Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2015

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н. В.,

з участю секретаря Хижук Л.І.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Багриновецької сільської ради про визнання права власності.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Багриновецької сільської ради про визнання права власності. В позові зазначає, що 19.04.2014 року в м.Вінниця померла його мати - ОСОБА_2. Після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок з господарським будівлями, що розташований в с. Багринцівці вул.І.Франка Літинського району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем на дане майно за заповітом, але не може оформити спадщину, адже після звернення до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відмовлено у вчинені даної дії, оскільки на майно, яке підлягає державній реєстрації відсутні правовстановлюючі документи. За таких обставин, позивач не може реалізувати своє право на спадщину, тому змушений звернутися до суду за захистом свого права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовільнити.

Представник Багриновецької сільської ради в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов визнають в повному обсязі.

Дослідивши матеріали, які є у справі, взявши до уваги думку сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням.

Свідоцтво про смерть (а.с. 9) свідчить, що ОСОБА_2 померла 19.04.2014 року. Копія заповіту (а.с.10) підтверджує, що покійна ОСОБА_2 заповіла усе своє майно позивачеві по справі - ОСОБА_1. Із копії свідоцтва про народження (а.с.8) вбачається, що покійна ОСОБА_2 дійсно є матір'ю позивача - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Вінницька область Літинський район, с.Багринівці вул.І.Франка,3 (а.с.15-20) встановлено, що у даному документі право власності на житловий будинок зареєстровано 1970 року за ОСОБА_2. Крім того, в даному документі наявна відмітка про відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння. Довідка видана виконкомом Багриновецької сільської ради (а.с.22) підтверджує, що власником жтитлового будинку, який розташований за адресою: с.Багринівці по вул.І.Франка, 3 Літинського району являється ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 19.04.2014 року. Відповідь нотаріуса (а.с.21) свідчить, що ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, через відсутність правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, свідоцтва про право на спадщину, витягу (а.с.11-13) підтверджують, що ОСОБА_1 є сином покійної ОСОБА_2 та спадкоємцем на майно покійної за заповітом. Крім того, з даних документів встановлено, що позивач отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_2 на праві власності. Із копій державних актів (а.с.25-26) встановлено, що покійна ОСОБА_2 являється власником земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,0653 га, які розташовані за адресою : Вінницька область, Літинський район село Багринівці вул.Івана Франка, 3.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавиця своє право власності в БТІ не зареєструвала .

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що спірний будинок було побудовано у 1970 році, довідка Багриновецької сільської ради підтверджує, що ОСОБА_2 являвся власником житлового будинку за адресою: с. Багринівці по вул.Івана Франка,3 Літинського району, Вінницької області, тому є підстави для задоволення позову.

Керуючись ст..213-215, 256 ЦПК України, ст. 1216-1218, 392 ЦК України -

В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право приватної власності на житловий будинок, що розташований в с.Багринівці по вул.Івана Франка,3 позначений на плані літерою «А»загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., веранду "а", веранду "а1", ганок, ганок, погріб "п/а1", сарай "Б", огорожу №1, ворота №2, хвіртку №3,

після смерті ОСОБА_2, яка померла 19.04.2014 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати до апеляційного суду Вінницькї області через райсуд протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: Білик Наталія Володимирівна