У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 березня 2012 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN1143, тікет НОМЕР_1, о/р НОМЕР_2 та з метою користування процентами оформлено пластикову депозитну картку № НОМЕР_3.

Згідно даного договору позивач здійснила вклад на депозитний рахунок у розмірі 1 млн. 224 тис. грн. Відповідно до умов депозитного вкладу процентна ставка нарахування коштів на депозитний рахунок складає 17% річних.

Посилаючись на те, що з березня 2014 року банк не здійснює нарахування відсотків та заблокував її карту, позивач, з урахуванням уточнень, просила суд зобов'язати відповідача нарахувати відсотки на депозитний вклад за заявою № SAMDN1143 від 06 березня 2012 року, тікет НОМЕР_1, о/р НОМЕР_2 та зобов'язати не чинити дії щодо обмеження користування та розпорядження грошових коштів, що знаходяться на цьому рахунку; зобов'язати відповідача відновити доступ до її вкладу за заявою № SAMDN1143, від 06 березня 2012 року, тікет НОМЕР_1, о/р НОМЕР_2 та зобов'язати не чинити дії щодо обмеження користування та розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на цьому рахунку; розблокувати доступ до пластикової депозитної картки № НОМЕР_3 та зобов'язати не чинити дії щодо обмеження користування та розпорядження цією карткою; зобов'язати відповідача сплатити неустойку за прострочення нарахування та виплати грошових коштів за вкладом в розмірі за період з 01 березня 2014 року по 27 липня 2014 рік - 188 159,04 грн. та за період з 24 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 рік в розмірі 101 913,77 грн.; зобов'язати відповідача сплатити інфляційні втрати за період з 01 березня 2014 рік по 23 липня 2014 рік - 145 039,47 грн. та 37 708,10 грн. за період з 24 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 рік; зобов'язати відповідача сплатити 3 % річних за період з 01 березня 2014 року по 23 липня 2014 рік 15 465,15 грн. та 8 376,47 грн. за період з 24 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 рік; окрім того стягнути з відповідача 5 000 грн. за надання правової допомоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 06 березня 2012 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» у відділенні банку, яке знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Васильєва, 19 було укладено договір банківського вкладу № SAMDN1143, тікет НОМЕР_1, о/р НОМЕР_2 та з метою користування процентами оформлено пластикову депозитну картку № НОМЕР_3. Згідно даного договору позивач здійснила вклад на депозитний рахунок у розмірі 1 млн. 224 тис. грн. Відповідно умов депозитного вкладу процентна ставка нарахування коштів на депозитний рахунок складає 17% річних.

28 березня 2014 року та 15 квітня 2014 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про відновлення нарахування відсотків за заявою № SAMDN1143, тікет НОМЕР_1, о/р НОМЕР_2, розблокувати дебетову картку № НОМЕР_3, відновити банківські операції по зарплатній картці № 4149 4377 1408 0361.

24 липня 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено додаткову угоду до договору № SAMDN1143, згідно якої позивач погодилась не пред'являти до банку вимоги стосовно повернення банківського вкладу в розмірі 993 354 грн 28 коп. до 24 липня 2019 року, окрім того банк нараховує відсотки в розмірі 9,5 % річних на картку № НОМЕР_4.

Згідно наданих ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунків, на картку № НОМЕР_4 щомісячно починаючи з липня 2014 року відбувається нарахування відсотків, окрім того згідно наданого розрахунку ОСОБА_6 користується вказаною карткою знімає грошові кошти та сплачує нею за придбання товарів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що згідно наданих ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунків, ОСОБА_6 здійснюються нарахування відсотків, остання користується карткою, знімає грошові кошти та сплачує нею за придбання товарів, а на підтвердження своїх позовних вимог остання не надала відповідних доказів щодо порушення умов договору банківського вкладу та заблокування карт, а тому позовні вимоги є беєпідставними.

Проте, з висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року не відповідає вимогам, що встановлені до змісту ухвали суду апеляційної інстанції.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції визначений ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у відповідному судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги та має зазначити обґрунтування щодо кожного доводу сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Проте, у порушення вказаних вимог процесуального закону, суд апеляційної інстанції узагалі не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи скарги, а обмежився узагальнюючим висновком про те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є безпідставними.

Зокрема, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6 посилалась на порушення договірних зобов'язань банком, який позбавив позивача можливості користуватися її грошовими коштами, зокрема за період з березня 2014 року по 24 липня 2014 року.

Суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення місцевого суду, який виходив з того, що 24 липня 2014 року сторони уклали додаткову угоду до договору № SAMDN1143, за умовами дійшли згоди щодо порядку користування спірними депозитними коштами, а тому вимоги ОСОБА_8 є безпідставними.

Проте, матеріали справи містять виписку про рух коштів на спірній картці № НОМЕР_3 за період з 01 січня 2012 року по 10 квітня 2014 року. Згідно виписки, останні зарахування відсотків за депозитним договором № SAMDN1143 здійснено 07 березня 2014 року.

З урахуванням зазначеного, судом апеляційної інстанції, у порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не надано належної оцінки доводам апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів належного виконання ПАТ КБ «Приватбанк» його зобов'язань за вказаним депозитним договором у період з березня 2014 року по 24 липня 2014 року, про що було вказано ОСОБА_8 у позовній заяві і підлягало перевірці в судовому порядку.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, що не відповідає вимогам обґрунтованості судового рішення та положенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

За таких обставин, ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик