи документи на забезпечений автомобіль та страховий поліс.

Вимог до ПАТ "УПСК" про незаконність дій щодо безпідставної відмови у прийнятті від ОСОБА_2 письмової заяви-повідомлення про настання страхового випадку у передбачений Законом строк, відповідачем не заявлялося і дані обставини судовим рішення не встановлені.

Інші доводи в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з виключенням із мотивувальної частини рішення посилання суду, як на підставу задоволення позову на норми ст. 993 ЦК України, в іншій частині рішення слід залишити без змін, оскільки суд першої інстанції в іншій частині рішення порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року - змінити та виключити із мотивувальної частини рішення посилання суду, як на підставу задоволення вимог про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, на норми ст. 993 ЦК України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук