Категорія 48 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Чорного В.І., Медвецького С.К.,

при секретарі: Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року позивач звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 24.07.2005 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2013 року. Від шлюбу мають малолітню дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої після розлучення, за рішенням суду визначено разом з матір'ю. Сплату аліментів на утримання дитини відповідач здійснює на підставі укладеного між ними та нотаріально засвідченого договору від 21.09.2013 року. В позові зазначено, що дитина забезпечена належними умовами для навчання та відпочинку, в родині стежать за розвитком та здоров'ям дитини і з метою покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, зокрема з метою розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, позивач бажає та має можливість забезпечити доньці відпочинок за межами України, а саме: у країнах Європейського союзу (Австрія, Бельгія, Болгарія, Велика Британія, Греція, Данія, Естонія, Ірландія, Іспанія, Італія, Кіпр, Латвія, Литва, Люксембург, Мальта, Нідерланди, Німеччина, Польща, Португалія, Румунія, Словаччина, Словенія, Угорщина, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Швеція), Австралії, Арменії, Грузії, Єгипту, Канади, Китаю, Норвегії, Росії, Сполучених Штатів Америки, Тайланду, Туреччини. Позивач вказує, відповідач без вагомих аргументів не надає згоди на виїзд малолітньої дитини за межі України, хоча це не порушить його прав як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки та відповідатиме волі і бажанню дитини щодо відпочинку та оздоровлення разом з матір'ю за кордоном, а тому просила надати дозвіл на виїзд за кордон дитини без згоди батька у вищевказані країни на термін до 31.12.2018 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.08.2015 року позов задоволено.

Надано дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2.

Надано дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою оздоровлення та відпочинку, на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до країн Європейського союзу (Австрія, Бельгія, Болгарія, Велика Британія, Греція, Данія, Естонія, Ірландія, Іспанія, Італія, Кіпр, Латвія, Литва, Люксембург, Мальта, Нідерланди, Німеччина, Польща, Португалія, Румунія, Словаччина, Словенія, Угорщина, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Швеція), Австралії, Арменії, Грузії, Єгипту, Канади, Китаю, Норвегії, Росії, Сполучених Штатів Америки, Тайланду, Туреччини, з дня набрання законної сили рішення суду до 31.12.2018 року.

Надано дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою оздоровлення та вдосконалення рівня вивчення іноземних мов на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі представника або довіреної особи ПП «Перші Київські курси іноземних мов-22» без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до країн Європейського союзу (Австрія, Бельгія, Болгарія, Велика Британія, Греція, Данія, Естонія, Ірландія, Іспанія, Італія, Кіпр, Латвія, Литва, Люксембург, Мальта, Нідерланди, Німеччина, Польща, Португалія, Румунія, Словаччина, Словенія, Угорщина, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Швеція), Канади, Росії, Сполучених Штатів Америки, Чорногорії, з дня набрання законної сили рішення суду до 31.12.2018 року.

Рішення суду в частині дозволу на оформлення проїзних документів на виїзд за кордон неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон відмовити, а в решті вимог рішення суду залишити без змін.

При цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказавши на її безпідставність і законність та обґрунтованість рішення суду.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Положеннями ст.303 ЦПК України, зокрема частинами 1 та 2 даної норми закону передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити їй належні виховання, розвиток та матеріальне забезпечення, в тому числі забезпечити право виїзду за кордон, який може бути здійснений лише за згодою батьків, а при відсутності згоди одного з батьків, такий виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду, при цьому було надано дозвіл на виїзд малолітньої дитини у значну кількість країн на період з дня набрання законної сили рішенням суду і до 31.12.2018 року.

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в період з 24.07.2005 року по 25.09.2013 року ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і від спільного життя мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

21.09.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально засвідчений договір про сплату аліментів на утримання спільної дитини.

З матеріалів справи видно, що малолітній ОСОБА_4 забезпечено належні умови для навчання, розвитку та відпочинку.

Із довідки №417 від 11.08.2014 року, виданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 з російською та польською мовами навчання, видно, що ОСОБА_4 навчається у Івано-Франківській ЗШ №3 у 3-А класі (з 01.09.2013 року), проживає з мамою. Всі питання, які стосуються навчально-виховного процесу, класний керівник вирішує з мамою. За час навчання дівчинки у школі батько жодного разу не відвідував школу.

Крім того, із договорів про надання освітніх послуг від 22.10.2013 року та 06.05.2014 року видно, що ОСОБА_4 надаються оплатні освітні послуги по вивченню іноземних мов - англійської, польської, за курсом базового навчання. Вказані договори є безстроковими та такими, які укладені на невизначений строк.

Відповідно до довідок №45/14 від 20.08.2014 року та №52/14 від 29.09.2014 року ПП «Перші Київські курси іноземних мов-22» з метою оздоровлення та вдосконалення рівня вивчення іноземних мов, підприємство організовує туристичні поїздки країнами Європи (Австрії, Угорщини, Німеччини, Франції, Нідерланди, Греції, Болгарії, Італії, Іспанії, Польщі, Чорногорії) та визначними місцями України, тому для участі в туристичних поїздках необхідно отримати юридично завірений дозвіл від батька та матері на тимчасовий виїзд дитини за кордон в супроводі довіреної особи.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про надання дозволу на виїзд за кордон їх малолітньої дитини без згоди батька із зазначенням переліку країн та дії дозволу, при цьому вимогу обґрунтовано відмовою батька надати зазначений дозвіл.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами та доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, надав дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_4 у 39 країни і визначив термін дії дозволу до 31.12.2018 року, при цьому не було з'ясовано питання щодо відповідного часового проміжку перебування дитини у конкретно визначеній державі та мети виїзду до вказаної держави, тобто визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування і відповідного часового проміжку перебування у цій державі є обов'язковим, оскількице є додатковою гарантією повернення дитини до держави її постійного місця проживання.

Багаторазове вивезення дитини за кордон у різні країни та без зазначення конкретного часу перебування, без надання згоди батьком, чинним законодавством не передбачено і суперечить нормам матеріального права, якими визначено рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини.

Зі змісту позовної заяви видно, що позивачем на надано належного обґрунтування щодо необхідності надання дозволу на виїзд її малолітньої дитини саме у вищевказані 39 країн із терміном дії дозволу до 31.12.2018 року, при цьому саме лише посилання на стимулювання до вивчення іноземних мов, не може вважатись беззаперечною підставою для надання такого дозволу для виїзду дитини у визначені позивачем країни.

Також, позивачем належним чином не обґрунтовано вимогу щодо необхідності надання дозволу на тимчасові неодноразові виїзди дитини за кордон у вищевказані 39 країн у супроводі представника або довіреної особи ПП «Перші Київські курси іноземних мов-22», оскільки згідно наданої довідки підприємство організовує туристичні поїздки лише країнами Європи (Австрії, Угорщини, Німеччини, Франції, Нідерланди, Греції, Болгарії, Італії, Іспанії, Польщі, Чорногорії) та визначними місцями України

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що при наявності у дитини потреб у виїзді за кордон та при відмові батька надати відповідний дозвіл, позивач не позбавлена права звернутись в суд з відповідним позовом, при цьому заявлені вимоги мають узгоджуватись із нормами чинного законодавства України.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції, яким надано дозвіл на виїзд малолітньої дитини у 39 країни із визначенням загального терміну дії дозволу до 31.12.2018 року, є таким що не ґрунтується на вимогах закону і тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.08.2015 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.І. Чорний

/підпис/ С.К. Медвецький

З оригіналом вірно: