Справа № 203/5621/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 листопада 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась, що вона на підставі ордеру є наймачем квартири АДРЕСА_1, де проживає і зареєстрована разом з донькою ОСОБА_3 Крім того, за адресою вказаної квартири зареєстровано місце постійного проживання колишнього чоловіка позивача - відповідача ОСОБА_2, який з 2008 року в означеній квартирі не мешкає та своїх речей не зберігає. На підставі таких обставин та вказуючи, що позивач разом із дочкою вимушені сплачувати комунальні послуги за ОСОБА_2, який у квартирі не проживає тривалий час, позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаною квартирою, де зареєстрований, а також зняти його з реєстраційного обліку у цій квартирі.

В судовому позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.

Відповідач, третя особа в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 1988 року є наймачем квартири АДРЕСА_1, в якій мешкає разом із дочкою ОСОБА_3 При цьому, за адресою вказаної квартири зареєстроване постійне місце проживання вказаних осіб, а також колишнього чоловіка позивача - відповідача ОСОБА_2 (а.с.5-10, 30-32)

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, відповідач у вказаній вище квартирі, за адресою якої зареєстрований, з 2008 року фактично не проживає, своїх речей у цій квартирі не зберігає, і платником комунальних послуг, які надаються за адресою згаданої квартири є позивач (а.с.11-23).

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим Наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077 (далі - Порядок).

Так, відповідно до ст.9 ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою ст.72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до положень ст.71 ч.1 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У випадках, передбачених частиною 3 вказаної норми закону, жиле приміщення може зберігатися за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї і понад шість місяців.

Частина 2 ст.64 ЖК України визначає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо вказані особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.1.2 Порядку реєстрація місця проживання особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Реєстрація місця проживання підтверджує адресу місця проживання.

Положеннями ст.6 ч.1 вказаного вище Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За змістом норм ст.7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, приймаючи до уваги, що відповідач в найманій позивачем квартирі особистих речей не має/не зберігає і в цій квартирі не проживає значно більше шести місяців, а визначені ст.71 ч.3 ЖК України підстави для збереження за відповідачем зазначеного жилого приміщення понад вказаний строк відсутні, суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки за змістом норм ст.7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.3.1 Порядку рішення суду, яким визнано особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є цілком достатньою підставою для зняття особи з реєстрації в такому житловому приміщенні. Відтак, позовні вимоги в цій частині фактично є надмірним, зайвим способом захисту прав позивача, необхідність у якому з урахуванням задоволення позову у вказаній вище частині відсутня.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 487,2 гривень (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9, 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.1.2, 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077, ст.ст.10,11, 57-61, 64, 169, 208, 209, 212-215, 224, 225, 233 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487,2 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст.223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ф.Ф. Маймур