АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7902/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Антипова Л.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яка подана представником МЕЛЬНИКОВИМОлексієм Михайловичем, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року по справі за заявою ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 листопада 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гурза», Приватного підприємства «Гурза Юг Авто» про стягнення заборгованості,

встановила:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 755/17545/2013-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва відповідно до ухвали від 20 серпня 2013 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 листопада 2012 року, яким стягнуто з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Гурза», ПП «Гурза Юг Авто» солідарно суму заборгованості в розмірі 4 902 194 грн. 84 коп., а також третейського збору у сумі 25500 грн. на користь ПАТ «Укрсоцбанк», в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_3

Посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року договір поруки від 14.07.2008 року 805/13/18-5/8-621, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» на забезпечення зобов'язань за кредитним договором, був визнаний припиненим з 21 жовтня 2008 року. Тому заявник вважає, що виконавчий лист Дніпровським районним судом м. Києва був виданий без достатніх правових підстав та за відсутності у заявника зобов'язань поручителя.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року заяву задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 09.09.2014 року № 755/17545/2013-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва у справі за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Гурза», ПП «Гурза Юг Авто» про видачу виконавчого листа, в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у сумі 4 902 194 грн. 84 коп., третейського збору у сумі 25 500 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ПАТ «Укрсоцбанк» - МельниковО.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказував, що заявник ОСОБА_3 не довів факту сплати суми боргу ним, іншими поручителями, боржником чи будь-якою іншою особою. Оскільки рішення третейського суду не виконано, обов'язок щодо його виконання у сторін існує й понині, а тому у суду відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на підставі ч.4 ст. 369 ЦПК України.

Посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що зобов'язання заявника, як поручителя, виникли не з договору поруки, а з набуттям рішенням третейського суду законної сили.

В судовому засіданні представник апелянта Матвіїв І.А. підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Інші сторони та їх представники в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 369 ЦПК України та дійшов висновку, що виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 09.09.2013 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.11.2012 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 4 902 194 грн. 84 коп. з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Гурза», ПП «Гурза Юг Авто» на користь ПАТ «Укрсоцбанк», не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_3

Такий висновок обґрунтований тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року договір поруки, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 14.07.2008 року, був визнаний припиненим з 21 жовтня 2008 року. Оскільки зобов'язання ОСОБА_3 як поручителя були припинені, а тому виконавчий лист у частині стягнення заборгованості із ОСОБА_3 виданий без достатніх правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2012 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Гурза», ПП «Гурза Юг Авто» суму заборгованості в розмірі 4 902 194 грн. 84 коп., а також третейського збору - 25500 грн. на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк».

20 серпня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва була винесена ухвала про видачу виконавчого листа про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Гурза», ПП «Гурза Юг Авто» заборгованості за кредитним договором - 4 902 194 грн. 84 коп., третейського збору у сумі 25500 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп.

Задовольняючи заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа, суд першої інстанції в ухвалі від 20 серпня 2013 року виходив з того, що відсутні підстави, передбачені ст. 56 Закону України «Про третейській суди» для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа. Так, справа, по якій прийнято рішення, підвідомча третейському суду відповідно до закону, строк для звернення за видачею виконавчого листа не сплинув, вирішені третейським судом питання не виходять за межі третейської угоди, третейська угода в установленому законом порядку не визнана недійсною компетентним судом.

Однак, як встановлено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року договір поруки від 14.07.2008 року 805/13/18-5/8-621, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» на забезпечення зобов'язань за кредитним договором, був визнаний припиненим з 21 жовтня 2008 року.

Зазначене рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2013 року було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зобов'язання ОСОБА_3 як поручителя були припинені у період часу до ухвалення рішення третейським судом, а тому виконавчий лист про стягнення заборгованості має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що рішення третейського суду є чинним і визнано таким, що підлягає виконанню, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року, а тому відсутні підстави його не виконувати; що задоволення заяви ОСОБА_3 фактично дублює процедуру оскарження рішення третейського суду та що у даному процесі відбувається ревізія підстав видачі виконавчого листа, - колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю чи частково.

Отже, за змістом ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю чи частково, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково, зокрема, з інших причин.

Враховуючи, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року договір поруки від 14.07.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк», був визнаний припиненим з 21 жовтня 2008 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з цієї причини зобов'язання ОСОБА_3 як поручителя перед ПАТ «Укрсоцбанк» - відсутні.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що зобов'язання ОСОБА_3 сплатити заборгованість у розмірі 4 902 194 грн. 84 коп. виникло не на підставі договору поруки, а із рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 12.11.2012 року, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до змісту зазначеного рішення третейського суду, підставою для задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_3 третейський суд зазначив невиконання з боку ОСОБА_3 умов договору поруки, укладеного між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» 14.07.2008 року, про погашення суми кредиту, процентів, комісії та неустойки за генеральним договором про надання кредитних коштів від 14.07.2008 року, тобто забезпеченого порукою зобов'язання ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-107цс13 від 16.10.2013 року, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 360-7 ЦПК України, наявність рішення третейського суду про стягнення заборгованості не позбавляє поручителя можливості звернутися до суду за захистом свого права з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Залишаючи без змін рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2014 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 17 вересня 2014 року зазначив, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, суди дійшли правильного висновку про припинення договору поруки із ОСОБА_3 з підстав збільшення відповідальності без згоди поручителя додатковим договором від 21.10.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг. Також підставою припинення договору поруки є пропуск банком шестимісячного строку для звернення до поручителя з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, оскільки, надіславши 04 листопада 2011 року позичальнику вимогу дострокового погашення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов'язання, при цьому вимогу до поручителя банк у встановлений строк не направив.

Отже, зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що зобов'язання поруки ОСОБА_3 є припиненими з двох підстав : ч.1 ст. 559 ЦК України - внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя та ч. 4 ст. 559 ЦК України - у зв'язку непред'явленням кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання зміненого строку виконання основного зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ «Укрсоцбанк» про відсутність підстав вважати, що виконавчий лист про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 було видано помилково, оскільки зобов'язання ОСОБА_3 підтверджуються чинним рішенням третейського суду, - колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки з припиненням договору поруки третейська угода також втратила чинність для сторін договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України та п. 4 ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди», суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові № 6-32цс-14 від 10.09.2014 року, за змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Ужитий законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств , установ , організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, аналіз норми ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Враховуючи вкладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що із набуттям законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2013 року про визнання припиненим договору поруки відсутні правові підстави для виконання виконавчого листа, виданого відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року про виконання рішення Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 листопада 2012 року в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в ухвалі суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для її скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: