БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/3870/15-ц
провадження № 2/361/1965/15
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2015 р. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Селезньової Т.В.,

при секретарі - Коваль А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідачів - позичальника і поручителя - солідарно заборгованість за кредитним договором, укладеним 31.03.2008р. між ним і першим відповідачем, в сумі 982905,76грн., в тому числі заборгованість по кредиту, відсоткам та неустойку, мотивуючи тим, що позивач видав відповідачу кредит з встановленням графіку виконання грошових зобовязань по поверненню кредиту і сплаті відсотків за користування кредитом, позичальник допустив прострочення в платежах згідно графіку, перестав виконувати свої зобовязання за даним договором, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість по кредиту, і відсоткам; це було підставою для нарахування пені і штрафу. Другий відповідач є поручителем за договором поруки, тому має нести солідарну відповідальність.

Відповідачі, діючи через свого представника, позов визнали частково:

ОСОБА_1 позов визнав в частині виниклої заборгованості по кредиту і відсоткам, не визнав пеню і штраф;

ОСОБА_2 позов визнала частково, не оспорює факту підписання нею договору поруки і факту невиконання грошових зобовязань позичальником, але вважає, що порука припинилась з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки протягом 6 місяців після того, як позичальник припинив платежі, тобто після 15.10.2012р. кредитор до неї не пред'явив вимоги, крім того не подав позову до суду протягом року. Також просила на випадок задоволення позову і покладення на неї солідарного зобов'язання перед кредитором - звільнити її від сплати пені і штрафу, посилаючись на те, що вона не знала про невиконання позичальником умов договору і прострочення з його боку, банк її про прострочення з боку позичальника і наявність заборгованості не повідомляв, чим сам порушив умови договору, що кредитні кошти позичальник використав виключно для себе і в своїх особистих інтересах; також просила зменшити розмір неустойки з підстав, передбачених ст.551 ЦК, на той випадок, якщо суд не знайде підстав для звільнення її від даного грошового зобов'язання.

З Договору Автопакет №148/П/74/2008-840 від 31.03.2008р. видно, що даний договір укладено між позивачем (банком), ОСОБА_1 (позичальником) і ОСОБА_2 (поручителем). За даним договором кредитор надав позичальнику кредит в сумі 25065,50доларів США на придбання транспортного засобу, на строк до 30.03.2015р., зі сплатою процентів за ставкою 15,25% річних, на умовах щомісячної сплати процентів і повернення частини кредиту щомісячний платіж 486доларів США (пп.1.1, 2.2.1)

Згідно п.2.2.3 договору позичальник сплачує місячний платіж до 18 числа кожного місяця, а у разі прострочення, банк з 21 числа має право застосовувати санкції, передбачені договором.

Згідно п. 3.2 договір забезпечено порукою.

Факт укладення договору підтверджено підписами відповідачів у тексті договору, анкетою - заявою. Даного факту відповідачі не заперечують. Відповідачка ОСОБА_2 посилається на тиск з боку ОСОБА_1 при підписанні договору, разом з тим, така зава є голослівною і судом не приймається до уваги, оскільки позову про визнання договору з цих підстав недійсним вона не завила, до правоохоронних органів протягом тривалого часу з даного приводу не зверталась.

Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст..639 ЦК якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобовязання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки у відповідності з договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК - збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобовязання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Таким чином, даний договір є дійсним, і з нього для сторін виникли певні права та зобов'язання, які повинні виконуватись належним чином.

Згідно заявки на видачу готівки №809 від 31.03.2008р., ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі, визначеному договором - отримав. Тобто позивач свої зобовязання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідач не подав заперечень проти цього і не оспорив договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі.

З наданого розрахунку заборгованості видно, що позичальник останній платіж здійснив 15.10.2012р., допустив прострочення в платежах по поверненню кредиту, по сплаті відсотків. Заборгованість наступна: за кредитом 20337,57 доларів США (за курсом НБУ 473962,98грн.), за відсотками 11452,40доларів США (за курсом НБУ 266895,88 грн.).

Відповідач (позичальник) свої зобовязання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі - в тому числі заборгованість за кредитом, за відсотками. Відповідачі не оспорили дані розрахунки, не подали доказів на їх спростування повне або часткове. Дані розрахунки виконані у відповідності до умов договору, і оскільки вони не оспорюються відповідачами, то вони судом приймаються як достовірні.

Позивач має право вимагати від відповідача позичальника виконання умов договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків на умовах договору, а також сплати пені на умовах і в розмірі, передбаченому у договорі.

Згідно ч.1 ст..611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3). Згідно ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобовязаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобовязання; пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно ст.617 ЦК- особа, що порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, невиконання зобовязань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно п.4.3.4 договору позичальник обовязаний у випадку порушення виконання зобовязань сплатити банку штрафні санкції, визначені у цьому договорі.

Згідно п.5.1у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача як від боржника, що прострочив зобовязання, сплати неустойки - пені, передбаченої договором. Умови договору в даній частині не суперечать закону, що передбачає неустойку (пеню) як засіб забезпечення зобовязання.

Згідно наданому розрахунку нарахована пеня за ставкою, передбаченою договором, в розмірі 58414,64грн.

Розрахунок пені відповідач не оспорив, розрахунок проведений в межах компетенції, за ставкою, передбаченою у договорі, оскільки цей розрахунок не оспорюється відповідачем, то він судом приймається як достовірний. Разом з тим, згідно умов договору пеня сплачується у гривні, враховуючи, що всі грошові зобов'язання в Україні здійснюються у національній валюті. Тому неустойка, нарахована за невиконання договору - за прострочення в платежах, повинна бути визначена у гривні.

Відповідач не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від неустойки, тому сам факт прострочення ним грошових зобовязань за даним договором, вважається достатнім доказом того, що умови договору не виконані з вини позичальника.

Враховуючи терміни прострочення платежів і повернення кредиту, враховуючи розмір нарахованої пені, і те, що вона нарахована лише за останній рік прострочення і не виконання грошових зобовязань за договором, враховуючи, що відповідач не заявив і не представив суду доказів на підтвердження наявності у нього поважних причин порушення строків виконання грошових зобовязань чи підстав для звільнення його від сплати пені або для зменшення розміру пені, передбачених законом, то суд не вбачає підстав для зменшення пені і для застосування ст.616 та ст.551 ЦК України по відношенню до першого відповідача - позичальника.

Стосовно зобов'язань поручителя, то суд дійшов таких висновків:

Відповідно до умов договору поруки поручитель зобовязується відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором. У разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, та на умовах передбачених цим договором.

За умовами договору , пп.3.2.1, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4, поручитель зобовязується відповідати перед банком за належне виконання позичальником зобовязань, що витікають з цього договору; у тому ж обємі , що і позичальник; позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники; відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник , включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5.4. договору передбачено підстави для нарахування і сплати пені поручителем. Згідно п.5.4. договору поручитель у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, виплачує банку пеню від загальної суми заборгованості позичальника по договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення з дня виникнення зобовязання поручителя погасити заборгованість позичальника.

Виходячи з того, що пунктом 5.1. договору передбачено підстави виплати пені позичальником , а п.5.4. договору передбачено підстави для виплати пені поручителем, слід вважати, що договором передбачено різні підстави для нарахування і сплати пені для позичальника і для поручителя. Такий висновок відповідає і вимогам закону щодо принципу одної відповідальності за одне порушення.

Таким чином, при вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення пені з поручителя, слід виходити з того, чи є в даному випадку підстави, передбачені у п.5.4 договору. Тобто єдиною підставою для покладення на поручителя зобовязання по сплаті пені є «невиконання чи неналежне виконання ним взятих на себе зобовязань по цьому договору», «з дня виникнення зобовязання поручителя погасити заборгованість позичальника».

Згідно п.3.2.5 договору банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання при умові обовязкового направлення йому повідомлення з вимогою;

Згідно п.3.2.6 договору - поручитель зобовязаний виконати взяті на себе зобовязання по цьому договору не пізніше 3 днів з отримання повідомлення від банку.

3.2.7, 3.2.8 договору у такій вимозі (повідомленні) повинно бути зазначено розмір невиконаних позичальником зобовязань, розрахунок сум штрафних санкцій, що необхідно сплатити; повідомлення має бути здійсненим у письмовій формі і надісланим рекомендованим листом за адресою, вказаною у договорі.

Позивач не долучив до позову ніяких документів на підтвердження того, що він виконав умови договору , якими передбачено обовязкове надсилання поручителю вимоги про виконання простроченого позичальником зобовязання. Також позивач не надав інших доказів, які б могли свідчити, що позивачем було доведено до відома поручителя про прострочення з боку позичальника і про наявність заборгованості у позичальника за даним договором.

Виходячи з вимог закону, що регулює поручительство, а також враховуючи умови договору між сторонами, поручитель не є особою, зобовязаною за умовами договору безпосередньо виконувати поточні платежі замість або разом з позичальником за самим фактом укладення договору. Відповідальність другого відповідача як поручителя є забезпечувальною на випадок невиконання зобовязання безпосередньо позичальником. За вимогами закону і за умовами договору, що відповідають чинному законодавству, для поручителя його зобовязання настає з моменту предявлення йому кредитором вимоги, передбаченої договором, і у строк, передбачений договором - зокрема п.3.2.5, п.3.2.6 - згідно яких банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання при умові обовязкового направлення йому повідомлення з вимогою, а поручитель зобовязаний виконати взяті на себе зобовязання по цьому договору не пізніше 3 днів з отримання повідомлення від банку. Оскільки вимоги закону щодо обовязку обох сторін дотримуватись умов договору розповсюджуються і на кредитора, який у даному випадку не виконав дії, передбачені договором як обовязкова умова і підстава для виникнення у поручителя зобовязання, то слід виходити з того, що такою вимогою - повідомленням є у даному випадку позовна заява, і зобовязання для поручителя стало простроченим через три дні після отримання копії позову, тобто після 18.06.2015р. (виходячи з розписки про отримання позову від 15.06.2015р.), і не раніше.

Враховуючи передбачені договором підстави для сплати пені поручителем (п.5.4.), а також враховуючи, що покладення на особу обовязку по сплаті неустойки виникає у разі прострочення виконання зобовязання з його вини, -а у даному випадку така вина з боку поручителя була відсутня протягом того періоду, за який нарахована пеня (за рік до звернення до суду з позовом), до того ж, у даному випадку саме кредитор діяв недобросовісно, не виконавши умови договору щодо своєчасного направлення вимоги поручителю, і своїми діями сприяв збільшенню строку прострочення і збільшенню збитків для себе, то в даному випадку відсутні підстави, передбачені у п.5.4 договору, і є підстави для звільнення другого відповідача від обовязку по сплаті пені, відповідно до ст.611, 616 ЦК України, а також ст..551 ЦК України. При цьому, згідно ст..10 та ст..11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а позовних вимог про стягнення пені за інший період, в тому числі і за період після подання позову до суду, позивач не заявив. Тому позовні вимоги в цій частині необґрунтовані і відсутні підстави для стягнення з поручителя неустойки (в тому числі пені) з наведених вище підстав.

В іншій частині поручитель є солідарним боржником перед кредитором за всіма невиконаними позичальником грошовими зобовязаннями, в тому числі за кредитом і відсотками.

Щодо посилань другого відповідача на те, що порука припинилась, то суд таке ствердження вважає не відповідним закону, на який посилається відповідач.

Так, згідно ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; ч..2 - порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; ч.3 - порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; ч. 4 - п орука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З аналізу умов договору, укладеного між сторонами, в ньому конкретно визначені строки зобовязань для позичальника і поручителя , і строки виникнення для кредитора права вимоги. Норма закону, на яку посилається відповідач у своїх запереченнях (ч.4 ст.559 ЦК), стосується інших випадків - коли такі строки не визначені або визначені часом предявлення вимоги. Тому підстави для припинення поруки, передбачені у ст..559 ЦК, в тому числі і у частині 4, в даному випадку відсутні. Інших підстав припинення поруки не встановлено і відповідачем не доведено. До того ж, відповідач не заявив позовних вимог щодо припинення поруки. Договір поруки є дійним, законним, і за ним для поручителя настали певні зобовязання. Оскільки у договорі конкретно визначено кінцевий строк виконання зобовязання, і крім того згідно п. 8.5. договору договір дії до повного виконання зобовязань, то слід зробити висновок, що позивач на час предявлення позову до поручителя не втратив права такої вимоги, порука не припинилась, і договір в цій частині діє і підлягає виконанню. Тому відсутні підстави для відмови у позові до поручителя в частині солідарного з позичальником стягнення заборгованості за кредитом і відсотками. Позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо нарахованого позивачем штрафу в сумі 7879,11доларів США, то суд не вбачає підстав для його стягнення, виходячи з наступного:

Згідно п.5.2 договору у разі порушення позичальником вимог пп.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.1 0 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штрафу розмірі 10% від суми кредиту. Але у зазначених пунктах 4.3.1, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору передбачено такі порушення, як обовязок позичальника забезпечити банк необхідними документами (п.4.3.1); повідомити про зміну місця проживання та роботи та інші зміни в анкетних даних (п.4.3.7); на вимогу банку надати документи на підтвердження фінансового стану (п.4.3.9); надати додаткове забезпечення у разі погіршення фінансового стану (п.4.3.10). Жодної з даних обставин позивач не довів, тому слід вважати, що вказані порушення відсутні, і відповідно відсутні підстави для нарахування штрафу, передбаченого в пункті 5.2 договору.

Згідно п.4.3.2 договору позичальник зобовязаний суворо дотримуватись положень цього договору. Але дана умова є неконкретною, крім того, позивач не зазначив, з приводу недотримання яких саме умов договору нарахований штраф, передбачений у п.5.2. Позивач посилається на таке порушення, як прострочення у платежах. Разом з тим, таке порушення конкретно зазначене в п.4.3.3 договору (згідно якого позичальник зобовязаний оплачувати необхідні платежі у розмірі і у порядку, визначеному в п.2.2.1, 2.2.2 цього договору). При цьому в п.5.2 договору не зазначено можливість нарахування штрафу у разі порушення пункту4.3.3.

Тому відсутні підстави для нарахування штрафу, принаймні наявності таких підстав у даному випадку позивач не довів. Його посилання лише на те, що підставою для нарахування штрафу було порушення строків платежів і допущення заборгованості - не відповідають умовам договору. Крім того, дане порушення стало підставою для нарахування іншого виду забезпечення -пені. Таким чином, позовні вимоги в цій частині необґрунтовані, і в них слід відмовити по відношенню і до першого і до другого відповідачів.

Таким чином, стягненню з відповідачів солідарно підлягає заборгованість за кредитом і відсотками, визначена у валюті кредитування, тобто в доларах США- згідно умов договору, які в цій частині не суперечать вимогам закону. Разом з тим, враховуючи, що всі грошові зобовязання в Україні мають бути визначені у національній валюті - гривні, з метою забезпечення виконання рішення в цій частині, вказані суми стягнення у рішенні суду також повинні бути зазначені у гривні - за курсом НБУ. Даний курс і зазначений позивачем гривневий еквівалент грошового зобовязання відповідачі не оспорили, тому дані розрахунки приймаються судом до уваги як достовірні і правильні.

Щодо стягнення з першого відповідача пені, то вона має бути визначена однозначно в гривні у відповідності до вимог закону щодо гривневого визначення грошового зобовязання в Україні, в тому числі такого забезпечувального зобовязання, як сплата неустойки (у даному випадку пені) а також у відповідності до умов договору щодо пені, передбачених у п. 5.5.1. договору де ставка пені є похідною від облікової ставки НБУ, яка має гривневе вираження. Законних підстав для стягнення пені у доларовому обчисленні нема.

Даний позов до суду подано від імені позивача уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію, який є особою, уповноваженою на подання такого позову. Станом на час розгляду справи по суті позивач є юридичною особою, не ліквідований.

Уповноважений Фонду гарантування вкладів за законом був звільнений від сплати судового збору при поданні позову, тому відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позов задовольняється частково, судовий збір стягується з кожного відповідача на користь держави. При визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з кожного з відповідачів, слід виходити з розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів, встановленої ставки судового збору для позовних вимог майнового характеру-1% від ціни позову, але не більше трьох мінімальних заробітних плат станом на день подання позову. Враховуючи, що 1% від розміру задоволених позовних вимог окремо відносно кожного відповідача є більшим, ніж граничний максимальний розмір судового збору, то підлягає стягненню з кожного відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3 мінімальних заробітних плат, тобто в розмірі 3654грн. з кожного.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 629 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №148/П/74/2008-840 від 31 березня 2008 року: за кредитом 20337,57 доларів США, що еквівалентно 473962,98грн., за відсотками 11452,40 доларів США, що еквівалентно 266895,88грн., всього 31789,97 доларів США, що еквівалентно 740858,86 гривень;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» пеню сумі 58414,64грн.;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати 3654грн.;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати 3654 грн.;

В іншій частині у позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особою, у відсутності якої рішення проголошено, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 листопада 2015 року.

Суддя Т.В. Селезньова