Справа № 392/608/15-ц
Провадження № 2/392/365/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду цивільну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач був призваний по мобілізації до Збройних Сил України та зарахований до списків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з 03 серпня 2014 року, на підставі наказу командира військової частини № 160 від 03 серпня 2014 року. 08 січня 2015 року відповідач був звільнений на підставі наказу командира військової частини № 7 від 08 січня 2015 року з військової служби у запас, у зв`язку із набранням законної сили обвинувальним вироком та відповідно до п. «в» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В позовній заяві зазначається, що після звільнення відповідача з військової служби йому на розрахунковий рахунок відкритий у ПАТ «КБ «ПриватБанк» позивачем помилково було перераховано 21 січня 2015 року на підставі платіжного доручення № 24 грошову суму в розмірі 2724,68 грн., хоча перерахуванню підлягала грошова сума в розмірі 700,31 грн., також 11 лютого 2015 року було помилково перераховано на підставі платіжного доручення № 73 грошову суму в розмірі 3075,20 грн., з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог посилаючись на положення ст. 400 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 5099,57 грн., які безпідставно набуті відповідачем.

Представники позивача підтримали пред`явлений позивачем позов та просили його задовольнити, з підстав викладених у ньому, зазначають, що відповідачу при звільненні не була виплачена грошова сума в розмірі 700,31 грн., в якості грошової допомоги при звільненні, з урахуванням податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів, яка не підлягає стягненню, зазначають, що загальна сума грошових коштів, що була помилково перерахована відповідачу і йому не належить становить 5099,57 грн.. Крім того, зазначають, що з моменту проведення мобілізації на підставі наказу командира № 172 від 28 серпня 2014 року у військовій частині було введено нове умовне найменування «польова пошта військової частини НОМЕР_2 , проте всі операції з фінансовими документами були залишені на постійній назві НОМЕР_1 (а.с 17-19).

Представники позивача також зазначили, що після звільнення відповідача його виключили зі «списків особового складу військовослужбовців військової частини», проте внаслідок збоїв в енергопостачанні мав місце технічний збій, тобто не було арифметичної помилки, а мала місце технічна причина, тому відповідач не був повністю виключений зі списку особового складу військової частини, зокрема у фінансово-господарських документах відомостях на виплату грошового забезпечення військовослужбовців. Крім того, особи відповідальні за нарахування та виплату грошового забезпечення були притягнені до дисциплінарної відповідальності, проте відповідач на неодноразові звернення представників відмовляється повернути грошові кошти, що йому не належать, оскільки ці грошові кошти були призначені та недоотримані іншим військовослужбовцем військової частини. Також представники відповідача пояснили, що відповідач не надавав недостовірні документи для того щоб отримати грошові кошти, що були йому помилково перераховані.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, з тих підстав, що вважає, що дані грошові кошти є його грошовим забезпеченням як військовослужбовця і не були йому виплачені при звільненні з лав Збройних Сил України, проте після збільшення позивачем позовних вимог з 4998,39 грн. до 5099,57 грн. в судові засідання будучи повідомлений належним чином про день, час та місце судового розгляду не з`являвся, у зв`язку із чим судовий розгляд справи здійснювався у його відсутність.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

02 серпня 2014 року на підставі Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України по мобілізації Маловисківським районним військовим комісаріатом та був зарахований 03 серпня 2014 року до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 на посаду «радіотелефоніста-розвідувальника відділення розвідки технічними засобами взводу розвідки технічними засобами» та був звільний 08 січня 2015 року наказом № 7 від січня 2015 року на підставі вироку Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року, згідно п. «в» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується копію війського квитка, витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 160 від 03 серпня 2014 року, витягом з Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 7 від 08 січня 2015 року, копією вироку Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року (а.с. 4-5, 6, 15, 16, 83-85).

Порядок прийняття, проходження, підстави звільнення з військової служби, порядок соціального і правового захисту військовослужбовців Збройних Сил України та їх грошового забезпечення регулюється статтею 16 Законом України № 1934-ХІІ від 06 грудня 1991 року «Про Збройні Сили України», статтями 2, 24, 40 Законом України № 2232 від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 9 Закону України № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року N 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Як вбачається з відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини пп НОМЕР_2 у січні 2014 року (р/в № 7) ОСОБА_1 була нарахована грошова сума в розмірі 2724,68 грн. (а.с. 9, № 205), а також з відомостей на виплату винагороди, доплати НВОВЗ та ШДГВ за АТО військовослужбовцям призваним по мобілізації військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) за січень 2015 року (р/в № 17) була нарахована грошова сума в розмірі 3075,20 грн. (а.с. 13, зворотній бік № 196), тобто всього грошова сума в розмірі 5799,88 грн..

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2001 року № 4 затверджено Інструкцію зі статистики заробітної плати дія якого поширюється на всіх юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи незалежно від форм власності й організаційно-правових форм господарювання.

Грошове забезпечення обчислюється у грошовому виразі, яку власник (військова частина) або уповноважений ним орган виплачує працівникові (військовослужбовцю) за виконану ним роботу, тобто грошове забезпечення військовослужбовця це є його заробітна плата.

В судовому засіданні 13 жовтня 2015 року представником позивача було визнано, що грошові кошти, які були помилково перераховані відповідачу на підставі відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини пп НОМЕР_2 у січні 2014 року (р/в № 7) та відомостей на виплату винагороди, доплати НВОВЗ та ШДГВ за АТО військовослужбовцям призваним по мобілізації військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) за січень 2015 року (р/в № 17) за своїм цільовим призначенням становлять заробітну плату (грошове забезпечення) військовослужбовця.

Факт проведення нарахування та виплати відповідачу належного йому грошового утримання підтверджується ОСОБА_2 про отримане на належне грошове забезпечення за період з 03 серпня 2014 року по 08 січня 2015 року, роздавальними відомостями, а також розгорнутим розрахунком грошового забезпечення військовослужбовця (а.с. 69-79, 98 108, 163-165).

Факт зарахування на розрахунковий рахунок відповідача 22 січня 2015 року грошової суми в розмірі 2724,68 грн. та 12 лютого 2015 року грошової суми в розмірі 3075,20 грн., а всього на загальну суму 5799,88 грн. підтверджується Випискою по картці рахунку ОСОБА_1 відкритому у ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с. 116-125) та не оспорюється відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи військовослужбовців фінансово-економічної служби відповідальних за нарахування грошового забезпечення, у зв`язку із помилковим перерахуванням солдату ОСОБА_1 , було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що підтверджується Актом проведення службового розслідування № 1476 від 17 квітня 2015 року та Наказом командира військової частини № 61 від 22 квітня 2015 року (а.с. 128-130).

Згідно Довідки виданої Гвардійським РЕМ у січні лютому 2015 року на території Військової частини НОМЕР_1 проводилися ремонтні роботи лінії електорпередач, у зв`язку із чим мало місце неодноразові перебої електропостачання (а.с. 135).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковими для всіх судів України.

Так, в Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151 цс13 зроблений правовий висновок, Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих грошових коштів, які були нараховані йому як заробітна плата, а також наявності рахункової помилки позивача, і представники позивача заперечували дану обставину, а тому грошові кошти в сумі 5099,57 грн., які були перераховані ОСОБА_1 , як заробітна плата, хоча і є безпідставно набутими, проте не підлягають поверненню з підстав, передбачених статтею 1215 ЦК України, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 57-60, 88, 158-1, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223, 292, 294 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
В задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Вмотивований текст рішення виготовлений 13 жовтня 2015 року.

Суддя Д.М. Кратко