Справа № 209/2875/15-ц
Провадження № 2/209/1372/15
01 жовтня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,
при секретарі Погрібній О.В.,
за участі позивача ОСОБА_1І,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключення відомостей про неї із особового рахунку на квартиру; визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, що є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключення відомостей про нього із особового рахунку на квартиру.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона, ОСОБА_1, зареєстрована та проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3. Зазначена квартира складається із чотирьох житлових кімнат, має житлову площу 51,71 кв.м., та загальну площу 79,4 кв.м. Це житлове приміщення було виділено її чоловікові ОСОБА_4 та членам їх сім'ї на підставі рішення Дніпровського виконкому м. Дніпродзержинська № 174 від 04 лютого 1988 року. Після надання квартири, 05 лютого 1988 року, в ній були зареєстровані її чоловік ОСОБА_4, вона, та їх діти: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5. В 1992 році молодша донька ОСОБА_6, якій після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище ОСОБА_7, знялася з реєстраційного обліку по вищевказані квартирі, в якій залишилися проживати та бути зареєстрованими вона, чоловік та донька ОСОБА_5 В 1993 році вони втрьох приватизували квартиру АДРЕСА_4, на підтвердження чого 25 червня 1993 року Відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, на підставі розпорядження №1167, їм було видане свідоцтво про право власності на житло, в якому зазначено, що квартира дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та членам його сім'ї: ОСОБА_1 та ОСОБА_5. В 2007 році до свідоцтва про право власності на житло відділом обліку та управління комунальною власністю Дніпродзержинської міської ради були внесені виправлення, а саме: виправлено прізвище чоловіка з «Кузнецов» на «Кузнєцов» та зазначено, що квартира передана у приватну спільну часткову власність. 12 листопада 1994 року донька ОСОБА_5 зареєструвала шлюб, і їй було присвоєно прізвище чоловіка - ОСОБА_3. Від цього шлюбу 09 вересня 1996 року донька народила сина ОСОБА_3, який був зареєстрований за місцем проживання своєї матері, тобто у квартирі АДРЕСА_5. Але у 2005 році відповідач ОСОБА_2 разом із своїм на той час неповнолітнім сином ОСОБА_3 залишила спірну квартиру та виїхала на інше постійне місце проживання за межі України, забравши всі речі та особисті документи, як свої, так і сина. Після залишення ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 свого постійного зареєстрованого місця проживання, вони з чоловіком єдині залишилися проживати в ІНФОРМАЦІЯ_6. Вони сплачували комунальні послуги як за себе, так і за прописаних у квартирі відповідачів, утримували квартиру у належному житловому стані, робили поточний ремонт житлового приміщення. У 2007 році, з їх з чоловіком дозволу, у квартирі АДРЕСА_6 з м. Дніпродзержинську була зареєстрована старша донька ОСОБА_7, яка не мала наміру проживати у житловому приміщенні, але потребувала реєстрації. Відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, який досяг повноліття 09 вересня 2014 року, з 2005 року не цікавилися і не цікавляться спірною квартирою, як приміщенням, що потрібно їм для проживання, не сплачували і не сплачують комунальні послуги, не приймали і не тримають участь у витратах на утримання квартири та збереження її житлового стану. І це при тому, що ОСОБА_2 є співвласником квартири, і відповідно до ст. 322 ЦК України зобов'язана утримувати майно, що їй належить, так як інше не встановлено будь-яким договором між ними або законом. 02 червня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_4, і вона, єдина залишилася проживати у квартирі, розташованій АДРЕСА_7. Відповідачі проживати до квартири так і не повернулися, хоча залишаються зареєстрованими в ній. Після смерті чоловіка вона опинилася в складній життєвій ситуації, так через значне підвищення тарифів на комунальні послуги, вона не має ніякої можливості оплачувати комунальні послуги, що надаються до спірної квартири. Через реєстрацію відповідачів у спірній квартирі їй в усній формі відмовлено в наданні житлової субсидії, оскільки вона повинна надати до державних органів соціального захисту населення відомості про доходи всіх осіб, що зареєстровані у житловому приміщенні, чого вона не може зробити. Вона не бажає позбавляти права власності на квартиру її доньку ОСОБА_2, але для отримання житлової субсидії вона вимушена вирішити питання щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку по спірній квартирі, що можливо тільки після визнання відповідачів в судовому порядку такими, що втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, оскільки вони, як члени її сім'ї, не проживають у квартирі без поважних причин з 2005 року по теперішній час, тобто більше, ніж один рік. Що стосується її другої доньки ОСОБА_7, то вона має намір найближчим часом виписатися із квартири, щоб вона отримала право на надання їй житлової субсидії.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справи.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались, а також не скористались правом надання заперечень проти позову.
Представник третьої особи - Дніпровського районного відділу у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином.
Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ, в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без присутності їх представника, заперечень проти позову не мають.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_8 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 25.06.1993 року Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому (а.с.20).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 10.12.1971 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.14).
Судом встановлено, що 02.06.2015 року помер чоловік позивачки ОСОБА_4, який також був співвласником спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19).
У вищевказаній квартирі АДРЕСА_8, крім позивача ОСОБА_1, зареєстровані її дві дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, а також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка зокрема є співвласником спірної квартири, та онук позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується особовим рахунком № 252365 від 22.06.2015 року, виданим ТОВ Абонент ХХІ (а.с.10).
Як стверджувала позивач в судовому засіданні, її дочка ОСОБА_7 хоча і не проживає за місцем своєї реєстрації, але має намір найближчим часом виписатися із квартири. Тому вона не включала її в коло відповідачів.
Проте, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання від 19.06.2015 року, який складений сусідами позивача та відповідачів по місцю їх реєстрації, а також затверджений начальником ТОВ Крона-Сервіс3 ОСОБА_8, і згідно якого відповідачі в спірній квартирі не проживають з 2005 року по теперішній час (а.с.15).
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зверталися на дільницю № 3 ТОВ Крона з заявами про перешкоди їм у проживанні за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується довідкою, виданою начальником дільниці № 3 ТОВ Крона (а.с.17).
За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є співвласником житла, тому застосування до неї вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України є безпідставним. Факт того, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у квартирі, що належить їй, а також іншим співвласникам, не впливає на право відповідачки вільно, на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, як це передбачено ст. 319 ЦК України.
За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_10, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключення відомостей про неї із особового рахунку на квартиру.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, що є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі та виключення відомостей про нього із особового рахунку на квартиру, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно відсутній в квартирі АДРЕСА_11 більше ніж один рік без поважних причин. Відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне йому для проживання, відсутність фактів створення відповідачу з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, достовірно встановлені судом у судовому засіданні.
Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, вже є достатньою підставою для зняття його з реєстрації місця проживання в такому житловому приміщенні в порядку ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. За наведених обставин у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Щодо позовних вимог про виключення відомостей про реєстрацію ОСОБА_3 з особового рахунку на квартиру, суд зазначає наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю Абонент-ХХІ є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обовязків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачів сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57- 60, 88, 209, 212-215, 223-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Дніпровський районний відділ у м. Дніпродзержинську Головного управління Департаменту міграційної служби України в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю Абонент ХХІ про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_12.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.
Суддя Т.О. Решетник