АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 22 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 22 липня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 22 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального, процесуального та міжнародного права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зазначає, що підставою для відмови в задоволенні позовних вимог стала та обставина, що постановою правління Національного банку України Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних банків та в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому, відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обов'язок по поверненню вкладникам депозитів покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Проте, відмовляючи в позові, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування вкладів, на підставі норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Також судом 1-ї інстанції залишено поза увагою той факт, що строк дії депозитного договору позивача закінчився 16.06.2014 року, тобто, до запровадження у банку тимчасової адміністрації 03.03.2015 року, а тому у суду були всі правові підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, про неправомірність оскаржуваного рішення також свідчить той факт, що Подільським районним судом м.Києва по іншим восьми справам за позовами ОСОБА_3 до банків в яких запроваджено тимчасову адміністрацію, позовні вимоги було задоволено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 17 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу «Найкращий від Миколая» у доларах США №003-28532-171213. Предметом цього договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу в доларах США на строк по 15 червня 2014 року включно. Сума вкладу становить 22 000 доларів США, відсотки по вкладу складають 9,5% річних.

З наданої суду та дослідженої в судовому засіданні квитанції вбачається, що ОСОБА_3 було внесено на депозитний рахунок банку кошти в сумі 22 000 доларів США.

17 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів №002-28532-171213, відповідно до умов якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у доларах США, оформляє за ініціативою клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб.

16 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з вимогою про закриття депозитного договору №003-28532-171213 від 17 грудня 2013 року та перерахування депозитного вкладу, згідно тарифу банку на перекази доларів США, який діяв на день укладення договору 17.12.2013 року, на розрахунковий рахунок його доньки ОСОБА_4 у м. Кольн в Німеччині.

21 червня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» ОСОБА_3 було надано відповідь, якою повідомлено, що згідно рішень комітету банку протокол №35 від 22.04.2014 року, банком встановлена плата на переказ коштів в доларах США у розмірі 3%, а тому прохання щодо переказу коштів за тарифами, які діяли станом на 17.12.2013 року, не може бути задоволено.

29.08.2014 року Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» ОСОБА_3 було надіслано листа, яким повідомлено, що на виконання умов депозитного договору №003-28532-171213 від 17 грудня 2013 року, після закінчення строку його дії 16.06.2014 року, суму вкладу та нараховані відсотки було перераховано на поточний рахунок НОМЕР_1 у доларах США, відкритий відповідно до умов договору №002-28532-171213 від 17 грудня 2013 року на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, з випуском платіжної картки. Також, повідомлено, що постановою Національного банку України «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютний операцій» зобов'язано банки обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта. У зв'язку з чим, з метою зняття коштів з рахунку запропоновано знімати кошти в будь-якому відділенні банку.

15 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з досудовою претензією, якою просив у добровільному порядку через касу банку негайно повернути депозитні кошти в сумі 6302,31долар США, 9,5% річних та 3% річних.

22.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд, стягнути з відповідача на його користь 4402,31 доларів США, основної заборгованості по депозиту, 452,24 доларів США заборгованості за відсотками, 55,30 доларів США 3% річних.

Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог, суд 1-ї інстанції посилався на те, що після введення в банку тимчасової адміністрації обов'язок повернення позивачу банківського вкладу покладений на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, до якого позивач вимог не пред'являв, а тому позовні вимоги про стягнення коштів по банківському вкладу з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту договору банківського вкладу №003-28532-171213 від 17 грудня 2013 року вбачається, що в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. В подальшому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасову адміністрацію продовжено до вересня 2015 року.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення в судовому порядку грошових коштів за договором банківського вкладу №003-28532-171213 від 17 грудня 2013 року з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», оскільки, в силу вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обов'язок повернення позивачу банківського вкладу покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим, п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Оскільки на час ухвалення судом 1-ї інстанції оскаржуваного рішення в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» діяла тимчасова адміністрація, то правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не заборонено вкладнику звертатися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення коштів, які є його власністю, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на таке.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Тобто, під час запровадження в банку тимчасової адміністрації, з метою отримання коштів за вкладами за договорами, строк яких закінчився, вкладникам необхідно звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про включення їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Доводи апеляційної скарги про те, що про неправомірність оскаржуваного рішення також свідчить той факт, що Подільським районним судом м.Києва по іншим восьми справам за позовами ОСОБА_3 до банків, в яких запроваджено тимчасову адміністрацію, позовні вимоги задоволено, колегія суддів вважає необгрутованими, оскільки дані рішення Подільського районного суду м.Києва не є преюдиційними, як наслідок, не можуть свідчити про неправомірність оскаржуваного рішення. Крім того, в силу вимог ст.3607 ЦПК України лише рішення Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: