АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/6132/15 Справа: № 639/3203/15-ц Головуючий 1 інстанції: Срокіна І.І. Доповідач: Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Кокоші В.В.

Івах А.П.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання публічного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до КП «Жилкомсервіс», у якому просив визнати публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, який опубліковано 28.11.2006 р. у спецвипуску газети «Слобода» №95/1 (зі змінами та доповненнями у 2007 р. та 2009 р.), між ОСОБА_3 та КП «Жилкомсервіс» недійсним та стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1. У січні 2014 р. він звернувся на адресу дільниці № 10 КП «Жилкомсервіс», яка здійснює надання житлово-комунальних послуг за його адресою, з проханням здійснити комплекс заходів щодо обставин, викладених в заяві від 29.01.2014р. Лист повернувся «за закінченням терміну зберігання». Позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації від 12.03.2014 р. та отримав відповідь щодо порядку розгляду звернень громадян, після цього керуючись наданою йому інформацією він неодноразово звертався до відповідача із листами про надання інформації стосовно наявності договірних відносин між ним та КП «Жилкомсервіс».

В позовні зазначав, що у відповідях відповідач наполягав на існуванні договірних відносин між ними, на підставі публічного договору про надання житлово-комунальних послуг, який було опубліковано 28.11.2006 р. у спецвипуску газети «Слобода» № 95/1 03.12.2014 р. позивач звернувся до Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з проханням надати йому роз'яснення. Відповідь Мінрегіону, який є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну регіональну політику, державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства, спростовує правову позицію КП «Жилкомсервіс» щодо законності спірного публічного договору та підтверджує правову позицію позивача щодо законності його права на укладання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у письмовій формі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду інстанції та постановити нове по суті позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів, у розумінні вимог ст.ст. 57-60, 64 ЦПК України на підтвердження наявності підстав для визнання публічного договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони правильні, обґрунтовані та відповідають вимогам діючого законодавства, виходячи з наступного.

Матеріали справи містять дані про те, що 28 листопада 2006 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Слобода»95/1 був опублікований Договір про надання житлово-комунальних послуг м. Харкова, укладений між КП «Жилкомсервіс» (виконавцем) та власниками (наймачами, орендарями) квартири, інших житлових та/або нежитлових приміщень (споживачами), пунктом 1 якого встановлено, що предметом договору є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо) у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. Цей договір, відповідно до ст.. 633 ЦК України, є публічним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 р. № 69/06 було створено комунальне підприємство «Жилкомсервіс».

Відповідно до Статуту комунального підприємства «Жилкомсервіс», затвердженого начальником управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, КП «Жилкомсервіс»належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова (п.1.2). Засновником підприємства є Харківська міська рада, власником майна підприємства є територіальна громада м.Харкова, в особі управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.(п. 1.3). Підприємство створене з метою здійснення функції утримання на балансі, переданих йому за договором власником житлових будинків, споруд та іншого майна (п.3.1.1.). Один із предметів о діяльності підприємства є укладення договорів на обслуговування житлово-комунальними послугами споживачів з виконавцями послуг, контроль за якістю послуг і виконанням умов договорів.(3.2.2.).

Згідно з ч.2 ст. 327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської рада Харківської області №188 від 22.02.2007 року КП «Жилкомсервіс»було визнано балансоутримувачем житлового фонду комунальної форми власності м. Харкова.

Згідно з абзацем 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; 5) здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; 6) звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

Згідно з ч.1 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і висловлювати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття.

За приписом ч.1 ст.643 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідну до вказаних в пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Пунктом 22 договору було визначено, що договір укладений згідно з п.3 ст.205, ст.ст. 642, 643 ЦК України та набирає чинності з 01 січня 2007 р. строком на 3 роки, якщо про інше не буде заявлено споживачем в письмовій формі, та вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду.

Позивачем, у відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано доказів, що він відмовився від укладення договору, що свідчить про прийняття пропозиції з його боку на укладення договору згідно з ч.3 ст.205 ЦК України, за правилами якої, у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таких підстав судом при розгляді справи не встановлено.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд 1 інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні колегія суддів вважає, що суд всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не має.

Інші доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, ст.307 п.1 ч.1, ст.308, 313, 314, 315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -