ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/960/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Набудович І.О.

за участю секретарів Потапенко Т.М., Івашків Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, скасування реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, скасування реєстрації права власності та витребування з чужого незаконного володіння відповідача квартири АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 01.12.2007 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір доручення № 1, згідно з яким відповідач повинен був придбати за кошти позивача квартиру шляхом участі в ФФБ та після закінчення будівництва оформити право власності на квартиру на ім'я позивача. Позивач на виконання умов договору передав відповідачу грошові кошти в сумі 929237 грн., який 20.12.2007р. уклав договір з АКБ «Аркада». Звернувшись до відповідача 01.10.2014 р. з вимогою про передачу правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1, позивач дізнався, що ця квартира належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності. Вважає, що відповідач неправомірно набув у власність спірну квартиру, оскільки згідно з договором доручення він зобов'язувався оформити право власності на збудований об'єкт на ім'я позивача.

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з 28.12.2003р. по 10.07.2004р., визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ цього майна. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_5 зазначила про те, що з 10.07.2004 р. вона та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, але як чоловік та дружина почали постійно проживати ще з кінця грудня 2003 р. без реєстрації шлюбу. Станом на 01.07.2004р. батьки позивача та відповідача допомогли придбати квартиру АДРЕСА_2, яка була оформлена на відповідача ОСОБА_3 Також зазначила про те, що під час зареєстрованого шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1, яка також була зареєстрована на ім'я відповідача ОСОБА_3 01.10.2012р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а договір про розподіл майна подружжя, укладений ще до розірвання шлюбу, був визнаний нікчемним за рішенням суду. Вважає, що квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю позивача та відповідача і, відповідно, підлягають поділу як спільне сумісне майно подружжя.

В судовому засіданні 22 січня 2015 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 об'єднана в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, скасувати реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_3, витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_3

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.04.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобов'язання Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві скасувати запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_3 та зареєструвати право власності на цю квартиру за позивачем ОСОБА_2 залишені без розгляду за клопотанням представника позивача.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 надала до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в якій просила встановити факт її проживання з відповідачем ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 11.02.2004р. по 10.07.2004р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник первісний позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на покази свідків, які підтвердили укладання договору доручення між позивачем та відповідачем. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 просили відмовити, посилаючись на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана за кошти позивача.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 просили відмовити, проти позову ОСОБА_5 також заперечували, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі, пояснивши, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету з початку 2004 року до укладення шлюбу 10.07.2004р. та фінансової участі у придбанні квартири АДРЕСА_2, яка придбана до шлюбу і не є спільною сумісною власністю. Щодо квартири АДРЕСА_1 зазначили про те, що кошти на придбання цієї квартири були надані батьком відповідача - ОСОБА_2, позивач не несла жодного зобов'язання по боргам відповідача, тому ця квартира також не підлягає поділу. Крім того, зазначили, що позивачем ОСОБА_5 пропущено строк позовної давності.

Відповідач Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направили, надіслали до суду письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_2 в частині щодо зобов'язання реєстраційної служби скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_3 та реєстрації права власності за позивачем та клопотання про закриття провадження у справі в цій частині.

Третя особа за первісним позовом та позивач за об'єднаним позовом ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні проти позову ОСОБА_2 заперечували, просили відмовити у його задоволенні, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, пояснивши, що з 28.12.2003р. позивач ОСОБА_5 почала проживати разом з відповідачем ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловік та дружина в квартирі АДРЕСА_3, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, і стосунки, притаманні подружжю, а 11.02.2004р. позивач дізналася про свою вагітність. В квітні 2004 року батько відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 запропонував купити в якості подарунка на весілля окрему трикімнатну квартиру, в якій за рахунок батьків ОСОБА_5 буде зроблено капітальний ремонт. Станом на 01.07.2004р. була придбана квартира АДРЕСА_2, яка була оформлена на відповідача ОСОБА_3 10.07.2004 року між позивачем та відповідачем було офіційно зареєстровано шлюб, і в період шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1. Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ним до укладання шлюбу за кошти, взяті у борг, вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам і мають на меті не допустити поділ цієї квартири відповідно до вимог закону.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи та докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З 10 липня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 68), який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 жовтня 2012 року (а.с. 71).

Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Аркада» укладався договір № 56160 про участь у Фонді фінансування будівництва, на виконання умов якого ОСОБА_3 в період з грудня 2007 р. по березень 2009 р. вносилися на рахунок банку грошові кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування (а.с. 16-24).

20 грудня 2010 року Головним управлінням житлового забезпечення (КМДА) видано свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 102,9 кв.м. (а.с. 55).

Звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, позивач ОСОБА_2 вказував на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем за дорученням та за кошти позивача на виконання укладеного між ними 01.12.2007 р. договору доручення № 1, на підтвердження чого також надав акти приймання - передачі грошей на суму 929 237 грн (а.с. 5-7, 8-13). Вважає, що фактичним власником спірної квартири є позивач, оскільки відповідач, зареєструвавши за собою право власності, незаконно, без відповідної правової підстави заволодів спірною квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано належних та беззаперечних доказів в розумінні ст. 10,60 ЦПК України на підтвердження реальних зобов'язань відповідача, як повіреного, на вчинення від імені позивача, як довірителя, дій, спрямованих на придбання спірної квартири та подальше оформлення права власності саме на позивача.

Суд вважає необґрунтованими та непереконливими доводи позивача ОСОБА_2 про те, що йому стало відомо про порушення його права власності на спірну квартиру лише у жовтні 2014 року, оскільки свідоцтво про право власності на спірну квартиру було отримано відповідачем ОСОБА_3 ще в грудні 2010 року, а за умовами договору доручення довіритель зобов'язувався негайно прийняти від повіреного усе одержане ним у зв'язку з виконанням доручення.

Крім того, доводи позивача ОСОБА_2 спростовуються показами свідка ОСОБА_6, що є сином позивача, який в судовому засіданні пояснив, що батько допоміг ОСОБА_3 придбати квартиру для подальшого проживання в ній ОСОБА_3 з дружиною, надавши для цього свої гроші. До банку «Аркада» батько ходив разом з ОСОБА_3, і після закінчення будівництва квартира була оформлена на брата, про що ОСОБА_2 було достеменно відомо.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, наданих позивачем ОСОБА_2 на підтвердження заявлених позовних вимог у їх сукупності, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ цього майна, суд приходить до наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 просила визнати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 її спільною сумісною з відповідачем ОСОБА_3 власністю, посилаючись на те, що це майно придбано у період перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу та в період перебування у шлюбі.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обв'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільною сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу.

Як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_5 позовної заяви, метою встановлення факту проживання її та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 11.02.2004р. по 10.07.2004р. є визнання за позивачем в порядку поділу майна права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яка, як вбачається з пояснень сторін, була придбана станом на 01.07.2004 року.

Для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю, поділу такого майна необхідні такі докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а також наявність усталених відносин.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, вирішуючи спір про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі (майнового спору на підставі ст. 74 СК України), необхідно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період, впродовж якого було придбано майно.

Допитана в якості свідка за клопотанням позивачки ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що з позивачкою вона навчалася разом в інституті, зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в серйозних стосунках, весь вільний час проводили разом, з 2003-2004 р. проживали разом.

Допитана в якості свідка за клопотанням позивачки ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що з позивачкою вона познайомилася в лютому 2004 року, вони разом працювали, ОСОБА_5 їй говорила, що вона з ОСОБА_3 зустрічається давно, що проживали вони то у батьків ОСОБА_5, то у батьків ОСОБА_3, і його батьки збираються зробити подарунок - квартиру.

Допитані в якості свідків ОСОБА_11, яка є матір'ю позивачки та ОСОБА_5, який є батьком позивачки, в судовому засіданні показали, що ОСОБА_5 з ОСОБА_3 познайомилися в кінці 2002 року, ночували то у них, то у ОСОБА_3. Батько допомагав робити ремонт в квартирі на Ревуцького, іншу квартиру ніколи не бачив.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, покази свідків, допитаних за клопотанням ОСОБА_5, на які вона посилається, як на докази, не свідчать про фактичне проживання сторін як подружжя, оскільки не підтверджують, що сторони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки без шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а свідчать лише про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу спілкуватися один з одним та мали певні стосунки.

Належних доказів, які б свідчили про те, що сторони в період з 11.02.2004р. по 10.07.2004р. проживали однією сім'єю в розумінні положень ст. 3 СК України, позивачем не надано, матеріали справи не містять доказів ведення спільного господарства, наявності одного бюджету, придбання спільно майна, взаємних прав та обов'язків у спірний період, доводи позивача не знайшли свого підтвердження і в ході розгляду справи.

Крім того, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 також спростовують доводи позивача про фактичне проживання з ОСОБА_3 як чоловіка та дружини у спірний період .

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період з з 11.02.2004р. по 10.07.2004р., а, відтак, і про відсутність правових підстав для визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю сторін та її поділ.

Разом з тим, суд вважає, що оскільки трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 102,9 кв.м., яка зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_3, набута сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, тому, за правилами ст. 60 СК України ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень стосовно того, що квартира АДРЕСА_1 не може бути об'єктом поділу, так як придбана за кошти батьків відповідача, а не за спільні кошти подружжя, відповідачем не надано. Належних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача також не надано.

Враховуючи, що відповідно до вимог сімейного законодавства частки майна дружини та чоловіка є рівними, даних про те, що інше визначено домовленістю між сторонами або дійсним шлюбним договором, немає, суд вважає, що за позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя необхідно визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 - по 1/2 частині кожному.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3, 60, 61, 69, 70, 74 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, скасування реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 жилою площею 55,40 кв.м., загальною площею 102,90 кв.м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 жилою площею 55,40 кв.м., загальною площею 102,90 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.О. Набудович