Справа № 489/2828/15-ц
Номер провадження 2/489/1664/15
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі-відповідач), третя особа ОСОБА_2 про обчислення розміру заборгованості по аліментам,

встановив

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем йому нарахована заборгованість по сплаті аліментів, з якою він не згоден, оскільки не має постійного доходу, а аліменти сплачував постійно, виходячи з мінімально встановленого розміру аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що відповідачем не вірно здійснено нарахування заборгованості. На цій підставі просив суд обчислити розмір заборгованості, виходячи з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

03.07.2015 від відповідача до суду надійшло письмове заперечення, в якому він зазначав, що нарахування заборгованості по аліментам здійснювалося відповідно до закону, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

В судовому засіданні з'ясовано питання про те, що позивачем заявлено позов до Ленінського ВДВС, а не до державного виконавця особисто.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, надала письмові заперечення.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

21.03.2012 Ленінським районним судом було ухвалено заочне рішення, за яким з позивача на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? від всіх заробітків (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку заборгованості розмір заборгованості обчислювався виходячи з розміру середньої заробітної плати для місцевості за місцем реєстрації боржника, оскільки боржник офіційно не працює.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідачеві не надано повноважень встановлювати розмір аліментів. Вказує, що останній повинен був перерахувати заборгованість по сплаті аліментів після отримання від позивача відомостей щодо фінансового стану та виходити з встановленого судом мінімального розміру - 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не може погодитись з твердженням позивача про те, що судовим рішенням визначено розмір аліментів як 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів встановлений в частці від заробітної плати і становить 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходів). У випадку, якщо платник аліментів отримує маленький дохід і розмір аліментів з цього доходу буде становити менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, такий мінімум встановлений законом, платник зобов'язаний сплатити аліменти в цьому розмірі. До платників аліментів, які не працюють вказана норма не застосовується, оскільки законодавством встановлено інший порядок обчислення аліментів.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

З аналізу норм Сімейного кодексу України в ст. ст. 180-184 СК України законодавець визначив порядок участі батьків в утриманні дитини, врегулював з якого часу і в якому розмірі призначаються аліменти. Положення статей 194-197 СК України регулюють питання, які виникають під час стягнення аліментів.

Частиною 1 ст. 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Тобто державний виконавець, як правило за зверненням стягувача, який вказує про несплату аліментів або сплату не в повному обсязі, перевіряє доходи платника і визначає розмір заборгованості. Посилання представника позивача на те, що платник сплачував щомісячно аліменти тому заборгованості не може бути не може бути прийнято судом, оскільки заборгованість може виникнути в результаті неповної сплати.

Якщо при перевірці доходів платника аліментів з'ясується, що платник не працює, підлягає застосуванню ч. 3 ст. 195 СК України, яка встановлює, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно п. 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання, затвердженої

наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 рішень якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

В судовому засіданні було встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження станом на 09.12.2014 відсутні відомості щодо доходів боржника. Відтак, державний виконавець обчислював розмір заборгованості по сплаті аліментів позивача, виходячи із середньої заробітної плати для працівника для даної місцевості, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Позивач посилався на спір щодо обчислення розміру заборгованості виключно на підставі не згоди з обчисленням заборгованості виходячи з величини середнього заробітку, а не з 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем правильно застосовано ч. 3 ст. 195 СК України, а тому в задоволенні вимог належить відмовити.

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про обчислення розміру заборгованості по аліментам - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв