АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1819/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 21 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання будинковолодіння спільним майном подружжя та визнання права власності на ? його частини

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання будинковолодіння спільним майном подружжя та визнання права власності на ? його частини, мотивуючи тим, що 22.06.2009 року був зареєстрований шлюб між сторонами, які стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1 в с .Водяне, Шполянського району Черкаської області, який належав відповідачу. 15.10.2014р. сторони шлюб розірвали.

За час перебування у шлюбних відносинах всі переобладнання в будинковолодінні були здійснені з участю позивачки та за спільні кошти сторін, що істотно збільшило його вартість, а тому просила визнати будинковолодіння спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 його частину.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 21 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши доводи апеляції та дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що скарга підлягає відхиленню по наступним мотивам.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини: в серпні 1988 року відповідач купив в с .Водяне по вул. Шевченка, 9, будинок, який він зніс і в 1991 року побудував новий цегляний будинок. У вказаний період у шлюбі з позивчкою він не перебував. З червня 2009 року по жовтень 2014 року сторони проживали в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу спільною працею і спільними коштами вони зробили в будинку ремонт, який складається із внутрішнього поліпшення, вартість якого згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №08-15 від 16.04.2015 р. складає 40 100грн. Згідно технічного паспорту від 28.01.2015 р. на житловий будинок №9 по вул. Ремонт складається: замінено вікна і вхідні двері, поклеєно шпалери, перебудова будинку не проводилася, дах не мінявся. Згідно технічного паспорту від 28.01.2015р. на житловий будинок №9 по вул. Шевченка в с. Водяне, житловий будинок загальною площею 67,9 кв. м. побудований в 1991р. сарай-літня кухня, дві прибудови, гараж, погріб, колодязь, огорожа, ворота побудовані до 1984 року., в 2012 році побудована вбиральня, літній душ і в 2013 році зроблено шість тимчасових навісів з шиферу інвентарною вартістю 155941 грн., ринковою вартістю згідно висновку основної експертизи станом на жовтень 2014р. вартістю 77500 грн.

Не зважаючи на те, що суд не вказав у своєму рішенні норму закону, якою він керувався при відмові в позові, відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору слід виходити із наступного.

Відповідно до ст. 24 КпШС України, ст. 57 СК України майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до роз'яснень які містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спільною сумісною власністю є майно нажите подружжям за час шлюбу, в інших випадках вона є частковою, а також якщо такі частки не були рівними та з цього не виходили учасники такої власності, її розмір визначається ступенем участі працею та коштами такого учасника у створенні спільної власності. Відповідно до роз'яснень які містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства про, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», будинок, що належав одному з подружжя, може бути визнаний за ст. 25 КпШС України (яка аналогічна ст. 62 СК України) спільним майном подружжя якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових чи грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При цьому, на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка сторони, якій він належав, в тому числі і в тому випадку, якщо суд відступає від рівності часток подружжя. Крім того п. 12 вказаної Постанови Пленуму ВСУ визначено, що спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів, тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки у праві власності на будинок.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що врахуванню підлягають лише поліпшення зроблені в жилому будинку і лише ті, які відносяться до капітальних перебудова із збільшенням площі будинку, нові будівельні конструкції.

Із змісту позовної заяви та пояснень позивачки у судових засіданнях вбачається, що в своїй більшості спільно сторонами проведено поточний ремонт та внутрішнє оздоблення у кімнатах поклеєно шпалери, покладена декоративна плитка, гіпсокартон, встановлено сантехніку, замінено раніше існуючі двері та вікна.

Всі вказані поліпшення не є істотними і суд не враховує їх вартість для розрахунку при вирішенні спору про визнання за нею права власності на частину будинку.

Від вартості усіх проведених спільно поліпшень також слід відрахувати вартість господарських споруд та їх поліпшень, які збудовані чи реставровані в період шлюбу сторін.

На відсутність істотних поліпшень в будинку вказує і проведена судово-технічна експертиза, із змісту якої вбачається, що площа будинку не збільшувалась, перепланування чи ремонт даху, стін, фундаменту не проводилось.

Із змісту експертизи вбачається, що окремо вартість будинку і окремо вартість поліпшень у ньому не визначалась, таке питання судом перед експертом не ставилось і сторонами не заявлялось. В звязку із цим для вирішення справи висновки експертизи мають значення з питань чи відбулися істотні поліпшення в будинку: збільшення площі будинку, капітальне переобладнання будинку чи окремих його елементів.

Відповідно до змісту експертизи лише деякі окремі роботи в будинку укладання 9,9 кв. м. бетонної стяжки підлоги, виїмка 9,9 кв. м. грунту під стяжку, установка приладів водяного опалення можливо віднести до істотних поліпшень. Однак вказані поліпшення проведені спільно і позивачці їх вартість слід зараховувати в половинному розмірі, що у відношенні до вартості всього будинку складає незначну частку, яка не дає підстав для визнання за позивачкою права власності на частину всього будинку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не надають нових доказів які дають підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 24, 25 КпШС України, ст. 57, 62 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства про, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст. ст. 307 , 308 , 313 , 314, 315 , 319 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 21 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання будинковолодіння спільним майном подружжя та визнання права власності на ? його частини відхилити, рішення суду залишити без змін.

Ухвала та рішення суду набувають законної сили з моменту проголошення ухвали, але можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :