У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення процентів за банківським вкладом,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 3 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») на його користь проценти за період прострочення повернення банківського вкладу по договору на вклад «Універсальний» від 13 березня 2008 року в сумі 6 тис. доларів США, що на день ухвалення рішення суду, за офіційним курсом є еквівалентом 97 тис. 446 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2015 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 3 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2015 року скасовано, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 3 лютого 2015 року залишено в силі.

19 серпня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 598, 1058, 1060, 1061 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 10 червня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 15 липня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, касаційний суд погодився з його висновком про порушення банком своїх грошових зобов'язань за договором банківського вкладу, в зв'язку з чим на користь позивача стягуються проценти на банківський вклад до дня фактичного повернення коштів вкладнику.

Разом з тим у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, на яку посилається заявник, висловлена правова позиція про те, що зобов'язання банка перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строки та на умовах вищезазначеного договору, які передбачали повернення вкладу після закінчення строку дії договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновок, викладений в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року, суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення процентів за банківським вкладом за заявою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М.Сімоненко