Номер провадження: 22-ц/785/7866/15
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеська», ОСОБА_5, яка також діє в інтересах ОСОБА_6 й ОСОБА_7, Суворовський районний відділ в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання дій протиправними, визнання недійсним договору найма житла, визнання реєстрацій незаконними та її скасування, виселення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на те, що є іпотекодержателем АДРЕСА_1 згоду на здачу квартири в найм не надавав, а тому просив визнати протиправними дії іпотекодавця ОСОБА_8 та ОСОБА_3 щодо укладання договору оренди квартири, визнати незаконною та скасувати реєстрацію ОСОБА_5 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_6 й ОСОБА_7, зобов'язати Суворовський районний відділ в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зняти з реєстрації та виселити ОСОБА_5 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_6 й ОСОБА_7, визнати недійсним договір найму № 88 від 11.11.2013р., укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, стягнути судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.08.2015 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано протиправними дії ОСОБА_2 й ОСОБА_3 по укладанню договору найму житла № 88 від 11.11.2013 року. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення в частині задоволення позову позивача скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 23.09.2009 року приватним нотаріусом ОМНО Гуряновою Л.Г. було посвідчено договір іпотеки між ОСОБА_4 з однієї сторони, та ОСОБА_2, що є позичальником за основним зобов'язанням, і ОСОБА_3, що є майновим поручителем ОСОБА_2 з другої сторони (а.с. 7-9).

Цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у позичальника ОСОБА_2, на підставі договору позики, посвідченого ОСОБА_9, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 23 вересня 2009 року за р. № 6980, на суму 48 041 грн., що еквівалентно 6 000 доларів США за курсом Національного Банку України на день посвідчення цього договору.

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в рівних частках кожній, на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_9, державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори 23 жовтня 2001 року, за реєстровим № 4682 та зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі № 108пр, на стор. № 25, за р. № 306, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 28308357.

В кв. АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали відповідачі та ОСОБА_2 (а.с. 13).

13.08.2010 року й 01.11.2011 року до договору іпотеки вносились зміни щодо зобов'язання, яке забезпечує цей договір та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки викладено в іншій редакції (а.с. 10, 11).

Відповідно до п. 1.4.1 договору іпотеки обов'язком іподекодателя, зокрема, є не відчужувати предмет іпотеки у будь-якій спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (не передавати його в користування, в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.

Проте 11.11.2013р. відповідачі та третя особа ОСОБА_5 уклали безоплатний договір оренди житлового приміщення під № 88 кв. АДРЕСА_1 складом сім'ї останнього із трьох осіб (а.с. 6).

Як вбачається з копії довідки про склад сім'ї та прописку, ОСОБА_5, неповнолітні ОСОБА_6 й ОСОБА_7 зареєстровані та проживають в кв. АДРЕСА_1 з 13.11.2013р. на підставі відповідної заяви (а.с .12, 14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачів з приводу укладання договору оренди є протиправними, оскільки передали квартиру в оренду без згоди іпотекодержателя.

Проте погодитися із таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Однією із ознак законності рішення суду є його виконуваність.

Відповідно до ч.1ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У розумінні заходу суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру з метою відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК визначено способи захисту цивільних прав, крім того, суд може захисти цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Між ОСОБА_4 та відповідачами виниклі зобов'язальні відносини на підставі договору позики та іпотеки, відтак способами захисту від порушення його прав іпотекодержателя будуть наслідки, які передбачені законом або договором у разі порушення зобов'язання.

При цьому визнання дій неправомірними не передбачено у якості способу захисту прав при виниклих правовідносинах, і характер виниклих правовідносин та порушеного права не дають можливість захистити право іпотекодержателя шляхом визнання дій неправомірними.

Адекватним способом захисту прав для ОСОБА_4 буде відновлення становища, яке існувало до укладання договору оренди, а визнання дій неправомірними як правоохоронний захід у цьому випадку не дає підстав для скасування тих правових наслідків, які виникли у відповідачів та третіх осіб на підставі укладеного між ними договору оренди, оскільки не надає йому можливість виселення, зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_5 та проживаючих із нею осіб, тобто відновлення попереднього становища до укладання договору оренди.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно визначився із характером спірних правовідносин, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову про визнання дій неправомірними.

ОСОБА_4 не позбавлений права звернення із позовом до відповідачів із іншими вимогами, що ґрунтуються на порушенні умов договору.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій протиправними відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: