АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 28 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 22 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про відшкодування збитків, завданих неповерненням банківського вкладу (депозиту),-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що між ним та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договори банківського вкладу (депозиту) "Найкращий Пенсійний" у гривнях: договір № 011-21503-211113 від 21 листопада 2013 року на суму 21000,00 гривень та договір № 009-21503-211113 від 21 листопада 2013 року на суму 10000,00 гривень. Відповідно до умов вказаних договорів вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок відкритий в установі банку та по 26 листопаду 2014 року. Процентна ставка на суму вкладу становить 19,75 % річних. 26 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу по обох договорах, однак грошові кошти позивачу не повернені.

Після збільшення позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, з яких: 31000,00 гривень - кошти внесені на вкладні рахунки; неустойку нараховану відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" в сумі 89280 гривень, витрати на правову допомогу адвоката 500 гривень, проценти за договором за весь час прострочення виплати в сумі 1610,30 гривень, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 3727,16 гривень.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Не погоджуючись в казаним рішенням суду, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та частково задовольнити його позовні вимоги, стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь неустойку в сумі 89280 гривень, проценти за договором депозиту 1610,30 гривень, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в сумі 3727,16 гривень, витрати на правову допомогу адвоката 500,00 гривень. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення вкладів в сумі 31000 гривень не оскаржує, оскільки вказану суму отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» вказує на безпідставність її доводів, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 15 червня 2015 року ОСОБА_5 отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вклади в сумі 31 000 гривень, а інші позовні вимоги не підлягають задоволенню, відповідно до норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в звязку з введенням в банк тимчасової адміністрації. Однак в повному обсязі з вказаними висновками суду не можна погодитися, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договори банківського вкладу (депозиту) "Найкращий Пенсійний" у гривнях: договір № 011-21503-211113 від 21 листопада 2013 року на суму 21000,00 гривень, договір № 009-21503-211113 від 21 листопада 2013 року на суму 10000,00 гривень.

Відповідно до умов вказаних договорів вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок відкритий в установі банку та по 26 листопада 2014 року. Процентна ставка на суму вкладу становить 19,75 % річних.

26 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу за договорами, однак кошти за вкладами не отримав.

Відповідно до постанови № 150 Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, за рішенням № 51 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації в період з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року , рішенням цього ж органу № 71 від 08.04.2015 року строк тимчасової адміністрації збільшено до 02.09.2015 року включно.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині стягнення з банку неустойки в сумі 89280 гривень, відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», як юридично безпідставні, виходячи з наступного.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено відповідальність виконавця роботи (послуги) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені.

Судом установлено, що ПАТ «Дельта Банк» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обовязком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договорами банківських вкладів.

Після укладення цих договорів між банком та позивачем виникли зобовязальні відносини, які регулюються нормами зобовязального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють, отже вимоги позивача про стягнення з банку неустойки в сумі 89280 гривень задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду у стягненні процентів за договорами вкладу в розмірі 19,75 річних за період з 25 листопада 2014 року до 02 березня 2015 року в сумі 1610,30 гривень не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України, або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Як вбачається зі змісту укладених між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» договорів, їх автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорах встановлений строк їхньої дії до 26 листопада 2014 року, то по настанню визначеної в договорі дати поверненню вкладу закінчується і дія укладеного між сторонами договору.

Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договорів банківського вкладу від 21 листопада 2013 року дають підстави для висновку про те, що відповідно до ст.598 ЦК України зобовязання банку перед ОСОБА_5 припинились у строк встановлений цим договором, і тому відсутні підстави для нарахування процентів в розмірі 19,75 річних після закінчення дії договору 26 листопада 2014 року.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

З наданих банком заперечень та виписок по особовим рахункам ОСОБА_5 вбачається, що 26.11.2014 року кошти у розмірі 10000 гривень та 21000 гривень перераховані на технічний рахунок № 26**28 (рахунок обліку на вимогу ОСОБА_5К.).

Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови судом в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних збитків в період з 27 листопада 2014 року до 02 березня 2015 року, як це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, за порушення банком грошового зобовязання, оскільки строк дії договорів банківського вкладу закінчився 26 листопада 2014 року, тобто до початку введення в банк тимчасової адміністрації 03 березня 2015 року то норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають застосуванню до виниклих правовідносин до вказаної дати (03 березня 2015 року).

Як зазначено в правовому висновку Верховного суду України у справі №6-140цс13 від 25 грудня 2013 року за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахувати на поточний банківський рахунок вкладника в цьому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

З матеріалів справи слідує, що позивач неодноразово звертався з письмовими заявами до банку з вимогою повернути вклади, однак такої можливості не отримав.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, і позивачем заявлено вимоги тільки про стягнення інфляційних втрат, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК, колегія суддів вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 інфляційних втрат в сумі 3727, 16 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 22 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги та стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 інфляційні втрати в сумі 3727, 16 гривень.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави судовий збір в сумі 7,18 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: