АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2322/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_9 державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_9 державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.04.2008 р. помер племінник ОСОБА_11 Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. Друга частина вказаної квартири належить позивачу ОСОБА_8 на праві власності.

24.04.2008 р. позивач звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського округу та оформила заяву про прийняття спадщини, але не повідомила ОСОБА_9 державну нотаріальну контору про наявність заяви у звязку з чим пропустила строк для прийняття спадщини. Рішенням Придніпровського районного від 07.06.2013 р. було надано додатковий строк для прийняття спадщини. ОСОБА_8 звернувшись із заявою про прийняття спадщини в ОСОБА_9 державну нотаріальну контору м. Черкаси дізналася, що ОСОБА_11 за шість днів до смерті заповів частину належної йому квартири громадянину ОСОБА_7 Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1408. ОСОБА_8Р стверджує, що ОСОБА_7 не має жодного відношення до померлого. Так як в силу свого захворювання на момент вчинення правочину ОСОБА_11 не розумів значення своїх дій та керуватись ними то позивачка просила суд визнати недійсним заповіт, виданий за розпорядженням ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 та посвідчений 25.03.2008 р. приватним нотаріусом Черкаського міського округу ОСОБА_10

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року позов ОСОБА_8 задоволено. Визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12, посвідчений 25.03.2008 р. приватним нотаріусом Черкаського міського округу ОСОБА_10, реєстр №1408. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року прийняте з порушенням норм матеріального права та просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_9 державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем доведено обставину, що на час складання заповіту ОСОБА_11О перебував в такому стані, що не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав..

Встановлено, що 02.04.2008 р. помер ОСОБА_11 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. Друга частина вказаної квартири належить на праві власності позивачу ОСОБА_8

За свого життя 25.03.2008 р. ОСОБА_11 зробив розпорядження, за яким він все своє майно після своєї смерті заповів ОСОБА_7 Зазначений заповіт посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за №1408.

ОСОБА_8, як тітка померлого ОСОБА_11, яка являється спадкоємцем за законом, оспорює заповіт з тих підстав, що ОСОБА_11 тривалий час вживав наркотичні засоби. Більше двадцяти років перебував на обліку в Черкаському наркологічному диспансері з приводу хронічної наркоманії. Декілька разів притягувався до кримінальної відповідальності. Внаслідок систематичного вживання наркотичних засобів мав низку хронічних хвороб: туберкульоз, віч-інфекцію, цироз печінки та інші захворювання. Останні роки майже не ходив, а останні місяці був лежачим хворим. Позивачка вважає, що ОСОБА_11, складаючи заповіт, не розумів значення своїх дій та не міг керуватись ними. У відповідності до ст. 225 ЦК України просила визнати заповіт недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

На підставі п.18 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово- психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до акту № 56 посмертної судово-психіатричної експертизи від 02 лютого 2015 року, на час посвідчення заповіту о 17 год. 15 хв. 25.03.2008р. у ОСОБА_11 на тлі ВІЛ-інфекції в стадії СНІДу, загального виснаження - кахексії, поліорганної недостатності та в наслідок тривалої, багаторічної інтоксикації опіоідами сформувалися ознаки органічного психічного розладу з інтелектуально-мнестичним знищенням, грубою психопатоподібною поведінкою та потягом до наркотичних засобів, з приєднанням після 18.03.2008р. різко вираженого астенічного синдрому, з посиленням явищ токсичної енцефалополінейропатії (з неможливістю самостійно пересуватися і навіть сидіти у ліжку), з хвилеподібним потьмаренням свідомості та триваючим вживанням опіоідів (востаннє - о 12-00 год. в день здійснення правочину). Вказаний органічний психічний розлад, щонайменше істотним чином впливав на здатність підекспертного усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. Через відсутність додаткових матеріалів, щодо психічного стану ОСОБА_11 саме на час здійснення правочину - комісія не в змозі обгрунтовано та категорично стверджувати про повну неспроможність підекспертного усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на 17 год. 15 хв. 25 березня 2008 року, хоча подібний висновок є імовірним, з огляду на перебіг захворювання ОСОБА_11 та з огляду на наукові погляди, щодо наявних у підекспертного розладів (а.с. 171-176 т. 1).

Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_11 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

У контексті викладеного необхідно розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину встановлюється на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України N 6-131цс14 від 17 вересня 2014 року та N 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року).

Оскільки проведеною у справі судовою експертизою не було зроблено висновку про абсолютну неспроможність померлого в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що ОСОБА_11 не міг повною мірою усвідомлювати (розуміти) значення своїх дій та керувати ними, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про визнання заповіту недійсним. При цьому, суд першої інстанції взяв на себе обовязок на підставі медичних документів та інших доказів встановлювати психічний стан померлого ОСОБА_11 на момент вчинення правочину, тоді як відповідно до ст. 145 ЦПК України це віднесено до виключної компетенції експертів.

Відповідно до частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зробивши невідповідність висновків суду обставиним справи, постановиши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції зробив неправильний висновок про визнання заповіту недійсним.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним необхідно відмовить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року задоволити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_9 державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним, - відмовить.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу його проголошення.

Головуючий :

Судді :