Єдиний унікальний номер 226/2590/15-ц Номер провадження 22-ц/775/771/2015
Єдиний унікальний номер 226/2590/15-ц Головуючий в I інстанції Редько Ж.Є.
Номер провадження 22-ц/775/771/2015 Суддя доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Тимченко О.О., Корчистої О.І,

при секретарі Бондарчуку І.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням 15000 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, так як суд не звернув уваги, що згідно ч.2 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством, а жодним іншим нормативно-правовим актом це не передбачено, не встановлено факт наявності моральної шкоди, не надано обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, не враховані вимоги розумності та справедливості.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та представники Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області до суду не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином - телефонограмами,які передані 06 жовтня 2015 року та зареєстровані в Журналі телефонограм №1 за №№ 964, 965, 968.

ОСОБА_1 та представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з»явилися до суду, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивач працював у відповідача, де отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 13 березня 2014 року позивачу вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено вимоги ст.153 КЗпП України, що спричинило виникнення професійного захворювання у позивача та заподіяна моральна шкода, яка на підставі ст.237-1 КЗпП України підлягає відшкодуванню відповідачем.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як виходить з матеріалів справи позивач працював у відповідача (арк..спр.8-9), 19 лютого 2014 року проведено розслідування хронічного професійного захворювання у позивача (арк..спр.11-12), 13 березня 2014 року позивачу встановлено 40% втрати працездатності (арк..спр.13).

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в зв"язку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період від набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом.

Згідно ст.13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконував важку фізичну роботу в небезпечних та шкідливих умовах, що привело до отримання професійного захворювання. Причиною захворювання, згідно акту про його розслідування, встановлено запиленість повітря робочої зони, потужність зовнішньої роботи.

Таким чином, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров"ю завдана при виконанні позивачем трудових обов»язків, про свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК та інші медичні документи, які є в справі.

Виходячи з викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з підприємства - відповідача.

Визначення судом моральної шкоди в розмірі 15000 гривень відповідає встановленим обставинам справи, переживанням, які відчуває потерпілий в зв"язку з ушкодженням здоров"я, з урахуванням висновку МСЕК від 13 березня 2014 року, встановленням вперше 40% втрати працездатності в зв»язку з професійним захворюванням.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_1 доказів спричинення йому моральної шкоди, оскільки відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, так як стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів.

Доводи скарги щодо відсутності спеціального закону, який регулює порядок та розміри відшкодування шкоди, як підстави для відмови в задоволенні позову, необґрунтовані.

Дійсно, ч.2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В той же час є загальна норма - ст..23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), ч.9 - забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що факт наявності моральної шкоди визначається лише медико-соціальною експертною комісією є безпідставним.

Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди.

Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення.

Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (зокрема статей 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування.

У разі якщо відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність моральної шкоди та її розміром, визначеним позивачем, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи.

Відповідач по даній справі клопотання про проведення експертного дослідження не заявляв.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: