АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Крижанівській Г.В., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Абдулаєвій Е.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Аркада» до ОСОБА_1 про розірвання договору, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Аркада» про визнання недійсним окремих умов договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк (ПАТ АКБ) Аркада» (надалі - Позивач) звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1 надалі - Відповідач) про розірвання договору, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позивач просив суд розірвати договір про іпотечний кредит № 55710 від 10 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АКБ «Аркада». Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Аркада» заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 2 155 214,31, шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна на підставі експертної оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом під час виконавчого провадження. Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, зі зняттям її з реєстраційного обліку у Дарницькому РВ ГУ ДМС в м. Києві.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ АКБ «Аркада» про визнання недійсними окремих умов договору. В своїх позовних вимогах просила визнати недійсними положення п.п. 8.15., 6.4., 6.5. Договору про іпотечний кредит № 55710 (а.с.104).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року позов ПАТ АКБ «Аркада» до ОСОБА_1 про розірвання договору, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задоволено частково (а.с.130-136).

Розірвано договір про іпотечний кредит № 55710 від 10 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ АКБ банк «Аркада».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Аркада» заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 2 155 214,31 грн. шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором № 55710 від 10 квітня 2008 року, та належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, визначивши способом реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна на підставі експертної оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом під час виконавчого провадження.

Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 В іншій частині позову - відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до ПАТ АКБ «Аркада» про визнання недійсними окремих умов договору відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Аркада» судовий збір в розмірі 3 897,60 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволені позову ПАТ Акціонерний комерційний банк «Аркада», зустрічний позов задовольнити визнавши недійсними положення п.п. 8.15., 8.5., 8.6. договору про іпотечний кредит № 55710.

Апелянт зазначає, що не отримувала листа від банку щодо вимоги про усунення порушення; судом не було повно та всебічно з'ясовано обставини справи, які мають значення для вирішення спору.

ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, про що свідчать зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення її представнику ОСОБА_3 14 вересня 2015 року (а.с.73, 167), в судове засідання не з*явилась.

Відповідно до положення ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові.

Представники АКБ «Аркада» - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 21 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством АКБ «Аркада», правонаступником якого є ПАТ АКБ «Аркада» (далі БАНК), та ОСОБА_1 укладено Договір № 55710 про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - договір про участь у ФФБ), відповідно до умов якого відповідач здійснював інвестування в житлове будівництво квартири № 12, що знаходиться у будинку № 6 (а.с.6-8,39-42).

10 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 55710 про уступку майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 3080, за умовами якого ОСОБА_1 прийняла майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (надалі - Договір) ( п.1, п.3 а.с.9).

Інвестування в житлове будівництво відповідно до умов Договору про участь у ФФБ здійснювалось ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів на підставі укладеного 10 квітня 2008 року між БАНКом та ОСОБА_1 договору про іпотечний кредит № 55710, відповідно до умов якого останній надано кредитні кошти в сумі 848 386,74 грн. (а.с.10-19)

Згідно умов іпотечного договору кредиту, строк повернення кредитних коштів встановлений до 01 травня 2013 року, зі щоквартальною сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки 15,00 % річних в гривні.

Пункт 2.1. іпотечного договору визначає, що зміст основного зобов'язання полягає у задоволенні в повному обсязі вимог БАНКу, які визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи: повернення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитом, сплату пені і процентів за прострочення виконання зобов'язань, а також відшкодування інших витрат, що виникнуть внаслідок невиконання зобов'язань за Договором.

Згідно п. 3.1. договору іпотечного кредиту передано в іпотеку БАНКу майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, ту саму квартиру, що буде збудована (надалі - предмет іпотеки). Майнові права на квартиру належать Відповідачу згідно Договору № 55710 про уступку майнових прав від 10 квітня 2008 року.

На підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2009 р. № 169-С/КІ ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право власності на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.30,26).

Заборона відчуження на вказану квартиру зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 28 липня 2008 р. За № 19924203. (а.с.26).

Відповідно до умов абз.2 п. 2.1. договору іпотечного кредиту , позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити проценти за користуванням кредитними коштами. Графік повернення кредитних коштів затверджено сторонами в Додатковому договорі № 2 до іпотечного кредиту..

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі.

Доводи апелянта про неповідомлення БАНКом про наяву заборгованість спростовуються матеріалами справи, зокрема претензія про внесення у добровільному порядку суми боргу БАНКом направлялась ОСОБА_1 рекомендованим листом № 1901/4/1 від 29 травня 2014 року (а.с.25, 26).

Станом на 21 квітня 2015 року загальна сума заборгованості перед БАНКом складає 12 614 633,46 грн., з них: загальна заборгованість за кредитом - 795362,41 грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами за період з 29 липня 2015 року по 20 квітня 2015 року - 564 489,49 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 04 грудня 2011 року по 20 квітня 2015 року - 10 429 732,68 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту за період з 04 грудня 2011 року по 20 квітня 2015 року - 825 048,88 грн.

Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону Про Іпотеку, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

У відповідності до положень ст. 38 Закону У «Про іпотеку», Іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону, тобто від імені іпотеко держателя. Отже, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачена можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та визначені способи реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

За матеріалами справи позивачкою за зустрічним позовом ставилось питання про визнання недійсними п.8.15 про іпотечний кредит, відповідно до якого сторони обумовили строк позовної давності щодо стягнення пені і відсотків за несвоєчасне виконання зобов*язань протягом трьох років (а.с.13). Такі умови договору не суперечать закону.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штраф, пені).

Відповідно до положення ст.. 259 ЦК України позовна даність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони відповідно до ст. 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Як вбачається з позовних вимог зустрічного позову, позивачкою ставилось питання про визнання недійсними п.п.6.4,6.5 (про визначення розміру пені, штрафу) договору про іпотечний кредит ( в апеляційній скарзі ставиться питання про визнання недійсними п.п.8.4,8.5 договору про іпотечний кредит).

Апелянт зазначає, що умови договору суперечать положенню ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

У даному випадку відсутні обставини, які свідчать, що спірний договір про іпотечний кредит, укладений між сторонами, містить несправедливі умови до позичальника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про часткове задоволення первісного позову і про відмову у зустрічному позові.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, яке ухвально з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: