Провадження № 2/487/321/15
РІШЕННЯ

Іменем України

30.10.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Андрощука В.В., при секретарі - Забродській Г.В., за участю прокурора Коткової В.А., представника Миколаївської міської ради ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, ПОЛЯРУСА ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції, про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення до комунальної власності, -

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2014 року Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з позовом, в якому просив - визнати незаконним і скасувати рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04.09.2009 року в частині надання ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 834 кв.м. по провулку Авіаційному, 6 у м. Миколаєві; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 834 кв.м, розташовану м. Миколаїв, провулок Авіаційний, 6 (кадастровий номер :12:001:0012:3:02), грошовою оцінкою 172469,38 грн. та повернути її до комунальної власності.

та повернути земельну ділянку площею 834 кв.м, грошовою оцінкою 172469,38 грн. до комунальної власності.

Вказаний позов мотивовано тим, що проведеною перевіркою Миколаївською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері виявлені порушення щодо використання земельних ресурсів. Так, п.29 рішення Миколаївської міської ради від 30.01.2009 року №33/37 ТОВ «Миколаївбудпроект» надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 23502 кв.м. з метою надання її в оренду для обслуговування придбаного майна по вул. Спортивній, 25. В подальшому, п.54 рішення Миколаївської міської ради від 19.06.2009 року №35/51 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 22156 кв.м., за рахунок земель міста не наданих у власність або користування, з відведенням їх до земель комерційного використання, для обслуговування придбаного майна по вул. Спортивна, 25. Вказане рішення було прийнято з порушенням вимог ст.134 ЗК України, без проведення прилюдних торгів, та в порушення вимог ст.124 ЗК України, тобто без укладення договору оренди на підставі рішення відповідного органу самоврядування. Крім того, за відсутності договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Миколаївбудпроект», п.п.38-56 вказаного рішення затверджені проекти землеустрою щодо відведення 19 громадянам земельних ділянок орієнтовною площею 1000 кв.м за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з відведенням їх до земель житлової забудови, для будівництва житлових будинків по провулку Авіаційному в м. Миколаєві, в тому числі відповідачу ОСОБА_4 площею 834 кв.м. по провулку Авіаційному, 6. Крім того, прокурор посилався на те, що 19 земельних ділянок по провулку Авіаційному, в тому числі і земельна ділянка ОСОБА_4, яка в подальшому була відчужена ОСОБА_6, а потім ОСОБА_2 за договорами купівлі продажу, відведені під забудову з порушенням вимог ст.ст.58,60,61,83 ЗК України.

Оскільки станом на 04.09.2009 року ТОВ «Миколаївбудпроект» не мало законних підстав розпоряджатися спірною земельною ділянкою, в проекті землеустрою наявне недійсне погодження ТОВ «Миколаївбудпроект» на її передачу громадянам, а також що міська рада розпорядилася земельною ділянкою в порушення вимог ст.ст.58,60,61 ЗК України, прокурор просив задовольнити позов.

Крім того, в позові прокурор просив визнати поважними причини пропущення строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом та поновити цей строк.

Під час судового розгляду прокурор підтримав позов та доповнив вимогою про визнання недійсним державного акту ЯИ №140144 на право власності на спірну земельну ділянку площею 834 кв.м., виданого на імя ОСОБА_4 Наполягав на задоволенні заявлених вимог у повному обсязі. При цьому, в обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності посилався на те, що порушення вимог чинного законодавства були виявлені у 2013 році, після проведення Миколаївською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері відповідної перевірки, на виконання завдання Генеральної прокуратури України від 26.04.2013 року.

Представник Миколаївської міської ради ОСОБА_1 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з причин пропуску трирічного строку позовної давності, оскільки відповідно до стенограми 36 сесії Миколаївської міської ради пятого скликання, яке відбувалось 03.09.2009 року, 04.09.2009 року у роботі даної сесії брав участь помічник прокурора м. Миколаєва ОСОБА_8, тобто прокуратура з того часу була обізнана про прийняття оскаржуваного рішення міськради, проте з відповідним позовом до суду звернулася лише у 2014 році. Крім того, представник Миколаївської міської ради вказувала, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 у встановленому порядку, відповідно до вимог діючого на той час законодавства, а отже оскаржуване рішення є законним.

Представники відповідачів ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позов не визнала та також просила відмовити в його задоволенні на підставі ч.4 ст.267 ЦК України, з причин пропуску строку позовної давності, з урахуванням правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 16.09.2015 року щодо правильного застосування ч.1 ст. 261 ЦК України. Крім того, вважала оскаржуване рішення Миколаївської міської ради законними та посилалися на відсутність правових підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_4. в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник ОСОБА_4 ОСОБА_9 надав суду письмові заперечення проти позову та заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Третя особа без самостійних вимог Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції надала заяву про розгляд справи без участі свого представника.

Вислухавши пояснення сторін в обґрунтування своїх доводів і заперечень, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що п.29 рішення Миколаївської міської ради №33/37 від 30.01.2009 року ТОВ «Миколаївбудпроект» надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 23502 кв.м. з метою надання її в оренду строком на 10 років для обслуговування придбаного майна по вул. Спортивній, 25.

Рішенням Миколаївської міської ради від 19.06.2009 року №35/51 (п.54) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 22156 кв.м., у тому числі 55 кв.м. під капітальною забудовою, 99 кв.м. під спорудами, 1766 кв.м. під проходами, проїздами та площадками, 20236 кв.м. під зеленими насадженнями за рахунок земель міста не наданих у власність або користування, з відведенням її до земель комерційного використання, для обслуговування придбаного майна по вул. Спортивна, 25. Відповідно до п.54.1 зазначеного рішення вказана земельна ділянка була передана ТОВ «Миколаївбудпроект» в оренду строком на 10 років.

10.08.2009 року ТОВ «Миколаївбудпроект», в особі директора ОСОБА_10, надало нотаріально посвідчену заяву до компетентних органів та до усіх кого це стосується, про надання згоди на підставі протоколу №6 від 25.06.2009 року на вилучення земельних ділянок орієнтовною площею до 1000 кв.м. для здійснення будівництва індивідуальних житлових будинків по провулку Авіаційному в м. Миколаєві 19 громадянам, за рахунок земельної ділянки площею 22156 кв.м., наданої рішенням Миколаївської міської ради за №35/51 від 19.06.2009 року для обслуговування придбаного майна.

Рішенням Миколаївської міської ради від 04.09.2009 року за №36/61 затверджено проекти землеустрою щодо відведення 19 громадянам земельних ділянок орієнтовною площею 1000 кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з відведенням їх до земель житлової забудови, для будівництва житлових будинків по провулку Авіаційному в м. Миколаєві, в тому числі відповідачу ОСОБА_4 площею 834 кв.м. по провулку Авіаційному, 6. Вказана земельна ділянка надана ОСОБА_4 у власність та видано державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ЯИ №140144). Дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наданий рішенням міської ради від 19.06.2009 року №35/70. В подальшому, 13.04.2011, ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки з ОСОБА_6, який в свою чергу продав зазначену земельну ділянку ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 12.10.2012 року. Останнім отримано державний акт (серії ЯО №301214) на право власності на вказану земельну ділянку площею 834 кв.м.

Відповідно до ст.ст.19,20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Статтею 58 ЗК України та ст.4 ВК України визначено перелік земель, належних до земель водного фонду.

Слід констатувати, що до земель водного фонду відносяться землі, на яких хоча й не розташовані обєкти водного фонду, але за своїм призначенням й належній експлуатації водного фонду, використовують певні захисні функції.

Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, ст.59 ЗК України передбачене обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до ч.4 ст.84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Крім того, відповідно до ст.60 ЗКМ України, ст.88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних захисних смуг визначається ст.ст.60-62 ЗК України, ст.ст.1, 88-90 ВК України. На цих смугах, як природоохоронних територіях, з вищезазначеною метою встановлюється режим обмеженої господарської діяльності із забороною зокрема будівництва будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних).

Згідно з п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року №434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних обєктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до порядку.

Викладене узгоджується з правовими позиціями, що встановлені Верховним Судом України в постановах від 21.05.2014 року у справі №6-16цс14, від 24.12.2014 року у справі №6-206цс14.

Згідно акту державного інспектора з ОНПС Держкомінспекції у Миколаївській області від 14.03.2013 року спірна земельна ділянка по провулку Авіаційному в м. Миколаєві знаходиться на відстані 9 метрів від урізу води Бурського лиману.

З огляду на вищевикладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог прокурора.

Відповідачі у справі, не визнаючи позов, вважаючи оскаржуване рішення Миколаївської міської ради в частині передачі ОСОБА_4 у власність спірної земельної ділянки законним, посилаючись на відсутність правових підстав для скасування вказаного рішення та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, просили застосувати положення ст.267 ЦК України та відмовити прокурору в задоволенні позову з причин пропуску позовної давності.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Положеннями ст.268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВСУ №6-68цс15 від 16.09.2015 року положення п. 4 ч.1 ст.268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення п.4 ч.1 ст.268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом(судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року наголошує, що позовна давність це законне право порушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Як вбачається з витягу стенограми 36 сесії Миколаївської міської ради 5 скликання, у роботі даної сесії брав участь помічник прокурора м. Миколаєва ОСОБА_8 Крім того, копія рішення Миколаївської міської ради від 04.09.2009 року №36/61 була направлена Міській прокуратурі.

Завданням Генеральної прокуратури України на прокурора Миколаївської області, міських, районних, міжрайонних та прирівняним до них прокурорів було покладено зобовязання щодо забезпечення належного нагляду за додержанням земельного законодавства, своєчасність і повноту реагування на виявлення порушення, представницьку діяльність у цій сфері на виконання Рішення розширеного засідання колегії Генеральної прокуратури України від 24.09.2010 року з порядком денним: «Про стан додержання вимог земельного законодавства та прокурорського нагляду у цій сфері». За прокурорами закріплювався обовязок щодо безпосереднього нагляду за додержанням і застосуванням законів в діяльності Миколаївської міської ради та її виконавчого комітету, щодо безпосереднього нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо охорони земельних ресурсів та природного середовища.

Відповідно до змісту ст.ст. 6,13 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) органи прокуратури становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України.

Отже, органам прокуратури було відомо про прийняття Миколаївською міською радою рішення №36/61 з моменту його прийняття, тобто з 04.09.2009 року, оскільки на засіданні сесії була присутня помічний прокурора міста ОСОБА_8 та зобовязані були перевіряти вчасно дотримання вимог діючого законодавства.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої х вимог або заперечень.

Прокурор звернувся до суду з вказаним позовом 16.10.2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності не надав. За таких обставин і з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, суд не визнає поважними причини пропуску прокурором строку позивною давності для звернення до суду з вказаним позовом..

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст.267 ЦК України, ст.ст.6,10,11,60,79,88,209-212,215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, ПОЛЯРУСА ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції, про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення до комунальної власності в і д м о в и т и.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК