Справа № 706/24/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Рибчинецької Я.А.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 96284 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 22.10.2013 р. він уклав з ОСОБА_3 договір позики, згідно з яким позичив ОСОБА_3 гроші в сумі 50000 грн. строком на один місяць, тобто до 22.11.2013 р. Договір укладено у письмовій формі відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. На момент укладення договору відповідно до положень ст. 524 ЦК України було визначено еквівалент виконання грошового зобовязання у доларах США. ОСОБА_3 ухиляється від сплати боргу, чи порушив умови п. 1 договору. Сума боргу ОСОБА_3 перед ним становить 94659 грн., 3 % річних від простроченої суми 1625 грн., а всього підлягає стягненню 96284 грн.

У подальшому ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним.

Просив визнати, що договір позики від 22.10.2013 р., укладений між ним та ОСОБА_1, є удаваним, а правовідносини, що виникли, належать до відшкодування шкоди, до яких слід застосовувати цивільно правові норми глави 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України, та у звязку з відшкодуванням шкоди відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та стягнути з відповідачів на його користь у рівних частках понесені ним судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 посилався на те, що в серпні 2013 р. власником вантажного автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_5 без укладення трудового договору він був допущений до виконання обовязків водія зазначеного вище автомобіля. В парі з другим водієм ОСОБА_6 при скеруванні ОСОБА_5 відповідних маршрутів вони виконували вантажні перевезення по всій території України. Відповідальним механіком за випуск автотранспорту в експлуатацію був ОСОБА_1 Зважаючи на свідоме умисне перевантаження вантажем автомобіля за вказівками ОСОБА_5 гальмівна система автомобіля інтенсивно зношувалась. 22.10.2013 р. в м. Умані під час перебування автомобіля під його контролем ручні гальма не забезпечили стоянки автомобіля, у звязку з чим останній зїхав з місця стоянки, зіткнувся з перешкодою та отримав механічні пошкодження. Власник автомобіля ОСОБА_5 та механік ОСОБА_1 звинуватили його в нанесенні пошкоджень автомобілю та зажадали відшкодувати шкоду відремонтувати автомобіль за його власний рахунок, на що він погодився. 22.10.2013 р. ОСОБА_1 надав йому на підпис виконаний ОСОБА_5 договір, за змістом якого він приймав зобовязання по ремонту пошкодженого автомобіля. Вважаючи, що зміст договору саме про ремонт автомобіля, він, не читаючи тексту договору, підписав його. Як зясувалось пізніше, текст договору виконаний у формі позики коштів, чим приховані правовідносини з ремонту автомобіля. Обовязки з ремонту автомобіля він виконав. З 01.10.2013 р. до середини лютого 2014 р. заробітна плата йому ОСОБА_5 не виплачена, а звернута в рахунок відшкодування шкоди. ОСОБА_1 у спосіб ошукування бажає провести стягнення сум, яких не надавалось.

Ухвалою суду від 27.03.2015 р. зустрічний позов ОСОБА_3 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом обєднані в одне провадження з первісним позовом.

Від позивача ОСОБА_1 до суду також надійшло доповнення до позовної заяви про стягнення боргу за договором позики, у якому останній зазначив, що ОСОБА_3 працював у нього за договором, виконуючи роботи по перевезенню вантажів вантажним автомобілем з липня 2013 р. по грудень 2013 р. 19 жовтня ОСОБА_3 привіз вантаж зерна кукурудзи у Червонознамянку Одеської області для сушки. Там утворилась черга машин і, чекаючи на свою чергу, він якимось чином розбив кабіну тягача. Пізніше зі слів ОСОБА_5 йому стало відомо, що ремонт автомобіля власним коштом повинен був за досягнутою домовленістю здійснити ОСОБА_3, але оскільки грошей у ОСОБА_3 не було, останній просив його придбати необхідні запчастини, а сам пообіцяв потрібну суму грошей відпрацювати. Тому відносини з ОСОБА_3 по відшкодуванню збитків вони оформили договором позики. Він придбав необхідні запчастини, чим виконав свою частину договору, а ОСОБА_3 до сьогоднішнього дня по поверненню фактично позичених йому грошей нічого не зробив.

Від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 до суду надійшло письмове заперечення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, в якому він зазначив, що після ДТП він з'ясував у ОСОБА_3, чи має останній намір відшкодувати шкоду. ОСОБА_3 запевнив його, що зробить все, щоб відновити автомобіль. Вони оглянули пошкоджені вузли та деталі і зійшлись на сумі в 50000 грн. ОСОБА_3 підписав власноручно договір позики на таку суму. Він знає, що ОСОБА_3 домовився з ОСОБА_1, щоб останній придбав всі необхідні деталі, а сам пообіцяв відпрацювати поступово 50000 грн., в які оцінили збитки.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні первісний позов підтримав повністю, а зустрічний позов не визнав повністю. Пояснив, що після ДТП він сплатив 50000 грн., які зазначені в договорі позики, за запчастини в магазині. Запчастини були фактично куплені. Гроші у такій сумі ОСОБА_3 ним не передавались.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов підтримав повністю, а зустрічний позов не визнав повністю. Пояснив, що гроші за договором позики ОСОБА_3 не передавались.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, підтримав повністю зустрічний позов та пояснив, що гроші за договором позики він не отримував.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, підтримав повністю зустрічний позов та пояснив, що гроші за договором позики ОСОБА_3 не передавались, запчастини також. ОСОБА_1 не має права на відшкодування вартості ремонту автомобіля, таке право має власник ОСОБА_7 ОСОБА_3 повинен нести відповідальність за нанесену шкоду в розмірі місячної заробітної плати.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 у судовому засіданні зустрічний позов не визнав, пояснив, що кошти за договором позики ОСОБА_3 не передавались. При вирішенні справи у судове засідання не зявився, однак від нього до суду поступила заява про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків ОСОБА_8, яка пояснила, що гроші за договором позики ОСОБА_3 не передавались, ОСОБА_9, дослідивши письмові докази: копії договору позики від 22.10.2013 р., накладну №87 від 25.10.2013 р. на придбання автозапчастин, дефектний акт від 11.11.2013 р. на поточний ремонт автомобіля НОМЕР_1, інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні первісного та зустрічного позову необхідно відмовити повністю з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У п.1 договору позики від 22.10.2013 р. зазначено, що відповідач ОСОБА_3 позичив у позивача ОСОБА_1 гроші в сумі 50000 грн. Зазначену суму відповідач ОСОБА_3 зобовязувався повернути до 22.11.2013 р.

У той же час у судовому засіданні встановлено, що за вказаним договором позики позивач ОСОБА_1 не передавав у власність відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 50000 грн.

Вказана обставина стверджується поясненнями позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5, показаннями свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні.

У наданому суду позивачем ОСОБА_1 доповненні до позовної заяви також вказується, що відносини з ОСОБА_3 по відшкодуванню збитків вони оформили договором позики.

У ч.1 ст. 1051 ЦК України зазначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Оскільки грошові кошти у визначеній договором позики сумі 50000 грн. відповідачем ОСОБА_3 насправді не були одержані від позивача ОСОБА_1, що не заперечували у судовому засіданні всі без винятку особи, які беруть участь у справі, тому у задоволенні первісного позову необхідно відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову необхідно також відмовити повністю з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 просив визнати, що договір позики від 22.10.2013 р., укладений між ним та ОСОБА_1, є удаваним, а правовідносини, що виникли, належать до відшкодування шкоди, до яких слід застосовувати цивільно правові норми глави 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України, та у звязку з відшкодуванням шкоди відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

За визначенням удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У той же час позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві не вказує для приховання якого іншого правочину сторонами був вчинений правочин позики.

Правові відносини щодо відшкодування шкоди належать до недоговірних зобовязань, а глава 82 «Відшкодування шкоди» міститься в підрозділі 2 «Недоговірні зобовязання» розділу 3 книги 5 ЦК України.

Оскільки у зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 не вказано для приховання якого іншого правочину сторонами був вчинений правочин позики, тому останній правочин не можна визнати удаваним, а зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 235 ч.1, 1046, 1051 ч.1 ЦК України, ст. ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_10