Справа №576/2689/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1875/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Попруги С. В. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П. ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання припинення дії договору про іпотечний кредит та стягнення (повернення) коштів в порядку застосування правових наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом в листопаді 2014 року. Просила визнати Договір про іпотечний кредит № SUGWGI від 14 листопада 2007 року договором приєднання. Визнати Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № SUGWGI від 14 листопада 2007 року, що була укладена 14 серпня 2008 року недійсною.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсною укладену між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 14 серпня 2008 року додаткову угоду до укладеного між ними 14 листопада 2007 року т Договору про іпотечний кредит № SUGWGI, а зазначений договір про іпотечний кредит припиненим у дії з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 966 289 грн. в порядку повернення їй банком суми коштів, які ОСОБА_3 переплатила банку при виконанні своїх зобовязань за умовами укладеного між ними договору про іпотечний кредит № SUGWGI від 14 листопада 2007 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 897 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неповне дослідження всіх обставин, неналежну оцінку доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання припинення дії договору про іпотечний кредит та стягнення (повернення) коштів в порядку застосування правових наслідків недійсності правочину. Стягнути в позивачки судові витрати по справі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриваБанк» і ОСОБА_3 було укладено договір, за умовами якого банку надав ОСОБА_3 в тимчасове користування (у кредит на споживчі цілі поліпшення якості окремої кварти) грошові кошти у розмірі 300 000 грн. із строком погашення (повернення) кредиту не пізніше 14 листопада 2022 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, а також інших платежів в порядку, на умовах та у строки передбачені договором. 14 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриваБанк» і ОСОБА_3 була укладена додаткова угода до кредитного договору, якою текст кредитного Договору був викладений у новій редакції, за змістом якої істотно змінились і умови кредитування, які раніше передбачались Договором. Так, за змістом п. 2.4 Договору позичальник був зобов'язаний щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтет ними платежами у сумі не менше 4241 грн. 65 коп. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на відкритий у кредитора рахунок № 5361 і останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 15 листопада 2022 року. За змістом п. 8.7 Договору кредит мав вважатися погашеним в момент зарахування грошової суми у повному обсязі на відповідний рахунок кредитора, а за змістом п.п. 8.8, 8.9 Договору кредитор був наділений правом на власний розсуд змінювати розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення його (кредитора) фінансового стану чи поточних коливань валютних ставок за вкладами та інших несприятливих для кредитора змін у кредитній політиці та вимагати від позичальника дострокового (через сім днів після отримання вимоги кредитора) повернення кредиту у разі незгоди на продовження дії Договору за збільшеною відсотковою ставкою. Так, за змістом п.п. 1.1, 1.2, 8.1 Угоди кредит надавався позивачці вже на строк з 14 серпня 2008 року по 14 листопада 2017 року в обмін на її зобов'язання, як позичальника, по поверненню кредиту, сплаті відсотків та винагороди в зазначені у договорі строки; кредит вже надавався у вигляді строкового кредиту у розмірі 63946,37 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу погашення кредиту у разі невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту. За змістом п. 6.4 Угоди при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову. За змістом п. 7.3 Угоди всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним договором, є відсотками в розумінні ЦК України. За змістом п. 7.4 Угоди розмір річної відсоткової ставки дорівнює двадцяти місячним відсотковим ставкам. Встановлений п. 8.1 Угоди розмір відсотків за користування кредитом становить 1,17% на місяць, що відповідає, 14,4% річних, а встановлений п. 8.4 Угоди розмір пені за порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту у 0,15% за кожний день прострочки відповідає 54,75% річних. За змістом п. 5.4 Угоди за кожен випадок порушення позичальником строків погашення заборгованості і платежів по будь-якому з грошових зобов'язань за кредитним договором нарахування неустойки здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконане позичальником, а за змістом п. 5.5 Угоди термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Цими пунктами Угоди позовна давність збільшена лише для кредитора.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, представників сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином не з`ясував та не перевірив доводи та заперечення сторін, не дав належної оцінки зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком при укладенні Додаткової угоди було дотримано вимоги чинного законодавства є обґрунтованими. Вказана Додаткова угода не суперечить статті 203 ЦК України. Також є вагомими посиланнями Банку на те, що на момент укладення Додаткової угоди обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним, що підтверджується власноручними підписами та печатками.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про недотримання положень ст. 203 ЦК України, про несправедливість умов Додаткової угоди, їх суперечності принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на погіршення становища ОСОБА_3, як споживача у даних правовідносинах.

Колегія суддів вважає, що при укладенні Додаткової угоди позивачка була ознайомлена з усіма умовами вказаної угоди, вона її підписала та належним чином виконувала умови як кредитного договору, так і Додаткової угоду, що свідчить про те, що вона згодна на умови зазначені у вказаних Договорах.

Ствердження ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що висновок суду про переплату по кредиту в сумі саме 966 289 грн. ґрунтується на припущеннях і підтверджене неналежними доказами єпереконливими.

Суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 дійшов безпідставного висновку щодо ненадання Банком детальної інформації позивачці щодо умов Додаткової угоди, оскільки це не підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке не відповідає обставинам справи, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачу слід компенсувати судовий збір сплачений ним за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за безпідставністю.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» за рахунок держави 1 827 грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -