СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 4-с/759/160/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на дії та бездіяльність державного виконавця Святошинського районного управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В:

09.10.2015 року представник ПАТ «Універсал Банк» подав до суду скаргу про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Владко Р.О. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2015 року по виконавчому провадженні №47698555, визнання бездіяльності державного виконавця та зобов'язання виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» (накласти арешт на майно боржника, кошти, інші цінності боржника, зокрема, кошти, які перебувають на рахунках і вкладах банків ,інших фінансових установ, вимагання від боржника надання пояснень щодо невиконання рішення суду, звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію, стипендію, та ін.), скасування постанови по виконавчому провадженню №47698555 від 26.06.2015 про повернення виконавчого документа стягувачу. В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що 26.06.2015 року державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з відсутністю майна боржника, яке підлягає опису та вилученню в рахунок погашення боргу. Державний виконавець не виконав в повному обсязі всі вимоги Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) щодо стягнення з боржника заборгованості, зокрема, не направив запити до компетентних органів щодо отримання інформації про наявність майна боржника, не здійснював виклик фізичної особи, в тому числі через органи внутрішніх справ, не звертався до суду з поданням про розшук боржника, тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Враховуючи, що державним виконавцем не було вжито всіх заходів примусового виконання рішень, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, підлягає скасуванню.

Заявник, державний виконавець і боржник в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 15.07.2010 року Святошинським районним судом м. Києва у справі №2-584-1/10 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 81 618,12 грн.

26.06.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Владко Р.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, серії ВП №47698555 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-584/1/10, виданого 15.07.2010 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в розмірі 81 618,12 грн. Встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, роз'яснено право повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання до 26.06.2016 року. Державним виконавцем винесено постанову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону (а. с. 6 - копія постанови).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець посилається на: п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ст. 32 Закону).

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 роз'яснено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Суд звертає увагу на те, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право одержувати від учасників виконавчого провадження пояснення; накладати арешт на майно, кошти та інші цінності боржника; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу; вимагати від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням та інше (п. п. 3, 5, 6, 11, 18 ч. 3 ст. 11 Закону).

При здійсненні виконавчого провадження державний виконавець не скористався жодним із зазначених прав, не вжив передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, зокрема: не наклав арешт на кошти і майно, не вжив належних заходів для встановлення майна (запит до БТІ та реєстраційної служби), не відібрав у боржника пояснення та інше. Без виконання передбачених законом заходів примусового виконання рішень закриття провадження буде незаконним і таким, що порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд звертає увагу на те, що надані ВДВС копії матеріалів виконавчого провадження містять відповіді з компетентних органів на запити державного виконавця у межах іншого виконавчого провадження та документи, що складені після повернення виконавчого листа (а. с. 29, 31, 33). Вказане свідчить про невжиття належних заходів для примусового виконання рішення. Відсутні докази виклику і відібрання пояснень у боржника, державним виконавцем не встановлені підстави невиконання боржником рішення, не витребувано в БТІ відомостей про наявність у боржника майна.

На підставі зазначеного суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню. Суд визнає неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Владко Р.О. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2015 року по виконавчому провадженні №47698555 та скасовує зазначену постанову, оскільки вона є передчасною через невжиття належних заходів виконавчого провадження, про які зазначено вище.

В задоволенні інших вимог суд відмовляє, оскільки їх задоволення матиме наслідком втручання в дискреційні повноваження державного виконавця (ВДВС). Заявник не звертався до держаного виконавця з приводу вчинення конкретних виконавчих дій, а тому відсутні підстави стверджувати про допущення бездіяльності щодо вчинення конкретних виконавчих дій.

Керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Владко Р.О. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2015 року по виконавчому провадженні №47698555.

Скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Владко Р.О. про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2015 року по виконавчому провадженні №47698555.

Відмовити у задоволенні інших вимог.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ