Справа № 212/3637/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 листопада 2015 року м. Кривого Рогу Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Зіміна М.В.,

секретарі судового засідання - Борух Ю.К.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. З квітня 2014 року ОСОБА_2, який не відноситься до членів сім'ї власника, у вказаній квартирі не мешкає, виїхав у невідомому напрямку, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов, пояснила, що ОСОБА_2 не відноситься членів її сім'ї. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.

Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факт не проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 з квітня 2014 року.

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 7).

Відповідно довідки ТОВ «КК «ДОМ-КОМ» від 14 травня 2015 року в квартирі АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 8).

Як вбачається з акту від 14 травня 2015 року, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_1 та затвердженому директором ТОВ «КК «ДОМ-КОМ», ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2014 року (а.с.9).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач, який не є членом її сім'ї та не проживає у квартирі АДРЕСА_1 Дніпропетровської з квітня 2014 року, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності належною їй квартирою АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено та підписано 12 листопада 2015 року.

Суддя: М. В. Зімін