Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Головного управління Державної міграційної служби України, третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення заборгованості за кредитним договором, зняття особи з реєстраційного обліку та виселення за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 293 563 долари 02 центи США, що еквівалентно 3 486 813 грн 56 коп. та штрафні санкції у розмірі 12 726 869 грн 45 коп., що в цілому складає 16 213 683 грн 01 коп.; зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку та виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250 тис. доларів США з кінцевим строком повернення та сплатою всіх платежів до 28 лютого 2023 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів та з оплатою плаваючої процентної ставки - FIDR, фіксованого відсотку - 5,99 % річних. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 28 лютого 2008 року було укладено договір поруки, а з ОСОБА_1 - іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Зазначав, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість. Крім того, боржник всупереч вимог п. п. «h» п. 5.2 ст. 5 договору іпотеки, прописав у квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 973 627 грн 12 коп.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку та виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3 з приміщення, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Судові рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором не оскаржуються, а тому в силу ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на момент розгляду справи підстави для виселення відповідачів відсутні, оскільки 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України від 3 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Проте повністю погодитись з таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 28 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250 тис. доларів США, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 28 лютого 2023 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів та з оплатою плаваючої процентної ставки - FIDR, фіксованого відсотку - 5, 99 % річних.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 28 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язалась солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями за вищевказаним кредитним договором.

Також, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, 28 лютого 2008 року між ним та банком був укладений договір іпотеки, за яким банку було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 3 червня 2014 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 293 563 доларів 02 центи США, що еквівалентно 3 486 813 грн. 56 коп. за офіційний курсом Національного Банку України на дату проведення розрахунку, та штрафні санкції - 12 726 869 грн 45 коп., що вцілому складає 16 213 683 грн 01 коп., яка складається з наступних складових: залишок заборгованість за кредитом - 247 622 доларів 67 центи США, що еквівалентно 2 941 154 грн 11 коп.; заборгованість за відсотками - 45 940 доларів 35 центів США, що еквівалентно 545 659 грн 45 коп.; пеня - 12 726 869 грн 45 коп.

Виконавчим написом від 21 квітня 2009 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2008 року у розмірі 269 901 долар 63 центи США та 34 873 грн 74 коп.

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Синявською Н.Ю. від 18 вересня 2009 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису від 21 квітня 2009 року № 2172.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов᾽язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов᾽язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов᾽язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Зі змісту ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону "Про іпотеку" вбачається, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку", реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Як роз'яснено у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" направило ОСОБА_1 повідомлення від 31 жовтня 2013 року № 2482 з вимогою до іпотекодавця добровільно звільнити передане в іпотеку нерухоме майно у встановлений законом строк (протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги (а.с. 48).

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст.ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не встановили дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору та договору іпотеки; не з'ясували фактичні обставини справи, не перевірили чи перебуває на виконанні виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на спірне майно, чи розповсюджується на спірні правовідносини дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року, оскільки звернення стягнення на іпотечне майно було здійснено виконавчим написом 21 квітня 2009 року, чим порушили ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

З урахуванням викладеного, судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко