У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом житлового кооперативу «Простор-13», ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного підприємства «Уртіка-Діойса», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, визнання недійсним акту приймання-передачі нежитлових приміщень, скасування державної реєстрації та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року житловий кооператив «Простор-13», ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 побудовано за кошти пайщиків - членів ЖБК «Простор», який був заснований ще у 1978 році з метою задоволення їх потреб у житловій площі шляхом будування багатоквартирного будинку. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 31 жовтня 1997 року за № 662 «Про затвердження актів приймання державними комісіями об'єктів житлово-громадського призначення», затверджено акт приймання до експлуатації державною комісією об'єкту житлово-громадського призначення - житлового будинку АДРЕСА_1, будинок в цілому передано на баланс ЖБК «Простор» та з цього моменту є його власністю. Згідно протоколу установчих зборів власників квартир будинку АДРЕСА_1 від 12 березня 2004року, було прийнято рішення про перейменування та перереєстрацію ЖБК «Простор» у - ЖК «Простор-13».

01 червня 2003року між ЖБК «Простор» та ОСОБА_4 (ОСОБА_8) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до умов якого останній у користування були надані приміщення підвалу цього кооперативного житлового будинку. Орендовані приміщення відповідач використовувала для здійснення підприємницької діяльності, а саме в якості магазину по продажу продуктів харчування. За час експлуатації приміщень ОСОБА_4 самовільно провела реконструкцію підвалу з влаштуванням окремого входу на вулицю. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 (ОСОБА_8) є лише орендарем приміщень підвалу, вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на приміщення підвалу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29 лютого 2008 року за ФОП ОСОБА_4 визнано право власності на нежитлове приміщення - магазин, що складається з нежитлових приміщень підвалу: VII - торгівельний зал площею 12,6 кв.м, VIII - торгівельний зал площею 14,1 кв.м, IX - торгівельний зал площею 13,7 кв.м, XXIII - вхід у підвал площею 4,5 кв.м, XXIV - підсобне приміщення площею 2,6 кв.м, XXV - гардероб площею 3,8 кв.м, XXVI - санвузол площею 1,4 кв.м, в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м, які розташовані у будинку АДРЕСА_1.

10 квітня 2008 року ОСОБА_4 (ОСОБА_8) на підставі договору купівлі-продажу продала ОСОБА_6 нежитлові приміщення підвалу, а 22 квітня 2008 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 продав спірні нежитлові приміщення підвалу доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка у той же день за договором позички нерухомого майна передала у користування нежитлові приміщення підвалу ФОП ОСОБА_4 У подальшому нежитлові приміщення підвалу за актом приймання-передачі майна від 01 червня 2011 року ОСОБА_5 передала до статутного капіталу ПП «Уртіка - Діойса».

Постановою Вищого Господарського Суду України від 13 листопада 2008 року рішення господарського суду Харківської області від 29 лютого 2008 року було скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09 грудня 2009 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 було відмовлено. Оскільки у мотивувальній частині цього рішення, суд встановив правомірність дій ФОП ОСОБА_4 щодо об'єкту нерухомості - підвального приміщення, тому ЖК «Простор-13» оскаржило це рішення і постановою Вищого Господарського Суду України рішення господарського суду від 09 грудня 2009 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 16 лютого 2010 року були скасовані, а справа повернута на новий судовий розгляд. У цій постанові колегія суддів Вищого Господарського суду України зазначала, що спірне приміщення є підвалом кооперативу житлового будинку № 32, що був введений в експлуатацію згідно рішення Харківської міської ради від 31 жовтня 1979 року та переданий на баланс ЖК «Простор-13», власники квартир - пайщики стали співвласниками допоміжних приміщень будинку, зокрема підвалу. Рішенням господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2010 року в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29 листопада 2010 року рішення господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Однак, у квітні 2011 року при отриманні представником ЖК «Простор-13» у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення у житловому будинку літ. «А-16» по АДРЕСА_1, позивач дізнався, що нежитлові приміщення підвалу VII, VIII. IX, XXIII, XXIV, XXV, XXVI не включені у перелік цього свідоцтва, оскільки зареєстровані за відповідачем ОСОБА_9 Вважають, що оскільки постановою Вищого Господарського Суду України від 13 листопада 2008 року скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29 лютого 2008 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення підвалу, тому всі послідуючі дії відповідача ОСОБА_4 щодо розпорядження нерухомим майном - підвальними приміщеннями є незаконними та вчинені без відповідних правових підстав.

ОСОБА_3 зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1, а тому також вважає, що незаконним володінням та користуванням з боку відповідачів приміщеннями підвалу, які є допоміжними, порушуються його законні права та інтереси - як співвласника житлового будинку.

У зв'язку з цим позивачі просили визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлових приміщень підвалу № № VII, VIII, IX, ХХШ, XXIV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м, розташованих у будинку АДРЕСА_1, який було укладено 10 квітня 2008 року між ОСОБА_4 (після зміни прізвища - ОСОБА_8) та ОСОБА_6; визнати недійсним договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень підвалу, укладений 22 квітня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5; визнати недійсним акт від 01 червня 2011 року прийому-передачі приміщень підвалу № № VП, VIII, IX, XXIII, XXIV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м, у будинку АДРЕСА_1 до статутного капіталу приватного підприємства «Укртіка-Діойса»; скасувати реєстрацію права власності на зазначені нежитлові приміщення підвалу за ОСОБА_5

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року, позовні вимоги ЖК «Простор-13» задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № № VII, IX, XXIII.,XXГV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м по АДРЕСА_1, укладений 10 квітня 2008 року між ОСОБА_4 (ОСОБА_8) та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровий № 1674. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № № VII, VIII, IX, XXIII. XXIV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7кв.м по АДРЕСА_1, укладений 22 квітня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровий №1935. Визнано за ЖК «Простор-13» право власності на нежитлові приміщення підвалу № № VII, VIII, IX, XXIII, XXIV, XXV, XXVI в літ. «А-16», загальною площею 52,7 кв.м по АДРЕСА_1. У решті позовних вимог ЖК «Простор-13» відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що скасування рішень суду, на підставі яких за ОСОБА_4 було визнано право власності на спірні нежитлові приміщення, тягне за собою і скасування тих наслідків, які ними обумовлені, а саме визнання недійсними послідуючих правочинів, оскільки спірні приміщення придбалися у особи, яка не мала права їх відчужувати.

З такими висновками судів погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 побудовано за кошти 64 пайщиків - членів ЖБК «Простор», який був заснований у 1978 році з метою задоволення їх потреб в житловій площі шляхом будування багатоквартирного будинку на власні кошти кооперативу та за допомогою державного кредиту.

З акту приймання до експлуатації державною приймальною комісією закінченого будівництвом (реконструкцією) будівлі (споруди) житлово-цивільного призначення від 30 жовтня 1979 року вбачається, що Державною приймальною комісією, призначеною рішенням виконкому Харківської міської ради народних депутатів № 358 від 14 січня 1976 року, на замовлення для ЖСК «Простор» прийнятий до експлуатації 16-ти поверховий житловий будинок з інженерними сітями за адресою: ж/д № 13, 626 м/р Салтівського житломасиву по АДРЕСА_1 (а. с. 12-13 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 31 жовтня 1979 року № 662 «Про затвердження актів приймання державними комісіями об'єктів житлово-цивільного призначення» у відповідності до постанови Ради міністрів СРСР № 538 від 13 липня 1970 року виконком Харківської міської ради народних депутатів вирішено затвердити Акт приймання до експлуатації і державними приймальними комісіями об'єктів житлово-громадського призначення житловий будинок АДРЕСА_1, корисною площею 3840 кв.м та передати його на баланс ЖБК «Простор» (а. с. 14-15 т. 1).

01 червня 2003 року між ЖБК «Простор» та ОСОБА_4 (ОСОБА_8) було укладено Договір № 1 (надалі - Договір) оренди нежитлового приміщення, розташованого у АДРЕСА_1, загальною площею 50 кв.м.

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає орендарю у тимчасове користування на умовах оренди, належне орендодавцю нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 50 кв.м, що складається трьох кімнат.

У п. 5.1 Договору зазначено, що строк дії договору встановлено з 01 червня 2003рокуу по 01 грудня 2007року (а. с. 129-130 т. 1).

Орендовані приміщення ОСОБА_4 використовувала для здійснення підприємницької діяльності, а саме в якості магазину по продажу продуктів харчування. За час експлуатації приміщень ОСОБА_4 самовільно провела реконструкцію підвалу з влаштуванням окремого входу на вулицю.

Згідно протоколу установчих зборів власників квартир будинку АДРЕСА_1 від 12 березня 2004 року, прийнято рішення про перейменування та перереєстрацію ЖБК «Простор» у - житловий кооператив «Простор-13».

ОСОБА_4 (ОСОБА_8) звернулася до Харківської міської ради з вимогою про прийняття в експлуатацію переобладнані нею приміщення підвалу. Актом державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію від 28 травня 2004року, приміщення підвалу-магазину були прийняти до експлуатації, а у подальшому КП «ХМБТІ» на ці приміщення виготовлено технічний паспорт.

Пізніше, як фізична-особа підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_4 (ОСОБА_8) звернулася до господарського суд Харківської області про визнання за нею права власності на приміщення підвалу, який переобладнано під магазин, що складається з нежитлових приміщень: № VІІ - торговельний зал, площею 12,6 кв.м, № VІІІ - торгівельний зал площею 14,1кв.м, № ІХ - торгівельний зал, площею 13,7 кв.м № ХХІІІ - вхід у підвал, площею 4,5 кв.м, № ХХІV - підсобне приміщення, площею 2,6 кв.м, № ХХV - гардероб, площею 3,8 кв.м, № ХХVІ - санвузол площею 1,4 кв.м, загальною площею 52,7 кв.м по АДРЕСА_1, літ. «А-16».

Рішенням господарського суду Харківської області від 21 грудня 2006 року розірвано договір оренди № 1 від 01 червня 2003 року, укладений між суб'єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 (ОСОБА_8) та ЖК «Простор-13» (а. с. 36-39 т. 1).

21 березня 2007 року членами правління ЖК «Простор-13» направлялося ОСОБА_4 (ОСОБА_8) письмове повідомлення про необхідність сплати оренди приміщень підвалу за перший квартал (січень, лютий, березень) 2007 року, а також видавалось попередження про звільнення до 01 березня 2008року орендованих нею приміщень підвалу (а. с. 34- 35 т. 1).

Рішенням господарського суду Харківської області від 29 лютого 2008 року за ФОП ОСОБА_4 було визнано право власності на нежитлові приміщення підвалу: № VІІ - торговельний зал, площею 12,6 кв.м, № VІІІ - торгівельний зал площею 14,1 кв.м, № ІХ - торгівельний зал, площею 13,7 кв.м. № ХХІІІ - вхід у підвал, площею 4,5 кв.м, № ХХІV - підсобне приміщення, площею 2,6 кв.м, № ХХV - гардероб, площею 3,8 кв.м, № ХХVІ - санвузол площею 1,4 кв.м, загальною площею 52,7 кв.м по АДРЕСА_1, літ. «А-16» (а. с. 46-48 т. 1).

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 10 квітня 2008 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_6 нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, літ. «А-16» (а. с. 49-50 т. 1).

ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22 квітня 2008 року продав ОСОБА_9 (яка є дочкою ОСОБА_4) нежитлові приміщення підвалу № № VІІ, VШ, IX, ХХПІ, ХХГУ, XXV, XXVI, загальною площею 52,7 кв.м по АДРЕСА_1, літ. «А-16» (а. с. 51-52 т. 1).

23 квітня 2008 року за договором позички нерухомого майна ОСОБА_9 передала своїй матері ОСОБА_4 в тимчасове безоплатне користування вище перелічені приміщення магазину спірні приміщення підвалу (а. с. 53 т. 1).

Зміна реєстрації власників на спірні нежитлові приміщення підвалу житлового будинку АДРЕСА_1 вищеназваними правочинами проводилось КП «ХМБТІ».

Постановою Вищого Господарського Суду України від 13 листопада 2008 року рішення господарського суду Харківської області від 29 лютого 2008 року, яким за ФОП ОСОБА_4 визнано право власності на спірні нежитлове приміщення, скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд (а. с. 54-57 т. 1).

Рішенням господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2010 року ФОП ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову про визнання за нею права власності на спірні приміщення підвалу (оскільки позов був заявлений до неналежного відповідача) (а. с. 76-80 т. 1).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29 листопада 2010 року вищевказане рішення господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2010 року скасовано і прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (а. с. 81 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього

Кодексу.

Суди, посилаючись на ст. ст. 203, 215 ЦК України, рішення господарського суду, якими у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності спірні нежитлові приміщення відмовлено, та визнаючи недійсними договори купівлі-продажу, виходили з того, що позивач як власник нерухомого майна має право на звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

Проте, відповідно до абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 (далі - Постанова) відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як роз'яснено у п. 10 зазначеної Постанови, не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, оскільки ЖК «Простор- 13» не є стороною договорів купівлі-продажу, то визнання договорів недійсними є неналежним способом захисту прав позивача, і він має право на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України тільки витребувати майно, яке було предметом спірних договорів.

Таким чином судами у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко