УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, державного нотаріуса П'ятої харківської державної нотаріальної контори - Кожушної Лілії Миколаївни, третя особа - ОСОБА_7, про визнання правовідносин такими, що не виникли, та не вчиненою нотаріальну дію за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати правовідносини щодо представництва за довіреністю, посвідченої державним нотаріусом П'ятої харківської державної нотаріальної контори Кожушною Л.М., виданої від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, такими, що не виникли, та не вчиненою нотаріальну дію від 25 березня 2010 року, щодо посвідчення довіреності, зобов'язати нотаріуса виключити запис про довіреність за реєстровим № 2-193 від 25 березня 2010 року з реєстру для реєстрації нотаріальних дій та з Єдиного реєстру довіреностей, виданої від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13 вересня 2007 року між ним (як покупцем) та ОСОБА_4 (як продавцем) був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, розташованої на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Нива». Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року вищевказаний договір було визнано дійсним, та за порушення домовленості відносно нотаріального посвідчення зазначеного договору, виконання зобов'язань щодо укладення основного договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, а також на підставі умов попереднього договору на його користь з ОСОБА_4 стягнуто суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 16 760 грн та штраф в розмірі 300% від суми авансу, переданого за попередні договором в розмірі 30 тис. грн. У червні 2012 року з апеляційної скарги на вказане рішення, яка була подана ОСОБА_7, йому стало відомо, що остання купила на підставі договору купівлі-продажу ту ж саму земельну ділянку, яку він придбав у ОСОБА_4 за вищевказаним попереднім договором. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 вчиняла ОСОБА_5, яка діяла на підставі доручення, посвідченого державним нотаріусом П'ятої харківської державної нотаріальної контори Кожушною Л.М., 25 березня 2010 року за реєстровим № 2-193. Для посвідчення довіреності ОСОБА_4 надав нотаріусу паспорт, який був втрачений ним ще до підписання між ним та ОСОБА_4 попереднього договору. У зв'язку із втратою паспорта ОСОБА_4 звертався до ВГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ МВСУ в Харківській області, де йому був виданий новий паспорт. Позивач вважає, що під час посвідчення довіреності на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4 пред'явив паспорт, який не був дійсний, оскільки значився як втрачений. Тому нотаріальна дія не відбулася та правовідносини щодо представництва за довіреністю між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виникли.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 7 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 7 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2013 року від 18 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано правовідносини щодо представництва за довіреністю, посвідченої 25 березня 2010 року державним нотаріусом П'ятої харківської державної нотаріальної контори - Кожушною Л.М. за реєстровим № 2-193, виданою від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 такими, що не виникли, визнано нотаріальну дію не вчиненою. Зобов'язано державного нотаріуса П'ятої харківської державної нотаріальної контори - Кожушну Л.М. виключити запис від 25 березня 2010 року з реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення довіреності, реєстровий № 2-193, та виключити запис з Єдиного реєстру довіреностей про реєстрацію цієї довіреності, виданої від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що посвідчення довіреності від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 на продаж спірної земельної ділянки від 5 березня 2010 року не порушують права та інтереси позивача.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та власну ухвалу, та ухвалюючи нове рішення про зволення позову, виходив із того, що дії державного нотаріуса при посвідчені довіреності від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 на продаж спірної земельної ділянки від 5 березня 2010 року були вчинені з порушенням чинного законодавства.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розділити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом установлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13 вересня 2007 року був укладений попередній договір на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки розташованої на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області в садівничому товаристві «Нива» (т. 1 а.с. 14-15).

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року за порушення домовленості відносно нотаріального посвідчення зазначеного договору, виконання зобов'язань щодо укладення основного договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, а також на підставі умов попереднього договору на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 стягнуто суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 16 760 грн та штраф у розмірі 300% від суми авансу, переданого за попередні договором в розмірі 30 тис. грн та судові витрати (т. 1 а.с. 16-20).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року (яка у подальшому була скасована), було замінено кредитора ОСОБА_3 на ОСОБА_9, та було встановлено спосіб та порядок виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року про стягнення заборгованості шляхом набуття ОСОБА_9 права власності на спірну земельну ділянку (т. 2 а.с. 13, 78).

ОСОБА_9 було видано державний акт про право власності на вищевказану земельну ділянку.

13 листопада 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Судом також установлено, що ОСОБА_4 25 березня 2010 року уповноважив ОСОБА_5, шляхом видачі на її ім'я нотаріально посвідченої довіреності, продати спірну земельну ділянку (т. 1 а.с. 23).

31 березня 2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_11 було посвідчено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4, продала, а ОСОБА_7 купила зазначену земельну ділянку.

Указаний договір є чинним та у судовому порядку недійсним не визнаний.

Позивач як на підставу задоволення указаного позову посилається на те, що при посвідчені довіреності на продаж земельної ділянки нотаріус не встановив особу, яка звернулась за вчиненням нотаріальних дій, оскільки ОСОБА_4 був пред'явлений паспорт, який слід вважати недійсним, як втрачений.

З позовом про визнання дій нотаріуса неправомірними при посвідчені вищевказаної довіреності від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 на продаж спірної земельної ділянки від 5 березня 2010 року позивач звернувся через два роки.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосується такі дії чи акти.

Задовольняючи позов, апеляційний суд не врахував, що позивач не є особою, стосовно якої вчинялась оскаржувана нотаріальна дія, між позивачем та іншими особами існую спір з приводу оспорювання вчинених правочинів і щодо права власності на земельну ділянку, цей спір розглядається в іншому провадженні.

Вирішуючи спір про оскарження дій нотаріуса, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, а саме, з урахуванням того, що на даний час в суді існує спір, у якому ОСОБА_7 оскаржує державний акт про право власності на спірну земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_9 та договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, за яким ОСОБА_9 була продавцем (т. 1 а.с. 260), не визначився що є предметом цих вимог: оскарження дій нотаріуса чи створення преюдиціального рішення для вищевказаного позову; суд не визначився із тим, чи порушені права та свободи ОСОБА_3 вчиненою нотаріальною дією, оскільки останній власником спірної земельної ділянки не є та у його власності вона не перебувала.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України, його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду харківської області від 26 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:В.С. Висоцька
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана