Справа № 185/8234/15-ц
Провадження № 2/185/4384/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Врони А.О., за участю секретаря судового засідання - Мікаілова Т.М., за участю позивача, представника позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить (з урахуванням зміни позовних вимог від 29.10.2015 року) стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 3069,64 гривень, як набуті без достатньої правової підстави, внаслідок несплати рахунків за отримані комунальні послуги за час проживання у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_4, грошові кошти у сумі 16800 гривень, як набуті без достатньої правової підстави, внаслідок несплати за користування житлом, квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_4, судові витрати у розмірі 2487 гривень 20 копійок, з яких 487,20 - витрати на судовий збір, 2000 - витрати на правову допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Між її сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яка є Відповідачем у даній справі, було укладено шлюб. 25.10.2006 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_6, у зв'язку із чим вони, за її згоди, вселилися в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрували своє місце проживання за цією адресою. Однак, з липня 2014 року її син ОСОБА_5 знову мешкає разом зі нею, за адресою: АДРЕСА_4. Крім того, з зазначеного часу, Відповідач перешкоджала їй та ОСОБА_5 в користуванні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.08.2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу Відповідач і неповнолітній ОСОБА_6 продовжували проживати в належній їй квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У відповідності з положеннями ст. 64, ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, ст. 3 Сімейного кодексу України та роз'ясненнями Конституційного суду України наявними у Рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї», станом на теперішній час ОСОБА_4 не є членом її сім'ї. За час проживання ОСОБА_4 АДРЕСА_1, за період з липня 2014 року по вересень 2015 року, Відповідач нерегулярно та вибірково здійснювала оплату за спожиті комунальні послуги та квартирну плату, що підтверджується виписками з рахунків № 7-1002392, № 7-73515, № 4-6072/1088, №7-73515 виданими Комунальним підприємством «Міський інформаційно-розрахунковий аналітичний центр» Павлоградської міської ради 21.07.2015 року, на ім'я ОСОБА_1, хоча мала сплачувати за їх споживання щомісяця. Через це утворилася заборгованість на загальну суму 3069 гривень 64 копійки, з яких: 978,94 гривень - за квартирну плату, 578,38 гривень - за опалення, 587,61 гривень - за вивіз твердих побутових відходів, 350,69 гривень - за водопостачання та водовідведення, 197,82 - за електроенергію, 376,20 - штраф за несплату за користування електроенергією. Суми заборгованостей підтверджуються Рахунком-повідомленням № 37255 за комунальні послуги за серпень 2015 року, виданим КП «Міський інформаційно-розрахунковий аналітичний центр» Павлоградської міської ради, рахунком за електроенергію № 3578006 від 16.09.2015 року та рахунком № 95212095 від 16.09.2015 року. Оскільки позивач власниця квартири, то і вимоги щодо сплати комунальних послуг пред'являються їй. Однак, з огляду на порушення Відповідачем її права користуватися власною квартирою, фактично особисто вона не отримувала комунальних послуг і не могла їх отримувати. Таким чином, їй завдано майнову шкоду на суму 3069,64 гривень. Фактичні правовідносини, які склалися між нею та Відповідачем, це не договірні зобов'язання які регулюються главою 83 Цивільного кодексу України, а саме набуття майна без достатньої правової підстави. До таких зобов'язань законодавець відносить несплату комунальних послуг, якими фактично користувався набувач (за відсутності договору), а також несплату грошових коштів за користування чужим майном. Договору найму житла між позивачем та ОСОБА_4 не укладалося, оскільки остання взагалі не вважає позивача власницею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Але фактично Відповідач, у період з липня 2014 року по вересень 2015 року, проживала у належній їй квартирі, користувалася цим житлом за користування яким за звичайних обставин зобов'язана була платити. Вважає, що фактичні правовідносини, які склалися між нею та Відповідачем з приводу користування належним житлом, це не договірні зобов'язання які передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, а саме набуття майна без достатньої правової підстави.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі на підставі доводів позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись, що відповідач була вселена до квартири за адресою: АДРЕСА_1, як член сім'ї власника житла зі згоди позивача, за час проживання оплачувала комунальні послуги, в даній квартирі зареєстровано також місце проживання сина позивача, та її колишнього чоловіка - ОСОБА_5, неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачем не вказано період утворення заборгованості, яку просить стягнути позивач як заборгованість за комунальні послуги, не проведена звірка, відсутній розрахунок заборгованості.

Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що власником квартири за адресою - АДРЕСА_1є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого 13.07.2005 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою р. № 1-2807.

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою - АДРЕСА_1, з 28.08.2006 року, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави, а саме грошові кошти, які набула відповідач, споживаючи комунальні послуги, проте не оплачуючи їх, а також грошові кошти - оплату за користування житлом, квартироюза вказаною вище адресою.

Однак позивач в судовому засіданні пояснила суду, що відповідач була вселена до квартири за адресою - АДРЕСА_1, з її згоди, як член сім'ї її сина, при вселенні відповідача вони не укладали договір найму житлового приміщення, не домовлялись щодо плати за проживання у квартирі за вказаною адресою.

Позивач додає до позову від 29.10.2015 року рахунок-повідомлення щодо наявності заборгованості за оплату комунальних послуг, проте вказаний рахунок-повідомлення не містить періоду утворення заборгованості. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснила суду, що нею заборгованість за комунальні послуги не оплачена.

Позивач, представник позивача просили задовольнити позов на підставі ст.ст.1212,1213 Глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Представником позивача не надано суду доказів, що ОСОБА_4, безпідставно набула грошові кошти у зв'язку з неоплатою комунальних послуг.

Позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищенаведене та з огляду на пояснення позивача, представників сторін та докази, надані у справі, суд приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави.

З огляду на приписи ЦПК України, вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу) не підлягає задоволенню у зв'язку з залишенням позову без задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення в повному обсязі складено 13 листопада 2015 року.

Суддя А. О. Врона