АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4151 Головуючий у 1 інстанції - Калініченко Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, - компанія «Ленстон Холдінг ІНК», про визнання недійсним договору та стягнення коштів за апеляційними скаргами представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника ОСОБА_2 та компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» - Козлової Діани Дмитрівни та за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 1999 року по 2009 рік надавав послуги групі інвесторів у складі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які полягали у супроводженні інвестиційних проектів, зокрема, у наданні консультацій щодо планування, організації та реалізації інвестиційних проектів, здійсненні обліку доходів та видатків інвесторів за інвестиційними проектами, інвентаризації внесених співінвесторами інвестицій, наданні звітів, посередництві у взаємовідносинах з інвесторами, підготовці проектів документів, які регулюють відносини між інвесторами, між інвесторами,між інвесторами та контрагентами, вчиненні інших дій для забезпечення дотримання інвесторами взаємних зобов'язань.

6 грудня 2007 року між інвесторами було укладено Угоду акціонерів, якою врегульовувались відносини щодо інвестиційних проектів, а також передбачалось оплатне (за компенсацію) зменшення ОСОБА_2 в інвестиційних проектах з 50% до 40% та визначено частки ОСОБА_4 в розмірі - 40%, ОСОБА_5 - 20%. Розмір часток повинен був враховуватись при розподілі прибутків від інвестиційних проектів та при здійсненні пов'язаних з інвестиційними проектами витрат, в тому числі на оплату послуг третіх осіб.

27 квітня 2009 року у зв'язку з прийняттям інвесторами рішення про припинення співпраці було укладено Протокол розподілу активів №1, в якому інвестори зобов'язалися сплатити на користь позивача винагороду у загальному розміру, еквівалентному 180 481 дол. США. Оскільки,ОСОБА_2 здійснював свою діяльність через Компанію «Стокман Інтерхолд С.А», яка була фактично стороною Угоди акціонерів від 06 грудня 2007 року, та якій через ОСОБА_2 надавалися позивачем послуги, обов'язок виплати винагороди відповідно до частки інвесторів покладався на ОСОБА_2 та Компанію «Стокман Інтерхолд С.А.» спільно. Проте винагорода на вимогу позивача, відповідачами виплачена не була, з посиланням на неналежну якість наданих послуг,що спричинило порушення їх прав та законних інтересів,зокрема,начебто він ввів їх в оману щодо фінансового стану спільного бізнесу.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з відповідачів частину винагороди, виходячи з розміру належної відповідачам частки в інвестиційних проектах, що становить в еквіваленті 72 192,40 дол. США (т.1 а.с.2-7).

Не погоджуючись за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Компанія «Стокман Інтерхолд» звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - компанія «Ленстон Холдінг ІНК», про визнання недійсним договору та стягнення коштів і свої вимоги обґрунтовували тим, що на момент укладання Угоди акціонерів від 06.12.2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за сприяння ОСОБА_1, ввели ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мали істотне значення для укладення угоди акціонерів.

Так, головною метою укладання Угоди від 6 грудня 2007 року було здійснення перерозподілу розміру часток інвесторів в існуючих інвестиційних проектах, загальну вартість яких інвестори за домовленістю визначили в розмірі 160 476 198 дол. США, в бік зменшення частки ОСОБА_2 з 50% до і та пропорційного збільшення часток ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому, виходячи зі змісту домовленості інвесторів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язалися компенсувати ОСОБА_2 зменшення його частки в інвестиційних проектах на 10% в грошовому еквіваленті на дату підписання Угоди акціонерів. Водночас, вони погодили, що додаткове фінансування інвестиційних проектів з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повинно було здійснюватися особистими грошовими коштами, але в будь-якому випадку не спільним коштами інвесторів. Проте, під час розгляду у Високому суді справедливості Британських Віргінських Островів справи № ВУІ НС (СОМ)/0051 їм стало відомо, що на момент укладення Угоди 6 грудня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за сприяння ОСОБА_1, ввели ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мали істотне значення для укладання Угоди, а саме кошти для додаткового фінансування інвестиційних коштів з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вони планувати сплачувати за рахунок прихованого від ОСОБА_2 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» прибутку від проекту «Залізниця». При цьому такі дії були здійснені завдяки та за співучасті ОСОБА_1, який попри свій обов'язок, не надавав (приховав) від них інформацію про дійсні доходи інвесторів, їхні наміри щодо джерел отримання коштів для здійснення додаткового фінансування відповідно до умов Угоди акціонерів від 6 грудня 2007 року.

На підставі цього, позивачі за зустрічним позовом вважають, що Угода від 6 грудня 2007 року підлягає визнанню недійсною з моменту її укладення, у зв'язку з введенням в оману щодо обставин, які мають істотне значення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язані відшкодувати завдані збитки у подвійному розмірі, а ОСОБА_1,в свою чергу зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані неналежним виконанням договору про надання послуг. У подальшому позивачі за зустрічним позовом уточнили позовні вимоги в частині обчислення розміру збитків, завданих діями відповідачів за зустрічним позовом, та просили визнати недійсною повністю з моменту укладення Угоду акціонерів від 06 грудня року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, стягнути на їх користь солідарно з ОСОБА_4та ОСОБА_5 748 205 985,02 грн., а з ОСОБА_1 - 255 999 645,04 грн. (т.1 а.с.65-77,234-237).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та Компанії «Стокман ІнтерхолдС.А.» задоволено частково.

Визнано недійсною повністю з моменту укладання Угоду акціонерів між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 06 грудня 2007 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 748 205 985,02 грн.та 3 897,6 грн. судових витрат.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Ухвалою суду від 10 березня 2015 року в рішенні суду виправлено арифметичну помилку в частині визначення витрат по сплаті судового збору за подання зустрічного позову і замість 3 897,6 грн. зазначено 3 654 грн.

Ухвалою суду від 30 липня 2015 року також виправлено описку в рішенні суду від 19 листопада 2014 року та доповнено резолютивну частину рішення словами «на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1) та компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» (03150 м.Київ, вул. Горького,72,кв.134) як солідарних стягувачів».

Додатковим рішенням суду від 30 липня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати в сумі 1 890 грн. понесені на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача ОСОБА_4

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представник ОСОБА_2 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» Козлова Д. Д. та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких посилаються на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_5 вказує, зокрема, що порушення судом першої інстанції процесуального права полягає в тому, що справу розглянуто у відсутності представника ОСОБА_5- ОСОБА_9,який подав до суду телеграму про відкладення справи,у з зв'язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні. Окрім цього, справу розглянуто без належного, відповідно до ст.74,169 ЦПК,повідомлення представника компанії Ленстон Холдінг Інк.

Судом першої інстанції на порушення ст. ст. 59, 64, 131, 400 ЦПК, ЗУ «Про міжнародне приватне право «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 1.02.2002 року прийняв з порушенням порядку докази на які послався в своєму рішенні та яким не надав належної оцінки. Безпідставно встановив порушення прав «Стокман Інтерхолд С.А», яке не було стороною угоди від 6 грудня 2007 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2, Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» та у задоволені позову ОСОБА_1.(т.3 а.с.113-127).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» представник посилається на те, що незаконність рішення суду першої інстанції полягає в тому, що кошти з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто в гривневому виразі, в той час як в позовній заяві та в розрахунках вимоги заявлялись про стягнення коштів в доларах США, з застосуванням відповідного еквіваленту в гривнях станом на час здійснення розрахунку. Наявні між сторонами правовідносини та розрахунки передбачали визначення в тому числі вартості часток в доларах США, а тому, вважає представник ОСОБА_2, що сума грошових коштів, які підлягали стягнення також були заявлені до стягнення в доларах США. Просить рішення суду в зазначеній частині, змінити та визнати недійсною повністю з моменту укладення Угоду Акціонерів від 6 грудня 2007 року, укладену між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно грошові кошти в сумі 48 788 785,70 дол. США.(т.4 а.с.141-144).

ОСОБА_4 доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що його не було за законом належно повідомлено про розгляд справи в Голосіївському районному суді м. Києва, а його звернення про надання необхідної інформації про розгляд справ за його участю та інформації щодо його процесуального статусу районним судом залишені без належного реагування. З урахуванням зазначених порушень, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрутованим та просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та Стокман Інтерхолд С.А. (т.4 а.с.107-109).

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та в частині зустрічних вимог заявлених до ОСОБА_1, а також про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не оскаржено, тому відповідно до ст. 303 ЦПК його законність, в зазначеній частині не перевіряється.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 доводи своїх апеляційних скарг підтримали, з підстав викладених в них, не заперечували проти апеляційних скарг один одного, проте апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнали та просили її відхилити.

Представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги, подані в інтересах ОСОБА_2 підтримав, просив її задовольнити. Проти апеляційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заперечував, просив їх відхилити.

Інші особи,які беруть участь у справі про розгляд справи в судове засідання не з'явилися,про місце та час розгляду справи за законом повідомлялись неодноразово та належно, проте про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти,цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих («ноу-хау»); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, рудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, чаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі,якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частинами 1 та 3 статті 542 ЦК України передбачено, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред'явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов'язок будь-кому із них на свій розсуд. Виконання боржником свого обов'язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2000 року існували відносини, щодо спільного здійснення інвестиційної діяльності на території України і вони здійснювали свою діяльність згідно визначених ними інвестиційних проектів, які перебували в їх спільній власності відповідно до погоджених часток, які були загальними для більшості інвестиційних проектів.

06 грудня 2007 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була укладена Угода акціонерів, яка охоплювала, згідно її тексту, всі існуючі бізнес-напрями та проекти спільно організованого та керованого бізнесу, який в Угоді акціонерів іменується холдингом.

За домовленістю між сторонами було визначено порядок володіння та користування інвесторами спільними активами, в тому числі розмір часток кожного з інвесторів, порядок розподілу прибутків та витрат за інвестиційними проектами.

Метою укладення Угоди акціонерів від 06 грудня 2007 року було здійснення перерозподілу розміру часток інвесторів в існуючих інвестиційних проектах в бік зменшення частки ОСОБА_2 з 50% до 40% та пропорційного збільшення часток ОСОБА_4 та ОСОБА_5,так згідно п. 6 Угоди сторони погодили, що після підписання угоди частки в усіх компаніях спільного бізнесу встановлюються в такій пропорції: ОСОБА_2 - 40%; ОСОБА_4 - 40%; ОСОБА_5 - 20% і загальна вартість активів за інвестиційними проектами становить 160 478 198,00 доларів США.

Вартість 10%, на які було зменшено частку ОСОБА_2 в інвестиційних проектах, була визначена сторонами на момент укладення Угоди акціонерами та становила 16 047 819,80 доларів США.

При цьому, відповідно до п.п. 2, 3, 4 та 5 Угоди акціонерів та попередніх усних домовленостей між інвесторами, умовою зменшення частки ОСОБА_2 стало погодження того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 компенсують грошовими коштами на користь ОСОБА_2 10% понесених Холдингом витрат та вкладень на некапіталізовані проекти у 2005-2006 роках, профінансованих за рахунок коштів (перетоків) «Вік Ойл» та відсотки за ними станом на 1 січня 2007 року, а також, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснять додаткове фінансування інвестиційних проектів з метою проведення перерозподілу часток інвесторів.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно роз‛яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Таким чином, для визнання судом договору недійсним на підставі статті 230 ЦК України необхідним є встановлення наявності в момент укладення договору обману щодо обставини, яка має істотне значення для вчинення такого правочину.

Суб'єктом введення в оману може бути і третя особа. При цьому, якщо третя особа вчинила обман за власною ініціативою, відсутні підстави для визнання правочину недійсним.

У разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов,вартість майна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору (частина 4 статті 632 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення,зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент її відшкодування.

Отже, відновлення прав та інтересів осіб, порушених вчиненням недійсного правочину, забезпечується двосторонньою реституцією, яка полягає у поверненні сторонами в натурі всього отриманого за правочином або у компенсації вартості отриманого, якщо його неможливо повернути в натурі. Крім того, права та законні інтереси, порушені вчиненням недійсного правочину, можуть бути відновлені шляхом відшкодування потерпілій особі збитків.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 та компанії «Стокман Інтерхолд С.А.», в частині визнання недійсною повністю з моменту укладення Угоди акціонерів від 06 грудня 2007 року та стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 748 205 985,02 грн суд першої інстанції, встановивши наявність на момент укладення спірної Угоди акціонерів всіх елементів та обставин, необхідних для визнання її недійсною з підстав визначених ст. 230 ЦК України, виходив з мети та умов договору, змісту відносин, усталеної практики між сторонами та того, що зобов'язання за цим договором є солідарними та неподільним.

Судом встановлено, що згідно рішення Високого суду справедливості Британських Віргінських Островів у справі № ВУЇ НС (СОМ) 2012/0051 від 01 жовтня 2014 року, станом на момент укладення спірної Угоди акціонерів від 06 грудня 2007 року так званий проект «Залізниця» приносив доходи, які уже тоді були приховані від ОСОБА_2, а тому вважав, що ці доходи, очевидно, в подальшому використовувалися ОСОБА_4 за сприяння ОСОБА_5 та ОСОБА_1 при наданні фінансування спільному бізнесу із ОСОБА_2.і що обставина приховування прибутків від проекту «Залізниця», та направлення їх на проведення дофінансування, мала істотне значення для ОСОБА_2 на момент укладення Угоди акціонерів від 06 грудня 2007 року та свідчить про умисне введення в оману ОСОБА_2 з боку інших інвесторів при укладенні спірної Угоди акціонерів, оскільки приховування прибутків від проекту «Залізниця» надавало їм можливість збільшити свою частку в інвестиційних проектах не за рахунок власних грошових коштів, не пов'язаних з інвестиційними проектами, як це обумовлювалось при укладенні Угоди акціонерів від 06 грудня 2007 року.

Надаючи оцінку доказам та обґрунтувань зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції вважав також, що спірну Угоду акціонерів від 06 грудня 2014 року зі сторони ОСОБА_2 укладено не було б, якби йому були відомі дійсні обставини походження коштів, які мали бути спрямовані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на додаткове фінансування інвестиційних проектів.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів та збитків, які підлягають до стягнення на користь позивачів за зустрічним позовом, суд виходив з того, що відшкодування збитків та вартості частки є похідним від вимог про визнання угоди недійсною ( ч. 2 ст. 230 ЦК України). Частка ж ОСОБА_2 в інвестиційних проектах, визначена на момент укладення Угоди акціонерів 16 047 819,80 дол. США, а тому вартість цієї частки є одночасно і її ціною на момент відшкодування.

Такий висновок суду зроблено щодо всіх заявлених позивачем вимог та на підставі поданих сторонами доказів, яким дана правильна оцінка. У рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими, з огляду на що рішення суду є законним та обгрутованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 стосовно того, що суд першої інстанції прийняв з порушенням порядку докази на які послався в своєму рішенні та яким не надав належної оцінки, зокрема, рішення Східно-Карибского Верховного Суду Високого Суду Правосуддя Британських Віргінських островів від 1 жовтня 2014 року, не впливають на правильність висновків суду, оскільки обставини встановлені в зазначеному рішенні, а саме факт приховання відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прибутків від проекту «Залізниця» в установленому законом порядку відповідачами не спростовано.

Крім того, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_11 та ОСОБА_5 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечували існування такого рішення та надали роздруківку показань ОСОБА_2 даних під присягою в Високому судді справедливості Британських Віргінських Островів та стенограму відкритого судового засідання від 21 листопада 2014 року.

Щодо посилань представника ОСОБА_5 відносно безпідставного встановлення судом першої інстанції порушення прав Компанії «Стокман Інтерхолд С.А», яке не було стороною угоди від 6 грудня 2007 року, колегія суддів вважає, що стосовно прав та інтересів Компанії йдеться як в умовах самої Угоди від 6 грудня 2007 року, так і поясненнях представника та позовних вимогах ОСОБА_1 ( т.1 а.3,8-11).

Не є такими, що тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну рішення суду першої інстанції посилання також на те, що справу розглянуто у відсутності представника ОСОБА_5- ОСОБА_9, оскільки з матеріалів справи вбачається, що інтереси останнього представляли, окрім ОСОБА_9 і інші представники.

Колегія суддів не вбачає також порушення жодних прав та інтересів ОСОБА_5 в результаті розгляду справи без належного, відповідно до ст. ст. 74,169 ЦПК України, повідомлення представника компанії «Ленстон Холдінг ІНК», яка, в свою чергу з рішенням суду погодилась та не оскаржила його. Суд першої інстанції не вирішував питання про права свободи чи обов'язки зазначеної компанії.

Посилання представників ОСОБА_4 стосовно того,що Угода акціонерів від 6 грудня 2007 року не відповідає вимогам закону щодо інвестиційних угод були також предметом дослідження суду першої інстанції і колегія суддів погоджується з тим, що відповідно до ч.3 статті 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною 3 статті 213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 637 ЦК України передбачено, що при тлумаченні умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі не має посилання на ці умови.

Посилання представників ОСОБА_4 щодо відмови в задоволенні зустрічного позову у зв'язку з пропущенням строків позовної давності, про застосування якої представником ОСОБА_4 заявлено в суді апеляційної інстанції шляхом подання письмової заяви, колегія суддів відхиляє, оскільки законом не передбачені такі повноваження суду апеляційної інстанції. У той час, судом першої інстанції вірно встановлено, що про факт порушення своїх прав ОСОБА_2 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.», а саме що додаткове фінансування інвестиційних проектів з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювалось ними за рахунок прихованого від ОСОБА_2 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.» прибутку від проекту «Залізниця», стало достовірно відомо в 2013 році під час розгляду у Високому суді справедливості Британських Віргінських Островів справи № BVI HC (COM) 2012/0051.

Колегія суддів не знаходить також підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_5 про закриття провадження у справі за зустрічним позовом з підстав підсудності даного спору господарському суду, оскільки спір, що виник між сторонами стосується прав та обов'язків і фізичної особи.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та Компанії «Стокман Інтерхолд С.А.», стосовно зміни рішення суду та визначення коштів до стягнення в іноземній валюті (доларах США) оскільки як вбачається із зустрічного позову та заяви про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом, вимоги були заявлені до стягнення саме в національній валюті , що відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичним осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

У зв'язку з наведеним неможливо погодитись з доводами апеляційних скарг про неналежну оцінку судом першої інстанції доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником ОСОБА_6, апеляційну скаргу ОСОБА_2 та компанії «Стокман Інтерхолд С.А.», подану представником Козловою ДіаноюДмитрівною, та апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді