Справа №442/5219/15-ц
Провадження №2/442/1809/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України в Львівській області,-

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5, третьої особи Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України в Львівській області.

В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що вони є власниками та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується договором дарування, зареєстрованого в реєстрі №3962 від 28 серпня 2008 року, посвідчений ОСОБА_6 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу. Житловий будинок є їхнім основним, постійним та єдиним місцем проживання. Оплату за комунальні послуги здійснюють регулярно. Вони добросовісно використовують дану житлову площу, сплачують кошти за проживання, що підтверджується розрахунковими книжками. За власні кошти утримують даний житловий будинок у належному стані, постійно проводять капітальні та поточні ремонти. В належному їм будинку зареєстрована відповідач - ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_7. З 2014 року відповідачка не проживає в вищевказаному житловому будинку. При цьому, зніматися з реєстраційного обліку (виписуватися) з їхнього будинковолодіння не бажає. Зазначені обставини підтверджуються довідками - актами від 23 грудня 2014 року, 12 березня 2015 року та 25 червня 2015 року, про не проживання у будинковолодінні відповідача. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вони не бажають, щоб вона була зареєстрована у нашому будинковолодінні, тим більше, ця реєстрація на цей час фактично є фіктивною. У відповідності до ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація це внесення - відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто відповідач, без їх на те згоди, використовує належну їм власність для свого реєстраційного обліку. Вважають, що ця реєстрація відповідача у їхньому будинковолодінні є для них перешкодою для повного розпорядження і користування залежною ним власністю - будинковолодінням, тобто ця реєстрація порушує їхні трава власності. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку в їхньому будинковолодінні. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року місце проживання фізичної особи в Україні підлягає реєстрації. Підставою для реєстрації місця проживання заявника може бути ордер на житло, свідоцтво про право власності на житло, договір оренди житла, тощо); у разі відсутності зазначених документів згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання заявника. У відповідності до змісту ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В той же час відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» №35 від 16.01.2003 року місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. В свою чергу, згідно ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вищезазначені строки зазначені в ст.71 ЖК України. Відповідач у їхньому житловому будинку не проживає протягом тривалого періоду часу, не оплачує комунальні послуги, не доглядає за житловим будинком і у відповідності з ч. 2 ст.405 Цивільного кодексу України може бути визнана такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації відповідача з їхнього будинковолодіння не вплине на її права, адже вона в будь-якому разі проживає за іншою адресою і її реєстрація в нашому будинковолодінні є фіктивною та незаконною. До того ж, виходячи зі змісту ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не повязана з будь-якими іншими (майновими, тощо) правами особи. Крім того, вони не можуть отримати субсидії, через те, що відповідач зареєстрована у житловому будинку. Відповідачка використовує їхню адресу та надає інформацію про своє місце проживання, іншим особам, в тому числі кредиторам, які в свою чергу постійно телефонують, пишуть листи та погрожують арештом та реалізацією майна, тому вважають, що є всі підстави для задоволення позову.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги своєї довірительки ОСОБА_2, просить їх задоволити в повному обсязі.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, однак від них надійшли заяви про те, щоб слухати справу у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності позивачів на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин, хоча була своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання через оголошення в пресі. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Третя особа представник Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України в Львівській області в судове засідання не з»явився, а тому суд розглянув справу у відсутності представника третьої особи на підставі наявних доказів по справі.

Заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно договору дарування житлового будинку від 28.08..2008р., посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного округу ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3, ОСОБА_2 житловий будинок за №12 по вул.Вороного, у м.Дрогобичі, Львівської області.

Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується актами про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 23.12.2014р., 12.03.2015р., 25.06.2015р., складеного комісією КП «Житлово-експлуатаційного об»єднання» Дрогобицької міської ради, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_4, у спірному будинку з 2014 року фактично не проживають.

Згідно за ст.107 ЖК України, наймач або член сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання втрачає право користування жилим приміщенням із дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Крім цього, слід врахувати, що відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985р.

N2 (v0002700-85) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на підтвердження такого вибуття, суд бере до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна до іншого жилого приміщення виїзд до іншого населеного пункту і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк в іншому населеному пункті тощо), а відтак аналізуючи викладені в позовній заяві обставини, той факт, що дійсно відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_4, у спірному будинку з 2014 року фактично не проживають, що підтверджується зокрема актами від 23.12.2014р., 12.03.2015р., 25.06.2015р., про відсутність осіб за місцем реєстрації обстеження фактичного проживання відповідача ОСОБА_5, тощо.

У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.ч.1 ст.319, 405 ЦК України, Згідно ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_5 та її доньку ОСОБА_7 таким, що втратили право користування житловим приміщення, а саме будинком №12 по вул.Вороного, в м.Дрогобичі, Львівської області.

Зобов»язати Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України в Львівській області зняти ОСОБА_5 та її доньку ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за адресою м.Дрогобич, вул.Вороного,12, Львівської області.

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 судові витрати в користь позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, тобто судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ____________________ Гарасимків Л.І.