Справа № 367/3277/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: Шестопалової Я.В.

при секретарі: Оніщенко В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

представника служби у справах сім'ї та дітей:

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, 3-тя особа Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби у Київській області, Служба у справах сім'ї та дітей про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби у Київській області про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення та зняття реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_1 загальною площею 87,0 кв.м житловою площею 41,3 кв.м а також надвірних споруд, що з складаються з сараїв літери «В», «О», «П», убиральня літера «Д», навіс «Ш», погріб «Г», які розташовані за земельній ділянці площею 0,0924 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Право власності на вказаний жилий будинок належить позивачу на підставі Договору дарування житлового будинку від 28 жовтня 2014 року укладеного між ним та його матір,ю громадянкою ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. зареєстрованого в реєстрі за № 1547. В позовній заяві позивач зазначає, що в даному будинку зареєстрований та проживає громадянин ОСОБА_3. Відповідач займає половину вищезазначеного будинку та не допускає позивача до управління та використання належного йому майна на свій розсуд для задоволення власних потреб. Після укладення договору дарування позивач звернувся до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації та звільнити зазначене приміщення, однак на численні звернення позивача з проханням добровільно звільнити займане приміщення та знятися з реєстраційного обліку реєстрації місці проживання відповідач реагує агресивно та заявляє, що буде і наділі проживати де йому буде зручно. Увесь час проживання в будинку відповідач не сплачує жодним чином коштів за комунальні послуги і позивачу приходиться витрачати свою маленьку пенсію на оплату використаної відповідачем електроенергії, газу та води. Реєстрація місця проживання відповідача у житловому будинку, який належить позивачу та його проживання в ньому, порушує його право користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки право позивача, як власника майна, обтяжене фактом реєстрації відповідача у житловому будинку, що належить позивачу на праві приватної власності та пов'язаними з цим фактом формальностями і ускладненнями правового характеру. Факт проживання відповідача в будинку, що належить позивачу унеможливлює його проживання у вказаному будинку та членів його сім'ї. Крім того, відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю тим, що житлово-комунальною організацією здійснюється нарахування комунальних платежів відповідно до реєстрації відповідача в житловому будинку, які позивач, як власник житлового будинку змушений сплачувати. Оскільки відповідач своїм проживанням та фактом реєстрації порушує права позивача як власника житлового будинку, проживання відповідача перешкоджає позивачу володіти, користуватись та розпоряджатись житловим будинком, позивач просив усунути перешкоди в користуванні правом власності шляхом виселення ОСОБА_3 з належного йому житлового будинку та зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою.

Під час розгляду справи 24.07.15 представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог в частині вимог про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку у будинку, що йому належить. (а.с. 41)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 з належного йому житлового будинку підтримав у повному та просив їх задовольнити. Пояснив, що на момент розгляду справи у судовому засіданні відповідач був знятий з реєстраційного обліку Ірпінським міським відділом управління Державної міграційної служби у Київській області за його заявою, а отже на теперішній час відповідач не має реєстрації постійного місця проживання в належному йому будинку. Також суду пояснив, що в2013 року ОСОБА_3 з своєю дружиною та дітьми, вселився в будинок АДРЕСА_1 Київської області з дозволу його матері ОСОБА_6, якій на той час належав спірний будинок. Після того як відповідач та його сім,я вселилась у половину вищезазначеного будинку, вони почали створювати його матері не стерпні умови проживання та постійно влаштовувати сварки, тому вона й вирішила подарувати належний їй будинок позивачу. Однак після переоформлення права власності на житловий будинок відповідач не допускає позивача до управління та використання майна, яке йому належить на свій розсуд для задоволення власних потреб. Незважаючи на численні прохання звільнити займане помешкання відповідач не реагує, право власності на будинок за позивачем не визнає, ключі від займаної ним частини будинку позивачеві надавати відмовляється. Крім того позивач зазначив, що у відповідача на подвір'ї знаходиться великий пес, який інколи відривається з ланцюга та не допускає позивача та його матір у подвір'я. Також позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_3 та його син громадянин ОСОБА_8 зняті з реєстраційного обліку за адресою Київська область, АДРЕСА_1 з 22.07.2015 року. Крім того на теперішній час в будинку проживає лише відповідач, оскільки його дружина з дітьми забрала речі та виїхала звідти.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 з належного позивачу на праві власності житлового будинку та пояснив, з 2013р. в будинку за адресою Київська область, АДРЕСА_1 проживав відповідач з дружиною та двома неповнолітніми дітьми, однак з весни 2015 року дані громадяни за вищевказаною адресою не проживають. Крім того ОСОБА_3 та його син громадянин ОСОБА_8 зняті з реєстраційного обліку 22.07.2015 року, а отже правових підстав для проживання у спірному будинку у відповідача немає. Крім того відповідач порушує право власності позивача на користування та володіння належним йому майном, добровільно не виселяється із будинку, не віддає ключі від нього, створює перешкоди у доступі до будинку, а тому просив суд захистити права позивача та усунути перешкоди в користуванні будинком та виселити з нього відповідача ОСОБА_3.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки позивач не є належним власником спірного будинку та заволодів їм не законно. Також пояснив, що він із родиною з 2013 року проживає в частині будинку за адресою Київська область, АДРЕСА_1. Дозвіл на вселення відповідача та його сім'ї дала попередня власниця будинку, його бабуся ОСОБА_6. Частина в якої вони проживають на лежить по закону його батьку, а тому між ними існувала усна домовленість про те, що він має право на проживання в неї. Тільки у березні 2015 року йому стало відомо, що вказаний будинок ОСОБА_6 подарувала його дядьку позивачу по справі, з чим він категорично не згодний. Оскільки позивач відключив від займаної відповідачем частини будинку електро та водопостачання, що унеможливило проживання в даному будинку дітей, вони разом із дружиною відповідача переїхали на деякий час до друзів. Він вважає законним своє перебування у займаній ним половині будинку, так як вважає незаконним договір дарування будинку, на підставі якого позивач став власником даного будинку. Крім того, відповідач заперечував проти задоволення позову так як не має іншого житла для проживання, а матеріальний стан не дозволяє винаймати інше житло. У своїх поясненнях відповідач підтвердив той факт, що не надав позивачеві ключі від займаної ним частини будинку, так як не визнає права власності за позивачем, також визнав той факт, що не впускає позивача до займаної ним частини житлового будинку, оскільки в неї знаходяться його особисті речі. Відповідач також повідомив що тримає у дворі собаку, яка охороняє подвір'я. Також вважав не законним зняття його та його неповнолітнього сина позивачем з реєстрації у вказаному будинку. В даний час він мешкає у частині спірного будинку самостійно, так як дружина та діти в таких умовах, які створив їм позивач, проживати не можуть. Пояснив, що він не має наміру впускати позивача до будинку, та просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити у повному обсязі, пояснив, що позивач набув право власності на спірний будинок не законно, та відповідач планує звернутись із позовом про визнання договору дарування спірного будинку недійсним, а отже вимоги позивача не підлягають задоволенню. Також зазначив, що зняття відповідача та його неповнолітнього сина з реєстрації у спірному будинку було проведено із порушенням закону, з приводу чого вони звернулись до правоохоронних органів. Просив суд відмовити позивачу у позові та захистити інтереси неповнолітнього сина відповідача.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Федоренко В.М. проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що на її думку виселення відповідача з займаного ним будинку позбавить неповнолітнього сина відповідача - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. єдиного житла. За таких підстав просила у позові відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 кожен окремо суду пояснили, що дійсно в частині житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проживає відповідач близько двох - трьох років. Разом із відповідачем у даний будинок вселились його дружина та неповнолітній син. Однак вже майже з весні 2015 року дружина та дитина відповідача в даному будинку не проживають, нове місце проживання зазначених осіб свідкам невідоме. Також свідки пояснили, що їм відомо, про те, що будинок на підставі договору дарування належить позивачу по справі та, що між позивачем та відповідачем існує конфлікт щодо звільнення займаного відповідачем житла, а також те, що відповідач не виконує вимоги позивача звільнити займане помешкання.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.04.2015р. житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: Київська область, АДРЕСА_1 загальною площею 87,0 кв.м житловою площею 41,3 кв.м а також надвірних споруд, що з складаються з сараїв літери «В», «О», «П», убиральня літера «Д», навіс «Ш», погріб «Г», які розташовані за земельній ділянці площею 0,0924 га, кадастровий номер НОМЕР_1 належить громадянину ОСОБА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку від 28 жовтня 2014 року укладеного між ним та громадянкою ОСОБА_6 та посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. зареєстрованих в реєстрі за № 1547. (а.с. 8-10)

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у вищевказаному будинку з 04.09.1997 року по 22.07.2015 року, однак фактично проживає там з 2013 року по теперішній час. Відповідач займає та використовує за для власних потреб ? даного будинку з окремим входом. Крім нього з 2013р. до весни 2015р. також проживала його дружина - ОСОБА_15 та його неповнолітній син - ОСОБА_8, який також був зареєстрований за даною адресою з 25.03.2009р. по 22.07.2015 року.

В теперішній час ОСОБА_15 та неповнолітній син відповідача - ОСОБА_8 за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, фактично не проживають та не зареєстровані.

15.03.2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із вимогою про звільнення у місячний термін належного йому на праві власності житлового будинку за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, про що було складено депутатській акт від 15.03.2015р. (а.с. 18)

Втім, станом на момент розгляду справи відповідач не звільняє займаного ним житлового приміщення, що ним не заперечувалось у судовому засіданні.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач як власник житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: Київська область, АДРЕСА_1 не має ключів від вхідних дверей до займаної відповідачем частини житлового будинку та не має можливості фактично володіти та користуватись займаною відповідачем частиною будинку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що власником спірного житлового частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, позивач по справі.

Зазначену частину житлового будинку без його згоди займає ОСОБА_3, відповідач по даній справі. Хоча, договір найму житла між позивачем, на правах власника, та відповідачем, не укладався, про що не заперечував і сам відповідач, який в судовому засіданні зазначив, що дійсно проживає у частині житлового будинку АДРЕСА_1 Київської області вже кілька років користується вказаним житлом, оскільки вселився туди з дозволу колишнього власника.

Крім того, встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки з приводу спірного майна, що підтверджується як поясненнями сторін так і показами свідків.

Таким чином, судом встановлено, що дійсно відповідач у справі перешкоджає власнику житла користуватись та розпоряджатись своїм майном, оспорює його право на будинок як власника, заперечує проти його відвідування як у присутності відповідача так і у його відсутність, що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні.

Наведено дійсно підтверджує, факт того, що позивач ОСОБА_1. не може вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні належним йому будинком АДРЕСА_1 Київської області підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як встановлено судом, відповідач не є членом сім'ї позивача, що є новим власником будинку та не був вселений ним, як такий.

Відповідно до вимог чинного законодавства право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку чи квартирі, належній громадянину на праві приватної власності, згідно з договором найму жилого приміщення.

Так, право власності на будинок АДРЕСА_1 Київської області належить ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_3 самовільно займає спірне житлове приміщення та проживає у вказаному будинку без законних на це підстав, оскільки жодної з перелічених правових підстав для користування спірним будинком відповідач не має, договір найму жилого приміщення з новим власником будинку він не укладав, а також згоди на його проживання та користування будинком позивач не надавав після отримання права власності на підставі договору дарування.

Право проживання в даному житловому будинку відповідача є похідним від права власності власника і залежить фактично від волі власника. Будь-якого договору найму чи оренди будинку відповідачка з позивачем не укладав. Відповідних документів на згоду позивача на проживання відповідача у будинку не має і такого дозволу відповідач від позивача не отримував, тому права користування вказаним житловим будинком, що належить на праві приватної власності позивачу, не набув.

Таким чином, судом встановлено, що в будинку новим власником у встановленому законом порядку відповідач ОСОБА_3 вселений не був, а тому не набув право на користування будинком.

Позивач неодноразово повідомляв відповідача ОСОБА_3 про необхідність звільнення житлового будинку АДРЕСА_1 Київської області, проте до теперішнього часу з вказаного житлового будинку відповідач не виселився.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЖК України).

Таким чином, враховуючи норми діючого законодавства, а саме, якщо права власника майна порушені, він має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном, тому в дану випадку вимоги власника про виселення особи, що незаконно займає його жиле приміщення, без надання їй іншого жилого приміщення, суд вважає законними та обґрунтованими.

Крім того, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача ОСОБА_3, його представника та представника Органу опіки та піклування про порушення позивачем права неповнолітньої дитини сина відповідача - ОСОБА_8 на користування житлом, оскільки на теперішній час неповнолітня дитина не зареєстрована та не проживає у спірному житловому приміщенні та питання про її виселення судом не вирішується у даній справі.

У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та відповідач ОСОБА_3 підлягає виселенню з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 310, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 116, 158, 311 ЖК України, та керуючись 10, 11, 60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-ті особи - Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби у Київській області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення, - задовольнити у повному обсязі.

Виселити ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1, Київської області, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1, без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10- денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я. В. Шестопалова