Справа № 199/6614/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, 01 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_3 в борг 5000 доларів США на строк до 01 березня 2015 року, про що відповідач власноручно написав та підписав відповідну розписку. У визначений строк відповідач грошові кошти не повернув, від виконання зобовязання ухиляється. За підрахунками позивача, загальний розмір заборгованості за курсом гривні до долару США в «ПриватБанку» дорівнює 132500 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються.

Представник відповідача ОСОБА_2 в суді повні вимоги визнав частково. Пояснив, що відповідач визнає факт отримання від позивача в борг 5000 доларів США та їх неповернення у визначений сторонами строк до 01 березня 2015 року. Разом з тим, не згоден із визначенням суми боргу за комерційним курсом, оскільки застосуванню підлягає офіційний курс Національного Банку України.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

01 грудня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг 5000 доларів США. Кошти зобовязався повернути до 01 березня 2015 року.

Факт укладення договору позики, його умов і фактичне отримання грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджений допустимим доказом, визначеним ч. 2 ст. 1047 ЦК України - розпискою боржника (а.с. 4).

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за вказаним договором позики, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання грошового зобовязання за договором позики на час звернення позивача до суду минув.

За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться у позивача.

Наведені обставини, в сукупності з відсутністю відповідних заперечень з боку відповідача, поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідач суму позики позивачці до цього часу не повернув.

Як зазначено у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач ОСОБА_3, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором.

Він, за ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Оскільки позика позивачем надавалася у доларах США, заборгованість підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Доводи позивача щодо необхідності визначення суми боргу у гривні за курсом комерційного банку («ПриватБанку») ґрунтуються на хибному тлумачення чинних правових норм та судом відхиляються.

Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 2126,4049 грн. за 100 доларів США.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем дорівнює 106320,24 грн. (5000 х 21,264049).

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати з оплати судового збору у, частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме у розмірі 1063,20 грн. (1% від задоволених судом вимог).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1:

-заборгованість за договором позики від 01 грудня 2014 року у розмірі 106320 гривень 24 копійки;

-судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1063 гривні 20 копійок;

усього стягнути 107383 (сто сім тисяч триста вісімдесят три) гривні 44 (сорок чотири) копійки.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :