АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6518/13-ц Номер провадження 22-ц/786/748/15Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Буленка О.О., Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та визнання права власності на автомобіль,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що він, перебуваючи у дружніх стосунках з ОСОБА_5, у період 2012-2013 р.р. надав у борг грошові кошти, а саме 31.10.2012 р. він дав у борг 1 800 доларів США , 19.12.20012 р. він дав у борг 6 000 доларів США, 05.07.2013 р. він дав у борг 3 300 доларів США, а всього 11 100 доларів США, про що останній написав відповідні розписки, кінцевий строк повернення боргу 09.07.2013 р. Відповідач борг не повернув. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 88 722,30 грн., моральну шкоду 5 000 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу 2 000 грн.

14.10.2013 р. позивач надав доповнення до позовної заяви про стягнення боргу, крім вищевказаних позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на автомобіль Шевролет Авео, номер кузову - НОМЕР_2, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, з посилаючись на те, що 03.04.2013 р. ОСОБА_5 отримав від нього грошову суму у розмірі 7 000 доларів США у рахунок продажу вказаного автомобіля, на підтвердження чого було складено правочин - розписку. 04.09.2013 р. ОСОБА_5 надав йому генеральну довіреність на право розпорядження даним транспортним засобом, яка була посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 27).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 88 722,30 грн. за договорами позики.

Визнано право власності на автомобіль Шевролет Авео, номер кузову - НОМЕР_2, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2.

В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та витрати за юридичну допомогу в розмірі 2000 грн. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 887,22 грн. ??

Згідно ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_4 просить рішення місцевого суду в частині визнання права власності на автомобіль скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, а саме вказує на те, що місцевий суд самоусунувся від розгляду заяви позивача про забезпечення позову; позивач сфальсифікував матеріали справи,що залишилося поза увагою суду; судове рішення постановлене у відсутність відповідача, проте не є заочним; місцевий суд невірно вирішив питання про розподіл судових витрат; чинним законодавством встановлений спеціальний порядок відчуження ТЗ.

Сторонами судове рішення не оскаржувалося.

Оскільки судове рішення в іншій частині не оскаржене, тому в апеляційному порядку не переглядається у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.10.2012 р. ОСОБА_8 взяв у ОСОБА_2 1 800 доларів США в якості передплати за автомобіль Шевролет Авео, реєстраційний номер НОМЕР_1, що йому належить, зобов»язувася переоформити його до 01.12.2012 р., як вбачається із розписки (а.с. 6).

19.12.2012 р. ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_2 6 000 доларів США, які зобов»язувався повернути до 19.12.2012 р., тобто в той же день, про що останній написав відповідну розписку (а.с. 5).

05.07.2013 р. ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_2 3 300 доларів США, які зобов»язувався повернути до 09.07.2013 р., тобто на четвертий день, про що останній написав відповідну розписку (а.с. 4).

Всього згідно цих розписок позивач дав у борг відповідачу 11 100 доларів США.

Крім цього, згідно розписки 03.04.2013 р. ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 7 000 доларів США у рахунок продажу автомобіля Шевролет Авео, номер кузову - НОМЕР_2, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зобов»язувався переоформити та передати у строк до 04.04.2013 р., тобто на наступний день (а.с. 29).

04.09.2013 р. ОСОБА_5 надав ОСОБА_2 генеральну довіреність на право розпорядження даним транспортним засобом, яка посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 31).

Задовольняючи позов в частині стягнення позики, місцевий суд виходив з того, що договір позики є укладеним з моменту передачі грошей, на підтвердження укладення договорів позики позивачем надані боргові розписки, відповідачем борг не повернутий, тому вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню.

Задовольняючи позов в частині визнання права власності на автомобіль, місцевий суд виходив з того, що 03.04.2013 р. відповідач отримав від позивача грошову суму 7 000 доларів США у рахунок продажу спірного втомобіля, про що мається розписка, та видав позивачу нотаріально посвідчену генеральну довіреність на право розпорядження ним, таким чином вимоги ст. 203 ЦК України сторонами повністю виконані, волевиявлення учасників правочину повністю відповідає їх внутрішній волі і спрямовані у продавця на відчуження свого майна та отримання певної грошової суми, а у покупця набуття права власності на придбане майно.

Відмовляючи у стягнення моральної шкоди та судових витрат, місцевий суд виходив з того, що вимоги про стягнення моральної шкоди не передбачені договорами позики, а судові витрати не підтверджені оригіналами документів.

Таким чином, предметом даного апеляційного розгляду є апеляційна скарга заінтересованої особи ОСОБА_4 в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль Шевролет Авео, номер кузову - НОМЕР_2, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 виданого 13.02.2007 р.

Заінтересована особа ОСОБА_4, як особа, яка не брала участь у справі, посилається на те, що місцевий суд вирішив питання про його права та обов»язки, а саме у порядку примусового виконання виконавчого листа, виданого місцевим судом, про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 88 722,30 грн. накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_8, у тому числі і на автомобіль Hyunday Tucson, 2008 року випуску, який він 21.10.2010 р. придбав у ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу, на виконання якого останній видав йому розписку від 21.12.2010 р., згідно якої ОСОБА_8 отримав від нього 14 000 доларів США в рахунок оплати за вказаний автомобіль, цього ж дня ОСОБА_8 на його ім»я видав нотаріально посвідчену довіреність від 21.12.2010 р. на право вчиняти від його імені всі не заборонені діючим законодавством правочини та інші юридичні дії з цим автомобілем.

Колегія суддів, виходячи зі змісту ст. 303 ч.3 ЦПК України, яка передбачає що, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення, приходить до висновку, що рішення місцевого суду в частині визнання права власності на автомобіль ухвалене з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, виходячи з наступного.

Предметом спору в цій частині є визнання права власності на автомобіль за договором купівлі-продажу автомобіля, який відбувся між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, що підтверджується розпискою від 03.04.2013 р.

При ухваленні судового рішення місцевий суд послався на загальні норми матеріального права щодо чинності правочинів, проте, залишив поза увагою спеціальне законодавство, яке регулює правовідносини саме при здійсненні купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно ч.1,2 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Місцевий суд не взяв до уваги те, що порядок набуття права власності на автомобіль встановлений Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілей, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей. Причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою КМ України від 07.09.1998 р. № 1388 ( у ред. від 23.12.2009 р. № 1371), яким встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку вищевказаних транспортних засобів, оформлення та видача реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов»язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Державний облік зареєстрованих траспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції. Порядок ведення Єдиного державного реєстру Державтоінспекції та надання інформації з нього затверджується МВС.

Згідно п. 8 вказаного Порядку … документами, що підтверджують правомірність придбання ТЗ, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

З огляду на вищевикладане, колегія суддів приходить до висновку про те, що укладений між сторонами письмовий договір купівлі-продажу автомобіля, на який послався місцевий суд, як на підставу визнання за покупцем права власності на нього, є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та не породжує перехід права власності на автомобіль від ОСОБА_8 до ОСОБА_2

Крім цього, колегія суддів звертає увагу місцевого суду на те, що вимога позивача про визнання права власності на автомобіль, пред»явлена як доповнення до позовних вимог, є самостійною вимогою, перебуває поза межами спору сторін про стягнення боргу за договорами позики, має інший предмет спору, ці вимоги не є взаємопов»язаними, не виникають з одних правовідносин. Ця вимога не була сплачена позивачем судовим збором, при ухваленні судового рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат щодо цієї вимоги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у рішенні місцевого суду має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04 листопада 2013 року в частині визнання права власності на автомобіль Шевролет Авео, номер кузову - НОМЕР_2, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2 - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль Шевролет Авео, номер кузову - НОМЕР_2, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 - відмовити.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :