Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3796/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (надалі - Концерну «МТМ») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води

ВСТАНОВИЛА:

Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість з наданих послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: м. Запоріжжя АДРЕСА_1 з червня 2012 року по серпень 2014 року в сумі 2 471,60 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору 243,60 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що згідно із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року він є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Позивач у період з червня 2012 року по серпень 2014 року надав послуги у приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_1 на загальну суму 2471,6 грн.

Відповідачі від оплати цих послуг у добровільному порядку на користь Концерну «МТМ» ухиляються.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року, з урахуванням ухвали суду від 02.06.2015 року про виправлення описки (а.с.85), позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у сумі 2471,60 грн. та 243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі просили рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі.

У судове засідання 08.10.2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.104) апелянти - відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання апелянтів - відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Концерну «МТМ» за довіреністю (а.с.110) ОСОБА_6, яка у тому числі зазначала, що Концерном «МТМ» відповідачам надавались лише послуги з централізованого опалення в період з червня 2012 року по серпень 2014 року, централізоване постачання гарячої води у будинок не здійснювалось у вказаний період та плата за це не нараховувалась, договір із відповідачами та Концерном «МТМ» не укладався, постачання централізованого опалення здійснювалось Концерном «МТМ» з червня 2012 року на підставі звернення власника будинку (гуртожитку) ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», у жовтні 2012 року відповідачами було здійснено проплату на користь Концерну «МТМ» за централізоване опалення у сумі 100,0 грн., яка була врахована позивачем при розрахунку вищезазначеної заборгованості, ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» не перераховувало на користь Концерну «МТМ» будь-яких сум в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості відповідачів, обов'язок оплачувати надані послуги позивача у відповідачів виник в силу закону,

та апелянта - відповідача ОСОБА_2, яка у тому числі зазначала, що у неї договір на надання послуг лише із ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», з Концерном «МТМ» договір не укладався, житлове приміщення, в якому мешкають відповідачі, є гуртожитком, до комунальної власності ще не прийнято, а тому Концерн «МТМ» не може надавати послуги з централізованого опалення у будинок (гуртожиток), який не належить до комунальної власності, фактично у період з червня 2012 року по серпень 2014 року послуги з централізованого опалення їм, відповідачам, за адресою: м. Запоріжжя АДРЕСА_1 надавались, у рішенні суду має місце описка в частині номеру будинку, централізованого постачання гарячої води у будинку немає, всі докази на підтвердження викладеного у справі, інших доказів немає,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Концерну «МТМ» у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 64,67,68 ЖК України, ст. ст. 526, 530 ЦК України, ст. ст. 10-11, 60, 208, 212-215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» (а.с.17) у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

За змістом рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2001 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» (а.с.18) у м. Запоріжжі, починаючи з 01.04.2011 року Концерн «МТМ» також є виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для населення, яке мешкає в будинках, які належать до іншого житлового фонду, окрім комунальної власності.

Відповідно до п. 2.1 статуту Концерну «МТМ», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589р від 26.07.2002 року (а.с.12), основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне те безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Згідно із довідкою коменданта гуртожитку ДП «ДПІ «Запоріжцивілпроект» № 139 від 24.09.2014 року за адресою: м. Запоріжжя АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (копія а.с.7).

30.05.2012 року ДП «ДПІ «Запоріжцивілпроект», який є балансоутримувачем будинку, звернувся до Концерну «МТМ» з листом про укладення окремих договорів на постачання теплової енергії з кожним мешканцем АДРЕСА_2 м. Запоріжжі (а.с.54-62).

З наданої відповідачем ОСОБА_2 квитанції (копія а.с.29) вбачається, що вона сплатила ДП «ДПІ «Запоріжцивілпроект» 24.01.2013 року 4002,98 грн. за комунальні послуги (вода, електроенергія, тепло, утримання будинку).

З наданої відповідачем ОСОБА_2 квитанції (копія а.с.30) вбачається, що вона сплатила ДП «ДПІ «Запоріжцивілпроект» 18.09.2013 року 1399,98 грн. за комунальні послуги з січня по серпень 2013 року.

З наданих відповідачем ОСОБА_2 заяви вбачається, що вона зверталася до ДП «ДПІ «Запоріжцивілпроект» щодо проведення звірок нарахування та оплати комунальних послуг (а.с.31-32).

Розмір заборгованості відповідача за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води підтверджується наданим до позову розрахунком (а.с.5) та відповідачами у суді першої інстанції не заперечувався.

Ст. 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно із ст. ст. 526, 530 ЦПК України сторони повинні виконувати свої обов'язки належним чином і у встановлений термін.

Оскільки згідно із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради саме Концерн «МТМ» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Саме Концерном «МТМ» відповідачам надані ці послуги, які йому не оплачені, то суд першої інстанції правильно вважав, що позов позивача у цій справі є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно не прийняв заперечення відповідачів проти позову позивача про те, що ними оплачені комунальні послуги, в тому числі й опалення, ДП «ДПІ «Запоріжцивілпроект», оскільки вони повинні оплачуватися виконавцю послуг, а не сторонній особі.

Те, що договори на постачання послуг між сторонами у цій справі не укладені, не є підставою для звільнення від відповідальності, оскільки ці послуги фактично отримані відповідачами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідачів, висловлену ними у запереченнях проти позову позивача у цій справі (а.с.27-28) та яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Саме Концерн «МТМ» є та був у період з червня 2012 року по серпень 2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у м. Запоріжжі для житлового приміщення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений обов'язок саме споживача (відповідачів у цій справі) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов'язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладення договору про надання відповідних послуг.

Позивач підготував для відповідачів належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував останніх для укладення зазначеного договору.

Відповідачі ухилилися від укладення зазначеного договору.

Відсутність укладеного між сторонами у цій справі договору не позбавляє відповідачів від оплати фактично наданих їм позивачем послуг з централізованого опалення за адресою: м. Запоріжжя АДРЕСА_1 з червня 2012 року по серпень 2014 року у сумі 2 471,60 грн.

Оскільки, в силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Фактичне надання послуг відповідачам з централізованого опалення за адресою: м. Запоріжжя АДРЕСА_1 з червня 2012 року по серпень 2014 року сторонами у цій справі не спростовується.

Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню в силу вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України.

У матеріалах цієї справи також відсутні належні, допустимі докази на спростування фактичних обставин цієї справи та висновків суду першої інстанції щодо розміру заборгованості відповідачів за фактично надані послуги з централізованого опалення перед позивачем у сумі 2 471,60 грн.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача Концерну «МТМ» у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Описка в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції, зокрема щодо номеру будинку відповідачів тощо може бути виправлена у подальшому за ініціативою суду чи заявою осіб, які беруть участь у справі, згідно із вимогами ст. 119 ЦПК України, та не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні їх апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, відповідач ОСОБА_2 не має права на компенсацію за рахунок позивача Концерну «МТМ» судових витрат у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.94), понесених нею при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.