Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Тітової Т.А.

Народних засідателів Гаврихів В.В. , Косенка С.В

При секретарі Михайловській Т.П.

За участю прокурора Красюк І.В.

заявника ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради , про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд в грудні 2014 року з заявою про визнання безвісно відсутнім громадянина ОСОБА_4 .

Заявник зазначила і на підтримання своєї заяви суду пояснила , що з ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі в період з 2003 по 2011 роки, вони проживали сім»єю в АДРЕСА_1 в квартирі, належній їй на праві власності, у них є донька ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення в грудні 2011 року колишній чоловік покинув їх спільне житло, ще декілька місяців попрацював, вона отримувала аліменти до квітня 2012 року , потім виїхав у невідомому напрямку , і з того часу їй невідоме місце його перебування. Вона зверталась до правоохоронних органів з заявою про розшук, співробітники міліції опитували її і сусідів , але місце перебування ОСОБА_4 не встановлене.

Так як вона одружилась вдруге , чоловік знаходиться в Російській Федерації, вона бажає поїхати до нього, для чого потрібна згода ОСОБА_4 на вивіз їх дочки за межі України. Тому визнання його безвісно відсутнім потрібне для узаконеного вивозу дитини за кордон.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила задовольнити її заяву.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради , який був повідомлений про дату і час розгляд справи, в судове засідання не прибув. Справу розглянуто за відсутності заінтересованої особи.

Вислухавши пояснення заявника ОСОБА_1, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви.

Згідно ст.. 43 ч. 1 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У відповідності до ст.. 234 ч. 2 ЦПК України справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою суд розглядає в порядку окремого провадження.

З пояснень заявника ОСОБА_1 слідує , що з початку 2012 року відсутні відомості про місце перебування її колишнього чоловіка ОСОБА_4

Допитана свідок ОСОБА_5 пояснила , що з подружжям ОСОБА_4 підтримувала дружні стосунки, спілкувались . Після їх розлучення майже 3 роки вона ОСОБА_4 не бачила, в місті його не зустрічала.

Свідок ОСОБА_6 батько заявниці пояснив, що після розлучення дочки він двічі бачив у місті ОСОБА_4, після цього той пропав. На адресу дочки надходять претензії банків щодо отриманих ОСОБА_4 кредитів , які він відвозив батькам ОСОБА_4 , але вони нічого про місце перебування їх сина не розповідали.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона двоюрідна сестра ОСОБА_4, спілкувалась з ним. У 2012 році він приїжджав до неї у м. Донецьк, прожив там 3 місяці разом в її квартирі , після чого поїхав у Крим. Вона чула, що він, нібито, приїжджав , але сама ОСОБА_4 не бачила. Мати ОСОБА_4 її тітка, якій також невідомо , де він знаходиться.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 Рішенням того ж суду від 7 листопада 2012 року ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування житлом в квартирі в АДРЕСА_1.

Згідно довідки від 16 грудня 2014 року , виданої ПП « Білицька РЕС « Надія» , ОСОБА_4 за адресу в АДРЕСА_1 не проживає з 2011 року.

За повідомленням адресних бюро м. Харкова і Дніпропетровська ОСОБА_4 на території даних областей зареєстрованим не значиться.

Таким чином, сукупність перелічених доказів свідчить про відсутність ОСОБА_4 в місці його остійного проживання . У відповідності до ст.. 43 ч. 2 ЦК України початком безвісної відсутності ОСОБА_4 слід вважати 1 січня 2013 року.

Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення ,оскільки згідно Закону України від 21 січня 1994 року « Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» ст.. 4 п. 2 виїзд неповнолітнього громадянина за межі України можливий у разі згоди батьків .

Керуючись ст..ст. 57,60, 209 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Визнати безвісно відсутнім громадянина ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через даний суд протягом 10 днів.

Головуючий суддя Тітова Т.А.

Народні засідателі Косенко С.В.

Гаврихів В.В.

17.02.2015