Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 320/7257/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Зимогляд В.В.
№ провадження 22-ц778/3357/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

за участю прокурора Свинаренко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року у справі за позовом Прокурора Якимівського району Запорізької області, що діє в інтересах держави в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, що була спричинена злочином, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року Прокурор Якимівського району Запорізької області в інтересах держави в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, що була спричинена злочином.

В обґрунтування позову зазначав, що встановлено, що між Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області та корпорацією «Тавріябуд», 05.09.2007 року було укладено договір підряду на будівництво № 28-07 з реконструкцією будинку культури по вул. Леніна, 13 в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області.

Вартість договору складала приблизно 4 250 000 грн.

Джерело фінансування - місцевий бюджет.

Відповідач, 11.09.2008 року. займаючи посаду генерального директора корпорації «Тавріябуд», розташованої за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 55/1, згідно протоколу загальних зборів корпорації «Тавріябуд» №1 від 12.03.2004 року і в силу свого службового становища постійно займаючи посаду, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків, перебуваючи в м. Мелітополь, діючи умисно. з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами Кирилівської селищної ради, зловживаючи службовим становищем, в Акті №6 завищив обсяги виконаних корпорацією «Тавріябуд» робіт, а саме: прямих витрат на суму 7 069 грн., загальновиробничих витрат на суму 6 004 грн., коштів на подорожчання будівельно-монтажних робіт у літній період на суму 50 083 грн., витрат, пов'язаних з відрядженням працівників підрядних організацій на будівництво на суму 27 638 грн., прибутку на суму 5 769 грн., адміністративних витрат на суму 2 703 грн., податки на суму 19 883 грн., всього на загальну суму 119 176 грн. і пред'явив до оплати замовнику - Кирилівській селищній раді.

На підставі виданого відповідачем рахунки-фактури, 15.09.2008 року, згідно з платіжним дорученням № 18 від 15.09.2008 року Кирилівською селищною радою грошові кошти, в розмірі 373 388 грн. за Актом №6 перераховані на рахунок корпорації «Тавріябуд», з яких 119 176 грн. відповідачем були викрадені, при цьому зазначеними коштами корпорація «Тавріябуд» не розпоряджалась, в зв'язку з тим, що вони були привласнені відповідачем.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 11.11.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2014 року, відповідача визнано винним в скоєнні злочину, вказані факти повністю знайшли своє підтвердження.

Крім того, цим вироком залишено без розгляду позов Кирилівської селищної ради про стягнення з відповідача майнової шкоди. що була спричинена злочином в сумі 119 176 грн.

Зазначає, що відповідачем заподіяно державі в особі Кирилівської селищної ради матеріальну шкоду на суму 119 176 грн., яка відповідачем не відшкодована.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Кирилівської селищної ради шкоду, заподіяну злочином у розмірі 119 176 грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на автомобіль «Мерседес Бенц Е280» 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.12.2003 року. який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області шкоду, заподіяну злочином у розмірі 119 176 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 191 грн. 76 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст.11, ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Апелянт передбачене законом право на участь у судовому засіданні не використав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, виходив з того, що винними діями відповідача завдано державі шкоду, що встановлено під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та на підставі ст. 1166 ЦК України стягнув у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, 11.09.2008 року. займаючи посаду генерального директора корпорації «Тавріябуд», розташованої за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 55/1, згідно протоколу загальних зборів корпорації «Тавріябуд» №1 від 12.03.2004 року і в силу свого службового становища постійно займаючи посаду, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків, перебуваючи в м. Мелітополь, діючи умисно. з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами Кирилівської селищної ради, зловживаючи службовим становищем, в Акті №6 завищив обсяги виконаних корпорацією «Тавріябуд» робіт, а саме: прямих витрат на суму 7 069 грн., загальновиробничих витрат на суму 6 004 грн., коштів на подорожчання будівельно-монтажних робіт у літній період на суму 50 083 грн., витрат, пов'язаних з відрядженням працівників підрядних організацій на будівництво на суму 27 638 грн., прибутку на суму 5 769 грн., адміністративних витрат на суму 2 703 грн., податки на суму 19 883 грн., всього на загальну суму 119 176 грн. і пред'явив до оплати замовнику - Кирилівській селищній раді.

На підставі виданого відповідачем рахунку-фактури, 15.09.2008 року, згідно з платіжним дорученням № 18 від 15.09.2008 року Кирилівською селищною радою грошові кошти, в розмірі 373 388 грн. за Актом № 6 перераховані на рахунок корпорації «Тавріябуд», з яких 119 176 грн. відповідачем були викрадені, при цьому зазначеними коштами корпорація «Тавріябуд» не розпоряджалась, в зв'язку з тим, що вони були привласнені відповідачем.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 11.11.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2014 року, відповідача визнано винним в скоєнні злочину, вказані факти повністю знайшли своє підтвердження.

Крім того, цим вироком залишено без розгляду позов Кирилівської селищної ради про стягнення з відповідача майнової шкоди. що була спричинена злочином в сумі 119 176 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Посилання на відсутність доказів які підтверджують, що своїми діями ОСОБА_3 завдав майнової шкоди, та розмір цієї шкоди, спростовується тим, що згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3 та 4 статті 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Згаданим вироком суду встановлено, що ОСОБА_5 завдав державі в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області майнову шкоду у розмірі 119176,00 гривень. Обставини стосовно заподіяння шкоди, її розмір, визначені та викладені у вироку суду, не потребу-ють повторного встановлення та доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Аналіз положення статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Вказані складові цивільно-правової відповідальності доведено в ході кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3, тому оцінка зазначених обставин у спосіб, здійснений судом першої інстанції, є правильним.

Вірно встановивши обставини справи та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції законно і обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_3 завданих збитків на суму 119176 грн.

З наведеного вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даного судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303.307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: