Справа № 750/4064/15-ц Провадження № 22-ц/795/1641/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Сапон А. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Горобець Т.В., Острянського В.І.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:позивача ОСОБА_5, представників відповідача Андрейківа О.В., Самойленко А.О.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави транспортного засобу,

третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В.,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави транспортного засобу.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним п.1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до Кредитного договору №50008100 від 05 квітня 2013 року); визнати недійсним п.1.3 Додаткової угоди до Кредитного договору №50008100 від 05 квітня 2013 року; визнати недійсним п.5.5 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50008100 від 05 квітня 2013 року); визнати недійсним Графік погашення кредиту за Кредитним договором від 05 квітня 2013 року; визнати недійсним Кредитний договорі №50008100 від 05 квітня 2013 року в цілому; визнати недійсним Договір застави транспортного засобу №50008100, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. 20 квітня 2013 року №981; зобов'язати приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. вилучити запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером обтяження 13672680, контрольна сума 0Г9Д8Е8395.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку апелянта суд першої інстанції проігнорував всі доводи позовної заяви, спотворив правову позицію та не дослідив наданих сторонами доказів, внаслідок чого мотивувальна частина рішення за розміром займає менше однієї сторінки.

Також апелянт вважає, що при виборі правових норм, які були застосовані до спірних правовідносин судом не було застосовано положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та положення ст.ст.1046, 1054 ЦК України незважаючи на те, що на необхідності застосування наведених норм до правовідносин за споживчим кредитом наголошував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Також апелянт зазначає, що судом було проігноровано правові висновки викладені у постановах ВСУ від 12 вересня 2012 року (справа № 6-80цс12) та від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13), на які вона посилалась у позовній заяві, щодо незаконності умов договору про надання споживчого кредиту, які передбачають зміни у витратах споживача, не пов'язаних зі зміною відсоткової ставки, та в яких суд дійшов висновку, що такі дії містять ознаки нечесної підприємницької практики. Судом також було проігноровано заявлене нею під час судового засідання, яке відбулось 25 травня 2015 року клопотання про призначення судово-економічної експертизи, що порушило право ОСОБА_5 на доведення обставин, на які вона посилалась як на підставу заявлених позовних вимог (зазначена обставина підтверджується аудіозаписом судового засідання).

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі звертає увагу суду, що при винесенні рішення судом першої інстанції проігноровано судом Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна, зазначила, що розмір основного зобов'язання Позивача вказано - 14 259.00 доларів США, що ще раз свідчить про наслідки для позивача тотожні отриманню кредиту в іноземній валюті

Апелянт вказує, що суд, проігнорувавши рахунки виставлені Відповідачем позивачу на сплату щомісячних платежів розрахованих на підставі оспорюваного п.1.3.1 Загальних умов кредитування, не встановив їх невідповідність Графіку платежів, яка полягає в тому, що відповідно до Графіку розмір платежів за процентами за користування кредитними коштами є значно нижчим аніж суми щомісячних платежів за кредитом і поступово зменшується, а розмір процентів у рахунку навпаки збільшується.

Не надано правової оцінки тій обставини, що зобов'язання позивача за щомісячним платежем визначаються не за офіційним курсом, як це встановлено ст. 533 ЦК України

Підсумовуючи все вищезазначене апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим та з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а сам розгляд був необ'єктивним та упередженим та формальним.

Апелянт вважає за необхідне звернути увагу суду при апеляційному розгляді справи на те, що: зобов'язання позивача за спірним кредитним договором мають змінний та не передбачуваний характер, внаслідок чого ані позивач, ані навіть відповідач не можуть визначити їх розмір у національній валюті ні в короткостроковій ні в довгостроковій перспективі та жодна з сторін не може зазначити яку суму коштів позивач сплатить відповідачу протягом дії спірного Кредитного договору, що суперечить правовій природі кредитних правовідносин; ці зобов'язання визначаються відповідачем з застосуванням словесного вираження математичної формули (п.1.3.1 Загальних умов кредитування) з використанням змінної та не відомої позивачу величини - курсу іноземної валюти, який визначається філією комерційного банку; спірний кредитний договір спрямований на збагачення відповідача за рахунок споживача - позивача у справі; спірний кредитний договір передбачає зміни у витратах позивача, не пов'язаних зі зміною відсоткової ставки; спірний кредитний договір укладено шляхом застосування нечесної підприємницької практики, він є несправедливим та має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача; судова практика Верховного Суду України та судів касаційних інстанцій пов'язують наявність валютних ризиків виключно за валютними кредитами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що визначення сторонами еквіваленту грошового зобов'язання, яке сплачується у національній валюті України - гривні, а також розміру щомісячної суми платежу та всіх його складових у доларах США не суперечитиме положенням ст.ст. 524, 533, 627 Цивільного Кодексу України. Посилання позивача на необхідність складення Графіку погашення кредиту з визначенням розміру щомісячної суми платежу та всіх його складових у національній валюті України суд не приймає до уваги, через неможливість передбачення офіційного курсу долара США протягом всього періоду дії Договору. Також суд зазначив, що загальні умови кредитування, що є додатком до Договору (розділ 2) передбачають можливість зміни процентної ставки в залежності від зміни трьохмісячної ставки LIBOR, що є цілком обґрунтованим і не дає підстав для висновку про застосування відповідачем дискримінаційних правил зміни відсоткової ставки

З даними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 05 квітня 2013 року сторони уклали кредитний договір №50008100, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 116353 грн.44 коп. зі сплатою за користування кредитними коштами 9,9 % річних строком на 60 місяців. Сторони також узгодили Графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Договору.

З метою забезпечення належного виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором, того ж дня сторони уклали договір застави автомобіля VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Укладаючи Договір сторони визначили грошовий еквівалент суми кредиту в американських доларах і домовилися про те, що усі платежі за Договором будуть сплачуватися в гривнях, проте за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, про що зазначили в Графіку погашення кредиту. У зв'язку з цим, розмір місячної суми платежу та всіх його складових визначено в цьому графіку в доларах США.

Таким чином, відповідач надав позивачеві кредит у національній валюті України - гривні, а не в доларах США, як безпідставно стверджує позивач. При цьому остання розраховувалася в погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків національною валютою України - гривнею, а тому твердження позивача, що фактично сторонами було укладено Договір про надання валютного кредиту не відповідає дійсності.

Такий висновок суду ґрунтується на законі та відповідає обставинам справи і з ним погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Умовами зазначеного кредитного договору передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування.

Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Наступним п. 1.3. Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Пунктом 1.3.1 Договору передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору(п. 1.3.1).

Враховуючи те, що кредит було надано відповідачем позивачеві для придбання продукції, правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, що містять положення про захист прав споживачів.

В силу положень статей 524, 627 ЦК України (далі - Кодекс) сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно частин першої-другої статті 533 Кодексу грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положенням ч.2 ст.1054 ЦК України передбачено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, яким у даному випадку є Закон України «Про захист прав споживачів».

Згідно абзацу третього частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонено з жовтня 2011 року.

З матеріалів даної справи встановлено, що умовами кредитного договору та положеннями інших документів, що входять до його складу, передбачено визначення лише розміру щомісячних платежів шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, відповідно до обмінного курсу банку, чинного на момент виставлення боржникові рахунку.

Доводи апелянта щодо порушення процесуального права у вигляді неврахування висновків Верховного Суду України та незастосування норм ст.ст. 1046, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», як того вимагає ч.2 ст.214 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки висновки ВС України у справах, зазначених позивачем, стосуються зміни платежів в зв'язку з платою за обслуговування кредиту та його дострокове погашення.

Встановлення п.1.3. Додаткової угоди умови щодо оплати послуг, пов'язаних з достроковим погашенням та обслуговуванням кредиту в розмірі 4000 грн., відповідно до положень абзацу п'ятого ч.8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемною.

Згідно положень ч.2 ст.215 ЦК України Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що позивача на час підписання договору було введено в оману та що договір йому було нав'язано на несправедливих умовах матеріали справи не містять.

Крім того, позивачем не обґрунтовані позовні вимоги щодо визнання недійсним договору застави та зобов'язання приватного нотаріуса Красногора О.В. (третя особа) вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження. Умова п. 5.5 Загальних умов кредитування щодо обов'язку позичальника застрахувати автомобіль, яким забезпечено виконання зобов'язання позичальника, не суперечить нормам чинного законодавства.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи що договір був укладений внаслідок вільного волевиявлення сторін, судом не встановлено наявність порушень умов договору з боку відповідача, які б тягли визнання його судом недійсним, не доведено наявність підстав для відшкодування понесених витрат на користь позивача, крім того, відсутні докази введення в оману позивача.

Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів про те, що вона при укладенні договору діяла не на свій розсуд та не за власним бажанням, а умови договору є несправедливими.

Таким чином, зазначені доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову, не можливо визнати такими, що не враховані судом першої інстанції, а тому не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: