Справа № 297/1938/15-ц
29 вересня 2015 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Ільтьо І. І., при секретарі Куні О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, позбавлення права користування житловим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання,
Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користуванням житлом, позбавлення права користування житловим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.09.1998 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сімї: ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Договором про визначення часток від 01.08.2015 року встановлено, що позивачам та відповідачу належить по ? частині вищевказаної квартири. Згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2015 року позивачка ОСОБА_1, діючи від імені відповідача ОСОБА_4, продала позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ? частину квартири АДРЕСА_1. Шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем було розірвано 30.05.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.
Позивачі вказали, що ОСОБА_4 значиться зареєстрованим у вищевказаній квартирі, однак ще з 2005 року поїхав на заробітки у м. Київ і відтоді не проживає у квартирі. На прохання позивачів добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовив, оскільки проживає на даний момент в Росії і не бажає для цього приїжджати в Україну. Факт реєстрації відповідача за адресою позивачів створює для них перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом. Крім того, позивачі змушені постійно нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, сплачуючи їх за відповідача.
У судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявилася, однак подали спільну заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_4 до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, згідно поданого листа просили суд розглянути справу без їх участі, на розсуд суду.
Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи
порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.09.1998 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_1 та членам її сімї: ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 було розірвано 30 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.
Договором про визначення часток від 01.08.2015 року встановлено, що позивачам та відповідачу належить по ? частині вищевказаної квартири. Згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2015 року позивачка ОСОБА_1, діючи від імені відповідача ОСОБА_4, продала позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ? частину квартири АДРЕСА_1. З довідки про склад сімї від 13.07.2015 року вбачається, що у вказаній квартирі проживають ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Крім того, з листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області № 16/3188 від 19.08.2015 року, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, значиться на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_2.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
За ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви самої особи; судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; інших документів які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.
Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Суд вважає, що право позивачів вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту реєстрації відповідача ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3.
На підставі вищенаведених обставин у суду достатньо підстав для висновку, щоб визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом, так як останній знятися добровільно з реєстраційного обліку з вказаної адреси не бажає, має тільки формальну реєстрацію у вказаній квартирі, але не проживає в ній з 2005 року.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.
Позивачами вимоги позову повністю доведені, на підставі наданих доказів, що свідчать про порушення їх прав, які підлягає захисту в обраний позивачами спосіб.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 11-16, 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 316 Житлового кодексу України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12 2003 р., керуючись ст.ст. 9, 11, 57-61, 89, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування квартирою № 2 по вул. Пляжна, 30/2 в м. Берегово, Закарпатської області.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, права користування квартирою № 2 по вул. Пляжна, 30/2 в м. Берегово, Закарпатської області.
Рішення, після набрання законної сили, є підставою для зняття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Берегівським районним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_7.