Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дем'яносова В.М.,Попович О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - відділ опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, про поновленні права на житло, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»), ОСОБА_5, ОСОБА_6, обґрунтовуючи вимоги тим, що з липня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2008 року вона була зареєстрована АДРЕСА_1, за вказаною адресою була зареєстрована й ОСОБА_7 На підставі заочного рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2012 року її з донькою бул знято з реєстрації за вказаною адресою, проте у листопаді 2012 року зазначене рішення було скасовано й позов залишено без розгляду за заявою позивачів. У серпні 2012 року у зв'язку зі знесенням вказаного вище жилого будинку ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» виплатило ОСОБА_6 та ОСОБА_5 компенсацію збитків та витрат, пов'язаних зі знесенням нерухомого майна. Разом з тим вона була позбавлена права на отримання житла й компенсації, оскільки на той час була знята з реєстрації на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано. Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила позов задовольнити та поновити її право на житло шляхом зобов'язання ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» надати їй з донькою житло, у розмірах визначених ЖК Української PCP.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 18 лютого 2015 року № 000565, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «ЛК «Автофінанс». Стягнуто з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на користь ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 97 869 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

За змістом ст. 110 ЖК Української РСР громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Відповідно до ч. 2 ст. 111 ЖК Української РСР, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, або якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок (жиле приміщення), а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 19 липня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який було розірвано рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2010 року.

З 27 листопада 2008 року ОСОБА_4 як член сім'ї ОСОБА_6 зареєстрована у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, власниками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_5

З 01 вересня 2009 року у зазначеному будинку також була зареєстрована донька сторін - ОСОБА_10

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, та додатковим рішенням цього ж суду від 20 серпня 2012 року, усунуто перешкоди ОСОБА_6, ОСОБА_5 у користуванні належним їм будинком по АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, зобов'язано зняти з реєстрації за вищевказаною адресою ОСОБА_4 та її малолітню доньку ОСОБА_10

На підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 05 вересня 1979 року № 35 та рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 жовтня 2011 року № 338 «Про наміри ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відселення мешканців жилих будинків, що потрапляють в зону зсуву земної поверхні від гірничих робіт шахти ім. Леніна, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було відселено з будинку по АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області у зв'язку з його знесенням.

У серпні 2012 року відповідачам на підставі їх заяв ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» виплатило компенсацію збитків та витрат, пов'язаних зі знесенням домоволодіння та відселення через вилучення земельної ділянки, після чого вказаний жилий будинок з господарськими спорудами було знесено і знищено.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2012 року заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2012 року скасовано й справу призначено до розгляду в загальному порядку.

При новому розгляді ухвалою Тернівського районного м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2013 року позов залишено без розгляду на підставі заяви позивачів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що на момент знесення об'єкта нерухомості та прийняття рішення про виплату компенсації збитків та витрат, пов'язаних зі знесенням, позивач була знята з реєстрації у ньому на підставі рішення суду.

Крім того, відповідно до ст. 171 ЖК Української РСР у разі знесення жилих будинків, що є в приватній власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків на їх вибір або сплачується вартість будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, або надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель та пристроїв за своїм розсудом. За бажанням громадян виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів забезпечують їм (замість надання квартир) можливість позачергового вступу до членів житлово-будівельних кооперативів і одержання в них квартир.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд правильно виходив із того, що норми ЖК Української РСР щодо забезпечення житлом власників будинків, які зносяться, іншим житлом, поширюються на тих осіб, які проживають у будинку, а ОСОБА_4 у спірному будинку не проживала.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року в справі № 6-35цс15.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваМ.В. Дем'яносовО.В. Попович