Справа № 673/35/14-ц
Провадження № 2/673/13/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

у складі:головуючого судді Коваля Ф.І.,

при секретарі Демчишиній Н.Г.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, з урахуванням уточнених позовних вимог, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 31 січня 1982 року в смт. Вовковинцях Деражнянського району померла її мати ОСОБА_6, після смерті якої залишилося спадкове майно, яким є 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по вул. Схабенка, 41 (колишня адреса вул. Ворошилова, 39) в смт. Вовковинцях Деражнянського району. Проживаючи на час відкриття спадщини ОСОБА_6 разом із нею у спірному будинку, позивачка вважала, що вона фактично прийняла спадщину, а тому спадкових прав не оформляла. Крім того, вона продовжувала надавати допомогу ОСОБА_7, з котрим померла перебувала у зареєстрованому шлюбі, утримувати будинок та обробляти земельну ділянку. Проте через деякий час ОСОБА_7 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 і став проживати разом з нею у спірному будинку, після чого спілкування позивачки з ними обома було припиненим. 22 травня 2012 року ОСОБА_7 помер, а 20 червня 2012 року померла і ОСОБА_9 На початку 2013 року позивачці стало відомо про те, що племінниця ОСОБА_9, відповідачка ОСОБА_5, оформляє свої спадкові права на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, тому вона також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте згідно із письмовим повідомленням нотаріуса їй у цьому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлої ОСОБА_6 Позивачка стверджує, що хоча реєстрація права власності на нерухоме майно і була здійснена за ОСОБА_7, проте 1/2 частина спірного будинку з надвірними будівлями належала її матері на праві спільної сумісної власності, оскільки ці будівлі були збудованими у 1973-1976 роках її матірю спільно із ОСОБА_7, з котрим вона проживала з 1963 року без реєстрації шлюбу, а з 28 січня 1973 року - у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи наведене, позивачка просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих по вул. Схабенка, 41 (колишня адреса вул. Ворошилова, 39) в смт. Вовковинцях Деражнянського району Хмельницької області, визнати недійсними видані 12 вересня 2013 року приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Хмельницької області свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_5, відповідно до яких вона успадкувала спірний житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також визнати в порядку спадкування за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити.

Представник відповідачки позову не визнала, стверджуючи, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Вовковинецької селищної ради 18 грудня 1974 року, ОСОБА_7 був власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих по вул. Ворошилова, 39 (тепер вул. Схабенка, 41) в смт. Вовковинцях Деражнянського району Хмельницької області. Заповітом від 6 серпня 1997 року він заповів усе належне йому майно своїй дружині ОСОБА_9, проте остання померла 20 червня 2012 року, не оформивши своїх спадкових прав. Відповідачка ОСОБА_5, будучи спадкоємницею до майна померлої ОСОБА_9 за заповітом, успадкувала спірний житловий будинок із надвірними будівлями, земельну ділянку, площею 0,1500 га, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, розташовану за тією ж адресою, та грошовий вклад із належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями у відділенні Ощадбанку, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу 20 вересня 2013 року. Отже, вказує представник, відповідачка набула право власності на спадкове майно ОСОБА_9 правомірно, згідно з вимогами чинного законодавства, тому підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними відсутні. Крім того, відповідачці будь-яких претензій стосовно спадкового майна позивачка протягом часу оформлення спадщини, котрий тривав понад один рік, не предявляла, і звернулася вона з позовом до суду лише після отримання відповідачкою свідоцтв про право на спадщину. Необґрунтованими вважає представник відповідачки і решту позовних вимог, вказуючи на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту прийняття нею спадщини після смерті її матері ОСОБА_6, а тому підстави як для встановлення такого факту, так і для визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна відсутні, у звязку з чим представник просить відмовити в задоволенні позову.

Представник залученого судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_10, котрий є рідним братом померлої ОСОБА_9, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вислухавши доводи представників сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали спільно без реєстрації шлюбу, а з 28 січня 1973 року - у зареєстрованому шлюбі.

Протягом 1973-1976 років ними спільно були збудовані житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Схабенка, 41 (колишня адреса вул. Ворошилова, 39) в смт. Вовковинцях Деражнянського району, котрі були зареєстровані на ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Вовковинецької селищної ради 18 грудня 1974 року та зареєстрованого у Хмельницькому міжміському бюро технічної інвентаризації 18 грудня 1974 року під реєстровим №943.

Заповітом, посвідченим Вовковинецькою селищною радою Деражнянського району 14 вересня 1981 року, який на день смерті спадкодавця не був змінений та скасований, все своє майно померла 31 січня 1982 року ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_11, тобто позивачці, котра змінила дошлюбне прізвище «Федик» на прізвище «Галамай» у звязку із реєстрацією шлюбу 1 квітня 1984 року.

ОСОБА_7, котрий відтак перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9, помер 22 травня 2012 року.

Заповітом, посвідченим Вовковинецькою селищною радою Деражнянського району 6 серпня 1997 року, який на день смерті спадкодавця не був змінений та скасований, все своє майно померлий ОСОБА_7 заповів ОСОБА_9

20 червня 2012 року, не оформивши своїх спадкових прав, ОСОБА_9 померла.

Згідно із заповітом, посвідченим 2 березня 2009 року Вовковинецькою селищною радою Деражнянського району 2 березня 2009 року, який на день смерті спадкодавця не був змінений та скасований, все своє майно ОСОБА_9 заповіла відповідачці ОСОБА_5

20 вересня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Деражнянського районного нотаріального округу ОСОБА_12 із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_7 і на підставі цієї заяви, відповідно до ст. 1276 Цивільного кодексу України, нотаріусом до майна померлого було заведено спадкову справу №143/2012, копія якої досліджена судом.

Із неї, зокрема, вбачається, що спадкоємців після смерті ОСОБА_7, які б мали право на обовязкову частку у спадщині згідно із ст. 1241 Цивільного кодексу України, а також інших спадкоємців до його майна немає.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20 вересня 2013 року ОСОБА_5 успадкувала належне ОСОБА_7 спадкове майно, яким є житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по вул. Схабенка, 41 (колишня адреса вул. Ворошилова, 39) в смт. Вовковинцях Деражнянського району, земельна ділянка, площею 0,1500 га, кадастровий номер :00:005:0058, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована за тією ж адресою, та грошовий вклад із належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями у Деражнянському відділенні Ощадбанку.

Позивачка ж до 2013 року в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини не подавала, що підтвердив її представник в судовому засіданні.

Згідно із письмовим повідомленням Другої Хмельницької державної нотаріальної контори №1168/02-14 від 15 травня 2013 року ОСОБА_4 відмовлено в оформленні спадкових прав на спірний житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа на імя спадкодавця.

Проте вона стверджує, що вступила у володіння спадковим майном після смерті її матері ОСОБА_6 по заповіту, користувалася її майном, обробляла город, проживала в будинку, посилаючись як на підтвердження своїх доводів на довідку Вовковинецької селищної ради Деражнянського району №1676 від 12 серпня 2013 року.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог щодо факту прийняття позивачкою спадщини, суд керується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з пунктом першим якої спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Статтями 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини, було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.124 чинної на час відкриття спадщини Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріусами УРСР доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Проте позивачкою таких або інших доказів, які б підтверджували факт прийняття нею спадщини після смерті її матері ОСОБА_6, не надано.

Будь-які документально підтверджені докази про факт постійного проживання та прописки позивачки у спірному будинку як до, так і після смерті ОСОБА_6, також відсутні, тому судом не приймаються до уваги показання свідків щодо таких обставин.

На переконання суду, не є належним і допустимим доказом і довідка Вовковинецької селищної ради від 12 серпня 2013 року, відповідно до якої позивачка вступила у володіння спадковим майном після смерті її матері ОСОБА_6, оскільки довідка видана по збігу понад тридцять років після смерті останньої і не містить посилання органу місцевого самоврядування на документальне джерело, яке могло б слугувати підставою для її видачі.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини, а відтак про відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку спадкування відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_13