У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні з виплатою грошової компенсації вартості частки, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1, діючий в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному майні з виплатою грошової компенсації вартості частки та визнання права власності, обґрунтовуючи вимоги тим, що він разом з дітьми був власником 3/4 частки квартири АДРЕСА_1. Інша 1/4 частки вказаної квартири належала на праві власності ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після смерті якого спадкоємцями першої черги були ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яка відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1

На даний час ОСОБА_1 на праві власності належить 5/12 частки квартири, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками по 1/4 частки квартири кожен, ОСОБА_4 є власником 1/12 частки спірної квартири.

Вказував, що розмір частки ОСОБА_4, як співвласника квартири не дає можливості виділити їй у натурі приміщення чи встановити порядок користування ним між співвласниками.

Враховуючи вказане, позивач просив визнати неможливим сумісне проживання та користування зазначеною квартирою, припинити право власності ОСОБА_4 на 1/12 частки у спільній частковій власності на квартиру, зобов'язати ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію та визнати за ОСОБА_1 та його неповнолітніми дітьми право власності на зазначену частку квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2014 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким припинено право власності ОСОБА_4 на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 та визнано право власності на 1/12 частини зазначеної квартири за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у рівних частках.

Стягнуто із ОСОБА_1 особисто та як законного представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 42 760,00 грн як компенсацію вартості 1/12 частки вказаної квартири, за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок апеляційного суду Полтавської області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що припинення права відповідачки на частку у спірній квартирі завдасть їй істотної шкоди та з того, що позивач не вніс на депозитний рахунок суду вартість частки квартири.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із неможливості спільного користування спірною квартирою та враховуючи, що частка відповідачки у цій квартирі є незначною, то позбавлення її права на частку не завдасть істотної шкоди і не порушить її житлових прав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був власником 3/4 частки квартири АДРЕСА_1.

Інша 1/4 частка вказаної квартири належала на праві власності ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після смерті якого спадкоємцями першої черги були ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яка відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1

На даний час ОСОБА_1 на праві власності належить 5/12 частки квартири, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками по 1/4 частки квартири кожен, ОСОБА_4 є власником 1/12 частки спірної квартири.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 617/618 від 29 серпня 2014 року, ринкова вартість 1/12 частки вказаної квартири складає 42 760 грн та технічної можливості виділити ОСОБА_4 належну їй 1/12 частки квартири у натурі чи встановити порядок користування квартирою не існує.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов вірного висновку про те, що наявні підстави, передбачені ст. 365 ЦК України для припинення права власності відповідачки на 1/12 частини спірної квартири.

При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що частка відповідачки у спірній квартирі є незначною та позбавлення її права на частку не завдасть їй істотної шкоди та не порушить її житлових прав. Зокрема, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, врахував, що ОСОБА_4 на праві власності належить частина квартири АДРЕСА_2.

Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості частки майна у спільній частковій власності при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, оскільки зазначені обставини не впливають на правильність вирішення спору.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

М.В. Дем'яносов

С.П. Штелик