Номер провадження: 22-ц/785/8243/15
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М., Короткова В.Д..

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, діючої в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про застосування наслідків нікчемного правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року, -

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_2 діюча в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, який у подальшому неодноразово був уточнений, про визнання за ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6, їх малолітнім сином ОСОБА_3 права користування житловим домоволодінням АДРЕСА_2, встановлення особистого сервітуту за вказаними особами на зазначене домоволодіння.

02.08.2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_2 діюча в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, ОСОБА_7 звернулись до Овідіопольського районного суду Одеської області із уточненим позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи, ОСОБА_5, приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Панченко О.О., Великодолинська селищна рада, Обласна служба у справах дітей про визнання за ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6, їх малолітнім сином ОСОБА_3 права користування житловим домоволодінням АДРЕСА_2, встановлення особистого сервітуту за вказаними особами на зазначене домоволодіння ( т.1 а.с.38).

05.08.2013 року ОСОБА_10 від імені та в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу (т.1 а.с.69-71).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.09.2013 року позов ОСОБА_2, діючої в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації про визнання права користування житловим будинком, встановлення сервітуту - залишено без розгляду (т.1а.с.101).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.09.2013 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу - залишено без розгляду (т.1а.с.102).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.09.2013 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про визнання права користування житловим будинком, встановлення сервітуту залишено без розгляду (т.1 а.с.106).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.11.2013 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.09.2013 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа, Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації про визнання права користування житловим будинком, встановлення сервітуту скасовано та направлено в цій частині справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції (т.1 а.с.177-179).

20 травня 2015 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з уточненим позовом в останній редакції до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації про застосування наслідків нікчемного правочину і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її малолітній син постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 . 16.02.2011 року ОСОБА_8 через представника ОСОБА_5 ,діючого на підставі довіреності , за договором купівлі-продажу ,відчуджила житловий будинок та земельну ділянку ,що розташовані за адресою АДРЕСА_2 відповідачу ОСОБА_4

Позивач посилалася на те, що під час укладання правочинів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_2 необхідна була згода органу опіки та піклування, тому посилаючись на вимоги ст.ст. 71, 224, 216 ЦК України вважала , що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки є нікчемними та вважала за необхідне застосування наслідків нікчемності правочинів.

Позивач остаточно просила застосувати наслідки нікчемного правочину.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав , просив задовольнити.

Представник третьої особи РДА Овідіопольського району Одеської області в судовому засіданні вважає, що позов обгрунтований.

Представник відповідачів ОСОБА_11 в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, посилався на те , що правочини укладені у відповідності до діючого на той час законодавства. Згода органу опіки та піклування не була потрібна. У справі нотаріуса наявна довідка про відсутність на час укладання правочинів зареєстрованих малолітніх дітей. Стороною спірних правочинів була бабуся малолітнього ОСОБА_3, а не батьки. Бабуся не була ні опікуном, ні піклувальником малолітнього.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2, діючої в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2, діючої в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 підлягає відхиленню , а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з необгрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 2.07.2008 року ОСОБА_8 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_2 ( т.1 а.с.12).

Відовідно до записів домової книги у спірному будинку були зареєстровані , ОСОБА_8, її син ОСОБА_7, ОСОБА_6 та малолітній онук ОСОБА_8-ОСОБА_3 (т.1 а.с.8-11).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована в будинку свого батька ,за адресою,АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 27.08.2002 року батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_12 (а.с.16).

16.01.2011 року між ОСОБА_8 , через представника ОСОБА_5 діючого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М. та відповідачем ОСОБА_4 були укладені договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, розташовані за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.16-17, 18-19).

Договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку посвідчені приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Панченко О.О. та зареєстровані в реєстрі на №№ 87, 92 відповідно.

Судом першої інстанції вірно встановлено ,що матеріали справи не містять докази підтвердження того, що на час укладання спірних правочинів ОСОБА_8 була опікуном та піклувальником малолітнього ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції вірно посилався на те ,що посилання представника позивача, та представника третьої особи на ч.6 ст.203 ЦК України, якою передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, є безпідставним, оскільки продавець за спірними договорами ОСОБА_8 не є матір'ю (усиновлювачем) опікуном або піклувальником малолітнього ОСОБА_3, а була його бабусею.

Суд першої інстанції вірно посилався на те ,що є безпідставними посилання представника позивача та третьої особи на ч.1 ст.224 ЦК України якою встановлено, що до нікчемних правочинів належить і правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст.71 ЦК України), оскільки ст.71 ЦК України передбачає правочини, які вчиняються з дозволу органу опіки та піклування опікунами та піклувальниками, а ОСОБА_8, ніколи не була та не є опікуном чи піклувальником над малолітнім ОСОБА_3

Відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» від 02.06.2005 № 2623-IV, органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей.

Частиною 4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

З врахуванням наведених позивачем у позові підстав ,з яких позивач просив задовольнити позов , судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги посилання представника третьої особи на приписи Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» , оскільки при відчудженні нерухомого майна ОСОБА_8 ,згода органу опіки та піклування не потрібна.

Судом першої інстанції вірно встановлено ,що матеріали справи не містять докази належностя малолітньому ОСОБА_3 частки відчудженного ОСОБА_8 житлового будинку.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що малолітній ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_2 не заслуговують на увагу , з вищенаведених колегією суддів підстав.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2, діючої в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.М.Гончаренко

В.Д.Коротков