Справа № 647/1683/15-ц
№ провадження 2/647/616/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року Бериславський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Бериславський районний сектор управління державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно договору купівлі-продажу №0331-ІІ від 03.12.2002 року він є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі, крім нього, зареєстровані його діти ОСОБА_3, ОСОБА_4 та колишня дружина ОСОБА_2 З вересня 2010 року відповідач у зазначеній квартирі не проживає, зібрала свої речі та добровільно виселилася за адресою АДРЕСА_2, позов про поділ спільного сумісного майна подружжя не подавала. При цьому, знятись з реєстраційного обліку вона не бажає, також не здійснює оплату комунальних послуг. У зв'язку з чим, позивач, в порядку ст.ст.391, 405 ЦК України, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1, судові витрати покласти на відповідача.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Також зазначив, що ОСОБА_2 у вересні 2010 року виселилася з квартири АДРЕСА_1 та почала проживати з іншим чоловіком. З цього приводу у них виникали сварки до розірвання шлюбу. З того часу вона в спірній квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що не проживає за адресою АДРЕСА_1 з вересня 2010 року, але коли ОСОБА_1 перебуває у відрядженнях, ночує там з дітьми. Переїхала від колишнього чоловіка, бо він її бив. Іншого житла вона не має. Просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, заявою від 23.07.2015 року просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторони, належним чином повідомленої про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13.10.1996 року по 19.10.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 21.09.2011 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 19.10.2011 року (а.с.7-9).

03.12.2002 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.22). Відповідно позовної заяви про розірвання шлюбу від 14.09.2011 року, адресою проживання ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_2 (а.с.6)

З рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 21.09.2011 року також вбачається, що на протязі тривалого часу сторони разом не проживають, припинили шлюбні стосунки з вересня 2010 року (а.с.7).

Згідно довідки КП "Бериславська ЖЕК-1" № 2026 від 16.07.2015 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5).

З актів, складених мешканцями будинку АДРЕСА_1 та затверджених керівником КП «Бериславська ЖЕК №1» від 30.12.2013 року, 29.12.2014 року, 13.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 з 2010 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, її особисті речі в квартирі відсутні (а.с.10-12).

Згідно наданих чеків терміналу ПАТ «КБ «Приватбанк» за 2014-2015 роки, комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 сплачує ОСОБА_1 (а.с.29-72).

З листа Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області № 40/10009 від 10.09.2015 року вбачається, що в період з 2010 -2011 років ОСОБА_2 до Бериславського РВ щодо вжиття заходів до ОСОБА_1 з приводу застосування насильства не зверталася (а.с.92).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що проживає на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_1, знає родину ОСОБА_1. З того часу, як вони розлучилися, з 2010 року ОСОБА_2 в квартирі НОМЕР_1 не проживає.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що її квартира знаходиться поряд із квартирою ОСОБА_1 З 2010 року ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає. У неї є інший чоловік.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що також проживає в будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 в квартирі НОМЕР_1 не проживає близько п'яти років, в квартирі немає її речей. ОСОБА_7 іноді перебував у квартирі ОСОБА_1 у вечірній час та ОСОБА_2 там ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з 2000 року спілкується із ОСОБА_2 До розлучення із ОСОБА_1 вони постійно сварилися. Після розлучення від періодично бачив її на подвір'ї будинку АДРЕСА_1 та в під'їзді.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін по справі, знає їх з моменту вселення в квартиру НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 Часто спілкується із ОСОБА_1, остання знаходиться в квартирі, коли її колишній чоловік у відрядженні. ОСОБА_2 у серпні 2015 року запрошувала ОСОБА_9 до себе, вони пили чай. ОСОБА_9 відомо, що ОСОБА_2 близько п'яти років орендує квартиру, в якій проживає.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що проживає в одному будинку із родиною ОСОБА_1, їх діти дружать. Декілька разів вона бачила ОСОБА_2 на подвір'ї будинку, остання спілкувалася із сусідами.

Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з жовтня 1996 року до жовтня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_1, а отже відповідно до ст.60 СК України, дана квартира має статус спільної сумісної власності подружжя.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ОСОБА_2 протягом визначеного законом строку не звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя, в тому числі зазначеної квартири, так як це є правом, а не обов'язком відповідача.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не проживає в квартирі АДРЕСА_1, так як ОСОБА_1 застосовував до неї фізичне насильство, а також на те, що даною квартирою вона користується в періоди відряджень позивача, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Так, з листа Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області № 40/10009 від 10.09.2015 року вбачається, що в період з 2010 -2011 років ОСОБА_2 до Бериславського РВ щодо вжиття заходів до ОСОБА_1 з приводу застосування насильства не зверталася. Свідок ОСОБА_9 зазначила в своїх поясненнях, що в серпні ОСОБА_2 запросила її до квартири пити чай, але зважаючи на те, що цивільна справа перебуває на розгляді в суді з липня 2015 року, суд вважає, що зазначене не підтверджує факт користування відповідачем спірною квартирою. Яких-небудь інших доказів на підтвердження зазначених обставин, в порушення ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідачем не надано.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що з вересня 2010 року та до теперішнього часу ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2, але зважаючи на те, що доказів належності спірної квартири на праві особистої власності, а не спільної сумісної, позивач суду не надав, відсутні підстави для визнання ОСОБА_2, в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.391, 405 ЦК України, ст.60 СК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Бериславський РС УДМС в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Корсаненкова