Справа № 161/9960/15-ц
Провадження № 2/161/3202/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарях: Кубяк О.В. та Турук І.Р., за участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що у відповідності до договору № б/н від 25.04.2007 р., який складається з заяви позичальника та умов надання банківських послуг і правил користування платіжною карткою, відповідачу надано кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік за користування кредитними коштами. Отримавши гроші ОСОБА_1 взяті на себе обов'язки по кредитному договору у повній мірі не виконав, не забезпечив повернення одержаного кредиту та не сплатив відсотки. Станом на 30.04.2015 р. за ним значиться заборгованість у сумі 20862,37 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4987,26 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 11887,99 грн., заборгованість за пенею та комісією у сумі 2517,48 грн., а також штрафи в розмирі 1469,64 грн.

Позивач, посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вказану заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.04.2007 р. та судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити через сплив позовної давності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 25.04.2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Згідно умов цього договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредит Банком надано відповідно до заяви клієнта, умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він лонгується на такий самий термін.

Відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг уразі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам (а.с.12-18).

Встановлено, що кредитним договором від 25.04.2007 року, щодо якого діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), визначено строк дії картки - 2 роки (заява клієнта а.с. 11-12).

Оскільки позичальник кредитні зобов'язання належним чином не виконував, станом на 30.04.2015 р. за ним значиться заборгованість у сумі 20862,37 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4987,26 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 11887,99 грн., заборгованість за пенею та комісією у сумі 2517,48 грн., а також штрафи в розмирі 1469,64 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4- 9)

В обґрунтування своїх заперечень проти позову, представник відповідача подав до суду виключно заяву про застосування строків позовної давності. При цьому доказів письмового звернення до Банку із заявою про розірвання договору ОСОБА_1 не надав, з чого слідує, що кредитний договір з цих обставин свою дію не припинив.

Водночас стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності необхідно вказати наступне.

Із заяви клієнта, розділу 2 «Терміни і поняття» умов і правил надання банківських послуг, розрахунку заборгованості вбачається, що мінімальний обов'язковий платіж (щомісячний) позичальнику Банком не встановлювався, а відтак строки погашення заборгованості за кредитом регулюються п. 5.4 правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п. 5.4. правил користування платіжною карткою строк погашення відсотків за Кредитом здійснюється щомісячно за попередній місяць, а строк погашення Кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Враховуючи, що з дослідженої картки в судовому засіданні встановлений строк її дії до травня 2011 року, суд вважає, що строк погашення Кредиту у повному обсязі повинен був здійснений до 31 травня 2011 року.

Поняття Кредиту розкрито в розділі 2 умов і правил надання банківських послуг, як розмір грошових коштів, наданих Банком клієнту на строк, визначений у договорі на умовах платності та повернення.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року в справі № 6-14цс14, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Отже початок перебігу позовної давності, щодо повернення кредиту в повному обсязі рахується з наступного дня після спливу останнього дня місяця дії картки, тобто - 1 червня 2011 року, що є моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи, що після закінчення строку дії договору позивач не видавав ОСОБА_1 грошових коштів і нової платіжної картки, а з позовом в суд позивач звернувся лише 1 липня 2015 року, то суд вважає, що позивачем попущено строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості кредиту, про застосування якої заявлено представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою зі спливом позовної давності до основної вимоги - стягнення суми заборгованості кредиту у сумі 4987,26 грн., то суд вважає, що позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 11887,99 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 2517,48 грн., а також щодо стягнення суми штрафів -1469,64 грн.

Поважні причини пропущення ПриватБанком позовної давності - відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно відмовити.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача щодо неодноразової пролонгації кредитного договору, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Після закінчення строку дії Договору, яким є 31 травня 2011 року - останній день строку дії картки, ПриватБанк не видавав ОСОБА_1 грошових коштів і нової платіжної картки, а ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором від 25.04.2007 року не виконав, а тому пролонгація кредитного договору не відбулась.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 224 - 225 ЦПК України, ст.ст. 259, 264, 267, 509, 510, 526, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд-

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 9 листопада 2015 року.

Суддя: А.О. Подзіров