Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про встановлення нікчемності заповіту за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила встановити нікчемність заповіту від 17 вересня 2013 року на ім'я ОСОБА_2

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_4, який за життя, 19 листопада 2011 року склав заповіт на її ім'я. Вказувала, що після смерті ОСОБА_4 вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, з листа нотаріуса від 6 травня 2014 року, їй стало відомо, що 17 вересня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт на ім'я свого сина - ОСОБА_2 Зазначала, що заповіт від 17 вересня 2013 року посвідчений секретарем Соколівської сільської ради Хмільницького району ОСОБА_3, є нікчемним, оскільки остання на час його складання перебувала у відпустці, а тому, посилаючись на ч.1 ст. 1257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844363/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, просила встановити нікчемність заповіту.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що секретар Соколівської сільської ради не мала повноважень на посвідчення заповіту, оскільки перебувала у відпустці. Крім того, позивач не надала доказів наявності у неї права на спадкування, що порушується оскаржуваним заповітом.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відсутні підстави вважати, що заповіт був посвідчений не уповноваженою особою, оскільки на період вчинення заповіту секретар сільської ради ОСОБА_3 хоч і перебувала у відпустці, проте рішенням органу місцевого самоврядування належні їй повноваження щодо вчинення нотаріальних дій не були покладені на іншу посадову особу в спосіб, передбачений законом.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1

За життя, 19 листопада 2011 року, ОСОБА_4 склав заповіт на ім'я ОСОБА_1

ОСОБА_1, яка є онукою ОСОБА_4, після смерті останнього звернулась до Хмільницької районної державної нотаріальної контори, де їй стало відомо про існування заповіту від 17 вересня 2013 року, посвідченого секретарем Соколівської сільської ради Хмільницького району ОСОБА_3, за яким ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1233 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1233> заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1244> право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Вимоги, щодо порядку посвідчення заповіту, встановлені ст. ст. 1251 <nau://ukr/435-15|st1251>-1252 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1252>.

За змістом ст. 1251 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1251>, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1257> нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений із порушенням вимоги щодо його форми та посвідчення.

Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 <nau://ukr/z1298-11> затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі - Порядок) та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України" <nau://ukr/z0256-94>, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 року за № 256/466 <nau://ukr/z0256-94>. Відповідно до ст. 13-1 Закону України "Про нотаріат" <nau://ukr/3425-12|st13-1> нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 Порядку перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат" <nau://ukr/3425-12|st37>.

Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Відповідно до Закону України "Про нотаріат" <nau://ukr/3425-12> посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Судом встановлено, що заповіт на ім'я ОСОБА_2 був посвідчений 17 вересня 2013 року секретарем Соколівської сільської ради Хмільницького району ОСОБА_3, якій розпорядженням голови Соколівської сільської ради Хмільницького району від 30 грудня 2011 року надано право на вчинення нотаріальних дій.

Однак, розпорядженням голови Соколівської сільської ради від 30 серпня 2013 року ОСОБА_3 надано щорічну відпустку, а виконання обов'язків секретаря сільської ради було покладено на головного бухгалтера ОСОБА_5 (а.с. 23).

Матеріали справи не містять рішення органу місцевого самоврядування, яким би обов'язок вчинення нотаріальних дій покладався на секретаря сільської ради ОСОБА_3

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, на вищевказане уваги не звернув, дав невірну оцінку доказам, не врахував, що ОСОБА_3, на час посвідчення заповіту 17 вересня 2013 року, перебувала у відпустці та не мала права посвідчувати заповіт, оскільки обов'язки секретаря сільської ради, у тому числі й право на вчинення нотаріальних дій, було надане ОСОБА_5 та дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

Крім того, є хибним висновок апеляційного суду про те, що позивач не довела наявності суб'єктивного права на спадкування, за захистом якого звернулась до суду.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 19 листопада 2011 року заповів ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

З 15 травня 2012 року і на теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією паспорта останньої.

17 вересня 2013 року складено заповіт на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2

Таким чином, апеляційний суд, переглядаючи справу, неповно встановив фактичні обставини справи, не визначився із характером правовідносин сторін та правовою нормою, яка підлягає до застосування при їх вирішенні, тобто ухвалив рішення з порушенням норм ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214, 303, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214>, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик