АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2937/15 Справа № 200/1606/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Циганков В. О. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ 7 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пищиди М.М., Черненкової Л.А.

за участю секретаря - Добролюбової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди / а. с. 2-4 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що26.05.2011 року, близько 15 години, ОСОБА_4, керуючи без відповідних правових підстав автомобілем «Тойота-Ленд Крузер», держномер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, рухався по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпропетровську з боку пр. Гагаріна у напрямку вул. Високовольтної та на шляху прямування зупинив керований ним автомобіль перед перетином з вул. Високовольтною. Далі, ОСОБА_4 відновив рух керованого ним автомобілем заднім ходом у напрямку пр. Гагаріна і, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не поступився дорогою пішоходу їй - позивачці ОСОБА_3 (яка в момент поновлення руху автомобіля знаходилася на пішохідному переході), перетинаючи проїжджу частину дороги справа наліво по ходу руху автомобіля, внаслідок чого (в районі електроопори №7 по вул. Запорізьке шосе) скоїв на неї наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми правого плечового суглоба з переломо-вивихом хірургічної шийки і головки правої плечової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликав тривалий розлад здоров'я понад 21 добу.

В результаті ДТП була порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 286 КК України. На час подачі позову кримінальна справа закрита з підстав ст. 46 КК України.

Посилаючись на те, що внаслідок ДТП позивачці було завдано тілесних ушкоджень, був порушений звичний для неї спосіб життя, вона зазнала душевних страждань, остання просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 (яка є власником джерела підвищеної небезпеки) на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Також, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 500 грн. /а. с. 62-64/.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2015 року виправлено описку в рішенні суду від 06.12.2013 року та зазначено прізвище відповідачки «ОСОБА_2» замість невірного «ОСОБА_2» /а. с. 125/.

З рішенням суду від 06.12.2013 року не погодилася відповідачка - ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що воно є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 133 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, в силу ст. 309 ЦПК України, - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 є власником автомобіля на якому було скоєно ДТП, а отже як власник джерела підвищеної небезпеки повинна відшкодувати моральну шкоду, яка спричинена позивачці.

Однак. з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та діючому матеріальному і процесуальному праву.

Судом встановлено, що дійсно 26.05.2011 року, близько 15 години, в м. Дніпропетровську на вул. Запорізьке шосе сталася ДТП в результаті якої третя особа ОСОБА_4, керуючи на підставі довіреності на право керування автомобілем «Тойота-Ленд Крузер», держномер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, скоїв наїзд на позивачку ОСОБА_3, яка знаходилась на пішохідному переході намагаючись перейти вулицю.

В результаті ДТП позивачці ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми правого плечового суглоба з переломо - вивихом хірургічної шийки і головки правої плечової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров'я, понад 21 добу.

За фактом ДТП та спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості позивачці була порушена кримінальна справа по ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2012 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілою та кримінальне провадження за його обвинуваченням закрито на підставі ст. 46 КК України / а. с. 5 /.

Як вище було зазначено, що встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, третя особа ОСОБА_4 під час ДТП керував автомобілем «Тойота-Ленд Крузер», держномер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 / а. с. 6 /, на підставі довіреності, яка видана йому ОСОБА_2 26.05.2011 року та посвідчена в нотаріальному порядку / а. с. 135 /.

Факт управління ОСОБА_4 автомобілем на підставі довіреності встановлений органами досудового розслідування і судом, що підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2012 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілою та кримінальне провадження за його обвинуваченням закрито на підставі ст.. 46 КК України / а. с. 5 /, а отже доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 (з послідуючими змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - під володільцями джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського володіння, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Отже, третя особаОСОБА_4, який скоїв ДТП, являвся належним володільцем автомобіля під час ДТП, оскільки керував автомобілем на підставі довіреності, а тому є належним відповідачем по справі, а не ОСОБА_2, але позовні вимоги до ОСОБА_4 ОСОБА_3 заявлені не були.

Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 06.12.2013 року не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, з відмовою ОСОБА_3 в її позовних вимогах до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди спричиненої в результаті ДТП.

Таким чином, доводи апеляційної інстанції знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Посилання позивачки на ту обставину, що ОСОБА_4 керував в момент ДТП автомобілем «Тойота-Ленд Крузер», держномер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, без відповідних правових підстав, так як довіреність була видана після скоєння ДТП, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт управління ОСОБА_4 автомобілем в момент ДТП на підставі довіреності встановлений органами досудового розслідування і судом, що підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2012 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілою та кримінальне провадження за його обвинуваченням закрито / а. с. 5 /, а отже доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: