"06" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Калини О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Реєстраційна служба головного територіального управління юстиції у м. Києві, про зняття арешту з нерухомого майна, -
13.10.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що у травні 2015 року звернувшись до державного нотаріуса позивачу стало відомо, що на належну йому 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 накладено арешт. Арешт на належну позивачу частину квартири було накладено ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві згідно постанови №64/15 від 22.09.2003 року. 25.07.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту з належного йому майна, однак отримав відповідь про неможливість зняти арешт в зв'язку із тим, що виконавче провадження знищене за строком давності. Позивач зазначає, що продовженням дії арешту порушуються його майнові права щодо розпорядження власністю, а тому він просить суд зняти арешт з 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, що накладений ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві згідно постанови №64/15 від 22.09.2003 року.
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочно рішення не заперечує та додатково пояснив суду, що у 2001 році його було засуджено до шести років позбавлення волі з конфіскацією майна, однак про накладення арешту на належну йому 1/5 частину квартири йому нічого відомо не було.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1999 року (а.с. 3).
Згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07.10.2015 року на 1/5 належної позивачу частини квартири АДРЕСА_1 накладено арешт 08.10.2004 року відповідно до постанови державної виконавчої служби №64/15 від 22.09.2003 року. Реєстрацію обтяження вчинено Десятою Київською державною нотаріальною конторою (а.с. 7-9).
За змістом наявного в матеріалах справи копії вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2001 року, ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 142 КК України і йому призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю (а.с. 15-17).
Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 49 КК України, в редакції 1960 року, що діяв на час засудження позивача, обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили: 4) десять років - при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п'ять років.
Аналогічна норма міститься і в нині діючому КК України.
Так, відповідно до положень ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п'ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.
Враховуючи викладені обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач є власником 1/5 частини спірної квартири, при цьому, арешт майна та заборона на його відчуження накладені постановою державного виконавця, але на даний час минули строки виконання обвинувального вироку суду в частині конфіскації майна і в цій частині вирок не виконаний, відповідне виконавче провадження знищене за строком зберігання, а накладений арешт позбавляє позивача права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 49 КК України, в редакції 1960 року, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Реєстраційна служба головного територіального управління юстиції у м. Києві, про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.
Зняти арешт з 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві №64/15 від 22.09.2003 року.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -