Справа № 443/1868/14 Головуючий у 1 інстанції: Сидорак Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/1579/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Гніздичівського державного спиртового заводу, у якому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.04.2010 року по 26.12.2013 року в розмірі 64 267 грн. 04 коп. та 12 грн. 36 коп. компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з серпня 2012 року по грудень 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач до 01.04.2010 року працював на Гніздичівському державному спиртзаводі і при його звільненні відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів з ним повного розрахунку. 08 серпня 2012 року рішенням Жидачівського районного суду Львівської області з відповідача в його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 6 179 грн. 18 коп. та компенсацію за невикористані відпустки в сумі 723 грн. 97 коп., однак відповідач повністю розрахувався з ним лише 26.12.2013 року, що підтверджується листом відділу ДВС Жидачівського РУЮ № 1690/09-20 від 10.06.2014 року (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 15-16).

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 - представник позивача ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на порушення норм матеріального права.

Вважає, що судом неправомірно не було взято до уваги рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 р.

Вважає, що за змістом ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а відтак вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування позовної давності стосовно звернення позивача до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 19).

Позивач ОСОБА_4 і його представник, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 30, 32), в судове засідання не з'явилися. При цьому ОСОБА_3, представник позивача (апелянта), подала до суду заяву про апеляційний розгляд справи за її та позивача відсутності (а.с. 33).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується та визнається сторонами спору, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2012 року було задоволено позов ОСОБА_4 до Гніздичівського державного спиртового заводу та стягнуто зі згаданого відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та компенсацію у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати на загальну суму 6 903 грн. 15 коп.Підставою для задоволення цього позову стало те, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України підприємство (відповідач) при звільненні з роботи позивача (01.04.2010 року) не виплатило останньому всіх сум, що належали йому від підприємства (а.с. 5).

Як стверджується самим позивачем у поданій ним позовній заяві, а також матеріалами справи (а.с. 8-9), остаточний розрахунок з ним відповідач провів 26.12.2013 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року по справі № 4-рп/2012 встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В той же час, позивач, достовірно знаючи про те, що підприємство фактично з ним розрахувалося 26.12.2013 року, звернувся до суду лише 17.10.2014 року - з пропуском тримісячного строку, встановленого частиною 1 ст. 233 КЗпП України, що (у відповідності до роз'яснень, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці") є самостійною підставою для відмови в позові.

В рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 8-рп/2013 міститься роз'яснення щодо строків звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить (що, як вбачається з вище згаданого рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2012 року, вже було предметом позовних вимог ОСОБА_4 у 2012 році), а не середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні (що є предметом даного позову), а відтак доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності не застосування до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 8-рп/2013 до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, відхилити та залишити рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01 грудня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: