1Справа № 335/3520/15-ц 2/335/1163/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кравченко Л.Ю. при секретарі Григоренко Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто 121000 доларів США за договором позики. Позивач не отримував гроші у відповідача та такого правочину взагалі не укладав. Просить визнати недійсним договір позики за цією розпискою.

В судовому засіданні представник позивача на позові наполягає на підставах, викладених в ньому. Пояснила, що позивач ніколи не писав розписку про отримання грошей у відповідача. Грошей ніяких не отримував. Крім того, копія розписки від 23.08.2002 року містить численні виправлення. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечує. Пояснив, що рішенням суду, яке вступило в законну силу, встановлено, що правочин укладався. Крім того, позивачем пропущений 3-річний строк позовної давності. Тому просить відмовити в задоволені позову

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши цивільної матеріали справи та матеріали цивільної справи, витребуваної з Жовтневого районного суду м.Запоріжжя, №2-278/07, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 23.08.2002 року ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 121000 доларів США та зобовязався повернути вказану суму за першою вимогою.

Відповідно до висновку спеціаліста №18/940 від 28.04.2004 року рукописний текст в розписці від 23.08.2002 року, від імені ОСОБА_1 в тому, що він взяв борг у ОСОБА_2 121000 доларів США, виконаний самим ОСОБА_1. Рукописні буденно-цифрові записи «121 128 сто восемь», виконані ймовірно не ОСОБА_3, а іншою особою ( зробити категоричний висновок не можливо, у звязку з тим, що на дослідження надана ксерокопія документу). Підпис від імені ОСОБА_3 виконаний самим ОСОБА_3. О.О.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02.07.2007 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03.10.2007 року рішення суду скасоване та стягнуто на користь ОСОБА_2 611050,00 грн. та 1700 грн. судового мита. Ухвалою Верховного Суду України від 16.04.2008 року рішення Апеляційного суду від 13.10.2007 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02.07.2008 року рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02.07.2007 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 частково задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 586765,30 грн. та 1700 грн. судового мита. Судом при цьому встановлено, що 23.08.2002 року ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 121000 доларів США та зобовязався повернути вказану суму за першою вимогою. Колегія суду бере до уваги ту обставину, що саме позивач просив суд першої інстанції, якщо є сумнів щодо встановлення особи, яка писала розписку, провести почеркознавчу експертизу. При цьому відповідач не тільки не наполягав на проведенні такої експертизи, щоб підтвердити свої доводи, а більш того заперечував проти її проведення, що колегія розцінює як ще один доказ достовірності вимог позивача, а експертизу слід було б провести за умови вимоги на це відповідача, оскільки це його обовязок спростовувати доводи позивача.

Ухвалою Верховного суду України від 11.11.2008 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02.07.2008 року залишено без змін.

Відповідно до ст.. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що 23.08.2002 року ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 121000 доларів США. Надана розписка це підтверджує.

В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити: чому його довіритель ОСОБА_1, заперечуючи проти позову ОСОБА_2, не заявив в судах першої та апеляційної інстанції про призначення експертизи тексту та підпису на розписці.

Тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-215 ЦПК України, ст. 231, 1051 ЦК України суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Ю.Кравченко