Справа № 212/5184/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2015 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Колочко О.В.,
секретарі судового засідання - Курделяс А.О.,
представника позивача - ОСОБА_1.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
01 липня 2015 року позивач ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю діє ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_3 отримала від нього позику у сумі 28 000 гривень, які зобов'язалася повернути в строк до 28 лютого 2015 року, про що надала розписку. У встановлений строк ОСОБА_3 борг не повернула. Позивач неодноразово в усній формі звертався до відповідача з проханням добровільно повернути борг, проте остання на ці звернення не реагувала, поясняла невиконання нею зобов'язання по поверненню боргу відсутністю грошових коштів. Оскільки відповідач не виконала свої зобов'язання перед позивачем, заборгованість не повернула, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права та стягнення з відповідача боргу за договором позики, а також судового збору.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 19 лютого 2015 року між сторонами було укладено Договір позики на суму 28 000 гривень, з строком повернення до 28 лютого 2015 року (а.с. 4).
Факт укладення договорів позики між Позивачем та Відповідачем, отримання Відповідачем від Позивача позики на суму 28 000 грривень, а також волевиявлення Відповідача повернути отримані в борг гроші у визначені строки, підтверджується розпискою, підписаною відповідачем ОСОБА_3, оригінал якої оглянутий в судовому засіданні, та копія якої є в матеріалах справи (а.с. 4).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13, який у відповідності до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України.
Крім того, вимогами ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики.
У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Судом достовірно встановлено, що договір позики з борговою розпискою від 19 лютого 2015 року відповідачу повернутий не був і знаходиться у позивача, оскільки його оригінал надавався суду для огляду, що підтверджує наявність зобов'язання відповідача перед позивачем.
У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачем зобов'язання за Договорами позики не були виконані в повному обсязі, грошові кошти не повернуті та підлягають до стягнення в судовому порядку.
З урахуванням того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, то позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і на користь позивача підлягають стягненню з відповідача кошти за Договором позики від 19.02.2015 в сумі 28 000 гривень.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, відповідно до квитанції, доданої до позовної заяви (а.с. 1), необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати в сумі 280,00 грн. - за оплату судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 207, 525, 526, 533, 545, 1046 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату судового збору в сумі 280 (двісті вісімдесят) гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.
Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення суду складений та підписаний 12 листопада 2015 року.
Суддя: О. В. Колочко