22-ц/775/753/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Степанова С.В.
Категорія 27 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

суддів Биліни Т.І., Бугрим Л.М.

при секретарі : Костенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною та зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми індексу інфляції та 3% річних

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2015 року

в с т а н о в и л а

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсною розписки на підставі статті 1051 ЦК України, посилаючись на те, що грошові кошти в розмірі 135000 гривень від відповідача ОСОБА_2 він не отримував, написав розписку 04.04.2012 року на невигідних умовах, під тиском, впливом омани, психологічного насилля з боку останнього, який утягнув його в гральний бізнес та надавав грошові кошти для гри на автоматах, а також внаслідок тяжких життєвих обставин. Крім того, він знаходився в такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В процесі розгляду справи із зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_2, який просив стягнути з ОСОБА_1, який ухиляється від сплати боргу за судовим рішенням, за весь час прос рочки суму індексу інфляції та три процента річних.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 03.06.2015року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми індексу інфляції та 3% річних, закрито у зв»язку із відмовою від позову ОСОБА_2

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 03 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог з посиланням на те, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, не повно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає

справу без участі відповідача ОСОБА_2 та його представника. адвоката ОСОБА_5, які повторно не з»явились в судове засідання, хоча належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи.(а.с. 235, 243 )

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_3, які просили апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки розписку, яка за змістом є доказом, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсною.

Не погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та положенням закону.

Згідно до положень статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає другій стороні /позичальникові/ у власність грошові кошти, або інші речі, визначеними родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або ж таку кількість речей того ж роду та такої якості.

За положеннями статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч.1,2 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При укладенні договору позики в письмовій формі /крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини/ безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

За положеннями статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цим законом визначено і способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 04 червня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення на його користь з ОСОБА_1 суми боргу 135000 грн. за договором позики від 04.04.2012 року. Цей договір позики визнано укладеним з дотриманням вимог діючого законодавства.

Цим рішенням також встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем було надано розписку позичальника, в якій він визнав факт отримання позики та зобов'язався повернути у визначений сторонами договору позики строк. Розписка надавалась суду в якості доказу укладення правочину позики.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуального закону, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосований закон , що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам.

Тому, оскільки на підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права і в позові відмовлено саме з цих підстав, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, його представника ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до касаційної інстанції.

Судді