У х в а л а

2 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М., Хопти С.Ф., Черненко В.А.
розглянувши заяву ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Опікунська рада Дніпровського району м. Києва, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис нотаріуса від 17 квітня 2009 року таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 серпня 2007 року між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 119 тис. доларів США на строк до 1 серпня 2032 року, зі сплатою 9,5 % річних. В рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами 2 серпня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно умов якого АКБ «ТАС-Комерцбанк» передано квартиру АДРЕСА_1. Вказував, що 17 квітня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на зазначену квартиру для задоволення вимог стягувача у розмірі 126 718,21 доларів США та 68 678 грн 68 коп. На його думку, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від

23 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172.

Заявник, на підтвердження викладених у заяві доводів, додав копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2011 року, постановлену за результатом розгляду, на його думку, аналогічної справи, де по-іншому застосовані ті самі норми матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України», під судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути рішення :

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- Вищого адміністративного суду України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах Верхового Суду України, ухвалених як судом касаційної інстанції;

- Апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковим є те, щоб цими рішеннями, що набрали законної сили, був вирішений спір по суті та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовані одні й ті самі норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня

2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником, в обґрунтування заяви та наданої ним копії ухвали суду касаційної інстанції не вбачається наявних ознак, які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року у зв'язку з неоднаковим застосуванням судами ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, правовідносини є подібними, але різні фактичні обставини справи.

Оскільки неоднакового застосування норм матеріального права не було, а виникли питання щодо доведення вимог, що є питанням процесуального права і вони не є підставою для допуску до провадження, то в задоволенні заяви слід відмовити.

За таких підстав у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Опікунська рада Дніпровського району м. Києва, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за заявою ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко