Номер провадження: 22-ц/785/5756/15
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу,визнання стороною у правочині, визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 21 квітня 2015 року, -

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу,визнання стороною у правочині, визнання права власності і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 лютого 2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу було продано ОСОБА_7 , належну їм в рівних частках квартиру АДРЕСА_1.

Після продажу вказаної квартири, в той же день була придбана у гр.ОСОБА_7 квартира АДРЕСА_2, проте відповідач ОСОБА_3 завірив його ,що квартиру необхідно зареєструвати за батьком та право власності на придбану квартиру було зареєстроване лише за батьком позивача - ОСОБА_3.

Оскільки позивач вважає, що квартира АДРЕСА_2 була придбана за кошти, отримані в тому числі від продажу належної йому ? частини квартири АДРЕСА_1, він вимушений звернутись з позовом до суду.

Позивач просив :

- визнати частково не дійсним у частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 15.02.2007 року;

- визнати стороною по договору купівлі-продажу від 15.02.2007 року на стороні покупця ОСОБА_2 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність третіх сторін.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з необґрунтованості позовних вимог та додатково посилався на те , що позивачем пропущений строк позовної давності .

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступного .

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом ,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав ,свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу ,іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ,які встановлені частиною першою - третьою , п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших частин і правочину в цілому,якщо можна припустити,що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на праві приватної власності в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1,що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15.03.2016 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.06.2006 року (а.с.6,7).

15 лютого 2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, за договором купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., продали вищезазначену належну їм квартиру АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_8 (а.с.8).

В той же день ОСОБА_6 після укладення договору купівлі-продажу квартири , отримала вартість проданої нею 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 26500 дол. США , що підтверджується розпискою (а.с.82 ) та не спростовується сторонами.

В той же день за договором купівлі продажу від 15 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_8 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупець) , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., була придбана у власність квартира АДРЕСА_2, право власності на яку у подальшому було зареєстровано за батьком позивача ОСОБА_3 Матеріали справи не містять ,а відповідачем ОСОБА_3 всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази придбання квартири АДРЕСА_2 за особисті кошти .

Згідно довідки про склад сім'ї , виданої КП ЖКС «Черьомушки» 23 лютого 2015 року, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 - відповідальний квартиронаймач з 04.04.2007 року; ОСОБА_2 - син з 11.05.2007 року; ОСОБА_4 - мати з 04.04.2007 року; ОСОБА_9 - онука з 15.08.2012 року (а.с.85).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог та одночасно з підстав пропуску позивачем строку позовної давності не врахував , що такі підстави є взаємовиключними та відмовляти у задоволенні позову за необґрунтованістю таких вимог одночасно , посилаючись на пропуск строку позовної давності , ЦПК України не передбачено.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 30.10.2014 року вбачається , що між сторонами з 2013 року існував спір щодо користуванням спірною квартирою (а.с.39-41).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того,що перебіг позовної давності розпочався з 15.02.2007 року .

Суд першої інстанції не врахував те , що відповідачем ОСОБА_3 не спростовано пояснення позивача та саме з 2013 року з моменту виникнення спору щодо спірної квартири та відмови відповідачем здійснити переоформлення частини спірної квартири на позивача , були порушені права позивача , що є початком перебігу строку позовної давності.

Тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Звертаючись з позовом до суду , позивач посилався на те ,що фактично 15.02.2007 року квартира АДРЕСА_2 була придбана у гр.ОСОБА_7 ним , відповідачем та ОСОБА_4 за кошти отримані від продажу в той же день гр.ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1, хоча і була оформлена на батька ОСОБА_3 Волевиявлення на придбання спірної квартири було також його ,квартира була придбана також на його кошти та він є фактично також покупцем спірної квартири .

Спірна квартира була оформлена лише на батько ,за його домовленістю,оскільки батько завірив його про те ,що він є єдиним спадкоємцем тому не має потреби вказувати двох власників.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні колегії суддів пояснив, що квартира АДРЕСА_2 була придбана на кошти позивача, його батька відповідача ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_4 отримані від продажу належної їм квартири АДРЕСА_1 , оскільки мати ОСОБА_6 після продажу квартири № 189 в той же день отримала вартість своєї частки . Батько - відповідач ОСОБА_3 завірив його , що не має потреби у зазначенні його покупцем у договорі-купівлі-продажу та реєстрації права власності на квартиру за ним, оскільки він є єдиним сином та спадкоємцем та крім того на час придбання квартири № 73 через те,що він загубив ідентифікаційний податковий номер ,між ним та батьком відповідачем ОСОБА_3 була домовленість про те, що після поновлення ним ідентифікаційного податкового коду ,батько перепише на нього належну йому частку квартири в рахунок його коштів ,які він передав при придбанні спірної квартири .Вважає що відповідач ввів його в оману при укладенні договору купівлі-продажу . У підтвердження домовленості він зареєструвався у спірну квартиру , зробив ремонт у своїй кімнаті та проживав зі своєю родиною до виникнення у 2013 році спору між ним та батьком . Непорозуміння між батьком та ним виникли після того,як батько розвівся з матір'ю та став мешкати з іншою жінкою. Вважає ,що строк позовної давності він не пропустив ,оскільки про порушення своїх прав йому стало відомо у 2013 році після відмови батьком - відповідачем ОСОБА_3 переоформити 1/2 частини спірної квартири на нього.

Відповідачем ОСОБА_3 не надані ,а матеріали справи не містять докази у спростування пояснень позивача .

Допитані судом першої інстанції в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 пояснили суду, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладались фактично одночасно 15 лютого 2007 року, при їх укладанні був особисто присутній позивач ОСОБА_2

Відповідно до довідки , позивач отримав ідентифікаційний податковий код у 2015 році.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд першої інстанції не врахував пояснення сторін , не врахував обставини справи ,а саме те ,що обидві договори купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 були укладені з гр. ОСОБА_8 в один і той же день , посвідчені одним і тим самим приватним нотаріусом , укладені послідовно та після укладення договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 , позивач вселилися у квартиру АДРЕСА_2 на правах власника , зареєструвалися у спірній квартирі , позивач зробив ремонт в кімнаті та зареєстрував за спірною квартирою доньку та проживав у спірній квартирі постійно до виникнення з відповідачем непорозумінь, що свідчить про те, що спірну квартиру було придбано позивачем разом з відповідачем та ОСОБА_4 хоча і оформлено право власності лише на відповідача.

Наявність вищенаведених обставин є доказом того,що відповідач ОСОБА_3 укладаючи договір купівлі-продажу від 15.02.2007 року з метою набуття право власності на спірну квартиру одноособово ввів в оману позивача стосовно фактичних обставин ,які мають істотне значення.

Позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, оскільки матеріали справи не містять, а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази придбання 1/2 частки спірної квартири.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 21 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання стороною у правочині , визнання права власності задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу від 15.02.2007 року частково не дійсним у частині покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Визнати ОСОБА_2 покупцем 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу , укладеного 15.02.2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 ,посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрованому у реєстрі за № 469.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, що складається з 1-коридор, 2-вб.шафа,3,6-жилі,4 -кухня,5-санвузол та має такі характеристики : кількість кімнат-2 (дві), загальна площа 43,8 кв.м.,житлова площа 29,6 кв.м. .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 , що складається з 1-коридор, 2-вб.шафа, 3,6-жилі, 4 -кухня, 5-санвузол та має такі характеристики : кількість кімнат-2 (дві) , загальна площа 43,8 кв.м., житлова площа 29,6 кв.м. .

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.І.Сватаненко

І.А.Артеменко