Справа № 367/2405/14-ц Головуючий у І інстанції Линник В. Я.
Провадження № 22-ц/780/5308/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 19 10.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Давір-Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Тренд Компані», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голуб Наталія Юріївна, про визнання недійсними договорів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 липня 2013 року за № 2207, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, та договір купівлі-продажу незавершеного будівництва від 30 липня 2013 року за № 2213 за цією ж адресою, укладені між ТОВ «Давір-Фінанс» та ТОВ «Тренд Компані».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Давір-Фінанс» був укладений договір купівлі продажу земельної ділянки розміром 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що відповідач ТОВ «Давір-Фінанс» не передав йому грошові кошти за продану ним земельну ділянку, позивач звернувся до суду із позовом про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки і рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2013 року зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки було розірвано та вирішено повернути у його власність вищезазначену земельну ділянку. Однак, 30 липня 2013 року ТОВ «Давір-Фінанс», незважаючи на наявність судового спору щодо земельної ділянки та рішення суду, яке набрало законної сили, протиправно за договором купівлі-продажу відчужило зазначену вище земельну ділянку відповідачу ТОВ «Тренд Компані». Цього ж дня ТОВ «Давір-Фінанс» уклало з ТОВ «Тренд Компані» договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, а саме об'єкт житлової забудови, що знаходиться на належній позивачу земельній ділянці. Рішенням суду від 13 грудня 2013 року земельну ділянку витребувано з незаконного володіння ТОВ «Тренд-Компані». 13 лютого 2014 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на спірну земельну ділянку в Державній реєстраційній службі України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що ТОВ «Давір-Фінанс» було позбавлено у судовому порядку права власності на спірну земельну ділянку, а відтак його дії з продажу земельної ділянки були спрямовані на навмисне ускладнення виконання судового рішення. Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що ОСОБА_2 не є належним позивачем по справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 30 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Давір-Фінанс» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,100 га, яка розташована по АДРЕСА_1. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2, розірвано зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки та зобов'язано ТОВ «Давір-Фінанс» повернути у власність ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку.

30 липня 2013 року між ТОВ «Давір-Фінанс» та ТОВ «Тренд Компані» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1, та договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом нерухомого майна, розташованого на зазначеній земельній ділянці.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2013 року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2014 року в частині витребування земельної ділянки з незаконного володіння позов ОСОБА_2 задоволено та витребувано вищезазначену земельну ділянку з незаконного володіння ТОВ «Тренд Компані».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 лютого 2014 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з розірванням договору купівлі-продажу земельної ділянки в судовому порядку на підставі рішення суду у ОСОБА_2, право власності на відчужену ним земельну ділянку автоматично поновлено не було. У разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили, і на відміну від визнання договору недійсним, при розірванні договору наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України щодо обов'язку сторін повернути одна одній все отримане за договором, не застосовуються. На момент укладення оспорюваних договорів власником земельної ділянки та розташованого на ній незавершеного будівництва було ТОВ «Давір-Фінанс», а тому воно на законних підставах передало своє право власності ТОВ «Тренд Компані».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція є правовим наслідком недійсності правочину і cпособом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобов'язального характеру, за умови якщо спір виник між сторонами недійсного правочину (договору). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Давір-Фінанс», останній відчужив земельну ділянку з об'єктом незавершеного будівництва на ній ТОВ «Тренд Компані». Позивач звертався до суду з позовом про витребування земельної ділянки з незаконного володіння і рішенням суду, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 задоволено.

Таким чином, правові підстави для визнання недійсними оскаржуваних договорів купівлі-продажу відсутні, оскільки позивач не є їх стороною, а передбачене ст. 388 ЦК України право захисту порушеного права ним використано і за позивачем на момент розгляду судом зазначеної справи зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Давір-Фінанс", укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва, був власником зазначеного об'єкта на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2, виданого Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції 26.07.2023 року, яке є чинним (а.с. 11). А відтак доводи ОСОБА_2 щодо недійсності зазначеного правочину з мотивів відсутності у ТОВ "Давір-Фінанс" повноважень на укладання зазначеного правочину є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Сушко Л.П.