РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/7913/15-ц

пр. № 2/759/3991/15

22 вересня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов обґрунтовано тим, що 14.09.2001 року між позивачем-1 та відповідачем було укладено шлюб.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2012 року шлюб між позивачем-1 та відповідачем розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач залишив квартиру, однак, не знявся з реєстраційного обліку.

Позивач-1 була власником квартири АДРЕСА_1.

За договором дарування від 01.10.2004 року, позивач подарувала своїй донці ОСОБА_2 34/100 частини згаданої квартири.

На даний час згадана квартира належить позивачу-1 у розмірі 66/100 частини квартири та її неповнолітній донці ОСОБА_2 у розмірі 34/100 частини квартири, яка є позивачем-2 у даній справі.

Згідно довідки Форми №3, виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 15.05.2015 року №2469, у згаданій квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Відповідач не проживає без поважних причин у згаданій квартирі з січня 2013 року, не несе витрати на її утримання, не сплачує комунальні послуги.

Відповідно до Акту від 14.05.2015 року складеного представником КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», відповідач з 2013 року у спірній квартирі не проживає, особистих речей не зберігає, ним не цікавиться, залишив його добровільно.

Таким чином, відповідач своєю реєстрацією створює перешкоди позивачам у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном. Добровільно знятись з місця реєстрації проживання останній відмовляється, що змусило позивачів, керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні 22.09.2015 року позивач-1, яка також представляє інтереси позивача-2, позов підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивачів та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення.

Третя особа - ОСОБА_4 у судовому засіданні 22.09.2015 року не заперечувала проти задоволення позову.

Суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, на підставі представлених доказів, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу-1 у розмірі 66/100 частини квартири та її неповнолітній донці ОСОБА_2 у розмірі 34/100 частини квартири, що підтверджується договором дарування частки квартири від 20.10.2000 року (а.с. 5) та договором дарування частки квартири від 01.10.2004 року (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки Форми №3, виданої КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 15.05.2015 року №2469, у згаданій квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с.8).

Відповідно до Акту від 14.05.2015 року складеного представником КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», відповідач з 2013 року у спірній квартирі не проживає, особистих речей не зберігає, ним не цікавиться, залишив його добровільно (а.с. 11).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач більш як один рік в спірному жилому приміщенні не проживає, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, а тому він втратив право користування згаданим житловим приміщенням.

Отже, позовні вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Сторони не мають претензій один до одного щодо розподілу судових витрат, відтак, судові витрати у виді судового збору з відповідача не стягуються на користь позивачів.

Керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник