АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7857/15 Справа № 196/424/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гудим О. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

04 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та збитків, посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір позики, зобов'язання за яким відповідачем виконані не були у встановлені договором строки. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму позики у розмірі 12 000 грн., 3% річних у розмірі 1 080грн., індекс інфляції - 5 352грн. та пеню 16 568 грн. /а.с.2/.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики від 08 грудня 2011 року в загальному розмірі 35000 грн., яка складається з 12000 грн. - основна сума боргу, 1080 грн. - річні проценти, 16568 грн. - сума неустойки, 5352 грн. - індекс інфляції також вирішено питання щодо судових витрат /а.с.30-32/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд у новому складі суду, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме, що позивач не має законних підстав для отримання неустойки за договором позики у вигляді пені, так як це не передбачено ст. 625 ЦК України /а.с.36-37/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нормами ст. 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами 08 грудня 2011 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти у розмірі 12 000 грн., які зобов'язалася повернути в строк до 08 квітня 2012 року /а.с.23/.

Пунктом 5 договору позики встановлено, що після повернення боргу, позикодавцем, буде видано позичальнику власноручну заяву про одержання грошей. Без цієї заяви борг вважається таким, що не повернутий.

В матеріалах справи зазначена заява відсутня та відповідачем на підтвердження виконання зобов'язань за договором надана не була.

Пунктом 4 даного договору передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 08 квітня 2012 року, позикодавець вправі вимагати повернення частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати штрафу 5% від простроченої суми та пені 0,5% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки.

У порушення умов спірного договору позики відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала та у встановлені строки грошові кошти не повернула, у зв'язку з чим, станом на 07 квітня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 35 000 грн. із яких: основна сума боргу - 12 000 грн.; 3% річних - 1080 грн.; індекс інфляції - 5 352 грн. та неустойка у розмірі 66 300 грн., яку позивач зменшив до 16 568 грн., що відображено в його позові.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Тому, суд першої інстанції вірно встановив правову природу договору та прийшов до правильного висновку, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав та стягнув з нього суму боргу на користь позивача.

Щодо посилань в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що ст. 625 ЦК України не передбачає стягнення неустойки у вигляді пені, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, то з ними погодитися не можна, з тих підстав, що чинне законодавство не забороняє визначення сторонами в договорі різних видів забезпечення зобов'язань. При цьому нарахування та стягнення неустойки (пені) в разі прострочення виконання зобов'язання є правом кредитора, реалізація якого жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно-правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобов'язань (ст. 625 ЦК України).

Заходи відповідальності за порушення грошового зобов'язання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких не встановлена, така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13.

Відповідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тобто, підписуючи даний договір позики та отримавши грошові кошти відповідач погодилася на викладені в ньому умови виконання покладених на себе зобов'язань, а саме на строк повернення суми позики та відповідальність за його порушення.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.