АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/8732/14 Головуючий у 1-ій інстанції - Кривов'яз А.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5394/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Кирилюк Г.М., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Івановій А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» про поділ майна подружжя, набутого в шлюбі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про поділ майна подружжя, набутого в шлюбі відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилається на те, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що для купівлі двокімнатної квартири АДРЕСА_1 була продана однокімнатна квартира АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_1 на праві власності до реєстрації шлюбу, а тому її частка в спільному майні є більшою ніж Ѕ частина і складає 151/200, що дорівнює 75,5/100 частині квартири.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав. Відповідач і представник третьої особи проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо природи коштів, які були витрачені на придбання спірної квартири, окрім того, відповідач не виконав зобов'язання за кредитним договором та є іпотекодавцем квартири, що є предметом поділу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. ст.70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 26.12.2003 року до 26.06.2014 року.

Під час перебування у шлюбі 14.04.2005 року між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № 02-05-И/09, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США, для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1

В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору, 14.04.2005 року було укладено договір поруки 02-05/09 П 1. Відповідно до вказаного договору позивач ОСОБА_5 як поручитель зобов'язалась перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору 02-05-И/О9 від 14.04.2005 року.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором від 18.05.2005 року, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_3 в іпотеку, як забезпечення виконання кредитних зобов'язань перед АТ «Банк «Фінанси та кредит».

З матеріалів справи слідує, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя матеріали справи не містять.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (ч.ч. 1,3 п. 25 Постанови).

З урахуванням положень ст. 71 СК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність проведення поділу майна, яке є спільною сумісною власністю сторін у справі, виділивши у власність по 1/2 частини спірного майна.

Отже, рішення суду, як таке що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України, оскільки у судовому засіданні сторони не дійшли згоди стосовно поділу квартири, тому майно, яке було визначене сторонами є спільним сумісним майном подружжя, як наслідок доцільно провести поділ спільного майна подружжя шляхом визнання ідеальних часток подружжя у спільному майні без його реального поділу в натурі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майно, набуте в період шлюбу, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: