Номер провадження: 22-ц/785/2281/15
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І., Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_4 про припинення договору поруки,-

встановила:

Позивачка звернулася до відповідача з позовом про припинення договору поруки від 30 червня 2006 року. Свої вимоги мотивувала тим, що 30.06.2006 року між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 014/0028/82/58474, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості 30 червня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 30.06.2006 року укладено договір поруки. За умовами договору поруки від 30.06.2006 року у випадку невиконання боржником зобов'язань за Основним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання Поручителем. Користуючись даним правом, банк пред'явив вимогу про дострокове стягнення суми боргу за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу поручителя - ОСОБА_2 про необхідність дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів передбачених договором. З урахуванням наведеного, враховуючи, що вимога про необхідність виконання зобов'язання у повному обсязі за кредитним договором до поручителя ОСОБА_2 пред'явлена 24.03.2009 року, а до суду кредитор звернувся з пропуском шестимісячного строку, вона вважає, що порука підлягає припиненню. Крім того, позивач зазначає, що банк збільшував обсяг відповідальності поручителя шляхом збільшення відсоткової ставки без дотримання процедури повідомлення передбаченої п. 9.3 кредитного договору (а. с. 2-4).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено (а. с. 188-189).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 195-198).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 червня 2006 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/0028/82/58474, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, а ОСОБА_4 отримала, та зобов'язалася повернути у строк до 30 червня 2013 року грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних (а. с. 5-7).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 30.06.2006 року було укладено договір поруки (а. с. 8).

Відповідно п. 3.1. та 3.4. договору поруки, поручитель відповідає перед Банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного окремо. Крім того, поручителі відповідають перед позивачем всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За нормами ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків за прострочення, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів збільшення обсягу відповідальності поручителя шляхом збільшення відсоткової ставки, а позовні вимоги про сплив шестимісячного строку для пред'явлення позову до поручителя є необґрунтованими, оскільки не кореспондуються з матеріалами справи.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року в справі N 6-1077цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову, при цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зі змісту п. 4.1 договору поруки від 30 червня 2006 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 вбачається, що не визначений строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного погашення заборгованості боржника по кредитному договору. Банк, реалізуючи свої право на повернення кредиту достроково, направив ОСОБА_2 претензію про порушення забезпеченого порукою зобов'язання, яку вона отримала 24 березня 2009 року. У зв'язку з відмовою поручителя від задоволення цієї претензії, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 20 серпня 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто в межах строку, передбаченого законом (а. с. 93-96, 108).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість посилання представника позивача про сплив шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя про повернення боргу.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів того, що банк збільшував обсяг відповідальності поручителя шляхом збільшення відсоткової ставки матеріали справи не містять.

Судовою колегією був оглянутий у судовому засіданні оригінал кредитної справи за кредитним договором № 014/0028/82/58474, з якої вбачається, що відсоткова ставка по кредитному договору № 014/0028/82/58474 від 30 червня 2006 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, не змінювалась.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.