АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №752/1507/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2566/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
28 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просив зобов'язати їх усунути йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі дублікатів ключів від квартири та вселення його в жиле приміщення. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які перебували у шлюбі з 21.11.1992 року по 1999 рік. До розірвання шлюбу він з батьками проживав в квартирі АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу він з матір'ю переїхав проживати у квартиру АДРЕСА_2. У спірній квартирі, окрім нього, зареєстрований його дядько ОСОБА_3 та двоюрідний брат ОСОБА_4, які після смерті батька в 2007 р. перешкоджають йому користуватися нею, не надають .ключі і уникають позасудового врегулювання спору.

23 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просив визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1, який є його племінником, ніколи не проживав у спірній квартирі і вселитися в квартиру не намагався, не ніс будь-яких витрат по утриманню зазначеного майна, ніяких його речей в квартирі немає. Будь-яких перешкод ОСОБА_1 щодо користування спірною квартирою ніхто не чинив, оскільки він ніколи не виявляв бажання проживати в ній, не звертався до житлових та правоохоронних органів з питання існування перешкод у користуванні житлом. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України просив визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року вказані позови були об'єднані в одному провадженні.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, позов ОСОБА_3 задоволено, визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, вирішено питання про розподіл судових витрат.

26 грудня 2014 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що ОСОБА_1 проживав у спірній квартирі разом із батьком до дня його смерті, тобто до 2007 року, відповідачі не чинили йому ніяких перешкод у проживанні у квартирі. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що починаючи з 2007 року відповідачі створювали перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, 30 грудня 2013 року ОСОБА_1 викликано наряд міліції у зв'язку з неможливістю проживати у спірній квартирі. Додатково апелянт вказав, що суд першої інстанції не врахував, що тривалий час відповідачі здавали квартиру в оренду. Крім того, апелянт звертає увагу колегії судів на те, що згідно відповіді ТОВ Фірма «Квартет» від 01 серпня 2014 року скласти акт про непроживання ОСОБА_1 у квартирі не було можливості у зв'язку з небажанням сусідів його підписувати.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_9 апеляційну скаргу просила відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району», належить територіальний громаді. Власником особового рахунку є ОСОБА_3

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, його син ОСОБА_4та племінник ОСОБА_1 (з 07.06.2005 року).

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які знають сімю ОСОБА_1 близько 30 років зазначили, що з моменту одруження батько ОСОБА_1 - ОСОБА_8 з дружиною і дитиною в спірній квартирі не проживали, а мешкали в квартирі його дружини. ОСОБА_1 ніколи в спірній квартирі не проживав, оскільки його батькові перешкоджали у спілкуванні з ним. Після смерті ОСОБА_8 в квартирі залишились проживати ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Відсутність ОСОБА_1 за місцем реєстрації також підтверджується актами, складеними комісією експлуатуючої організації ТОВ Фірма «Квартет ЛТД» від 24.03.2013 р., 24.04.2013 р., 20.02.2013 р.

ОСОБА_1 не несе витрати по утриманню АДРЕСА_1, не сплачує за надані послуги, його речей там немає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 і задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції керувався ст.ст. 71, 72 ЖК України та правильно виходив з того, що ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає більше шести місяців без поважних причин, а тому є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Також суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_1 суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоджали йому користуватись спірною квартирою, що він намагався вселитись в дану квартиру або існували інші перешкоди для користування спірним жилим приміщенням.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що починаючи з 2007 року відповідачі створювали перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, колегія суддів відхиляє як такі, що не узгоджуються з матеріалами справи. На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав вірну оцінку зверненням ОСОБА_1 30.12.2013 р. та 31.12.2013 р. до районного відділу міліції з приводу неможливості проживання в квартирі, а також висновку ДІМ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Войченка С.М, за результатами розгляду даних звернень, оскільки вказані обставини мали місце після звернення ОСОБА_3, ОСОБА_4 в жовтні 2013 р. з позовом до суду про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Будь-які докази вчинення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою до вказаних звернень у матеріалах справи відсутні.

Також у матеріалах справи немає доказів передачі спірної квартири у найм, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що згідно відповіді ТОВ Фірма «Квартет» від 01 серпня 2014 року скласти акт про непроживання ОСОБА_1 у квартирі не було можливості у зв'язку з небажанням сусідів його підписувати, оскільки вказаний документ у матеріалах справи відсутній, однак наявні акти, складені комісією ТОВ Фірма «Квартет ЛТД» від 24.03.2013 р., 24.04.2013 р., 20.02.2013 р.

Отже, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року є таким, що ухвалене з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді