Справа №589/3418/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Стародубцева Л. О.
Номер провадження 22-ц/788/1919/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Шосткинське вище професійне училище» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Шосткинське вище професійне училище» про захист прав споживачів.

Судові витрати віднесені за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказують, зокрема, що умови спірного договору обмежують їх права як споживачів, він містить несправедливі умови, в ньому відсутні істотні (обов'язкові) умови договору на надання послуг, без погодження яких договір взагалі вважається неукладеним, тому його слід було визнати недійсним.

Посилаються на статус відповідача як навчального закладу та юридичної особи та на те, що будівля гуртожитку є державним майном, яке знаходиться на балансі училища, закріплене за ним на праві оперативного управління та перебуває в сфері управління Міністерства освіти України.

Спірний договір за своєю назвою є договором про надання послуг, сторонами якого, згідно ст. 901 ЦК України, повинні бути замовник та виконавець, а в договорі зазначено - наймодавець та наймач, що відповідає договору найму жилого приміщення.

Всупереч змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України, в договорі відсутні умова про його предмет, не вказані особи, які проживатимуть разом з наймачем, з чого складається житлове приміщення, його характеристика та інших допоміжних приміщень, їх укомплектованість, обладнання комунікаціями, телефоном та іншими мережами, відсутня ціна, не вказані тарифи і ціна. Умови договору обмежують права споживача та є несправедливими. З нього виключені права споживача, обов'язки відповідача на випадок невиконання умов договору, порядок перерахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, встановлені жорсткі обов'язки споживача. Крім того, не враховано, що в кімнаті, їм виділеній, зареєстрована інша особа.

Вважають, що спеціально обладнане приміщення для проживання, згідно Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 796, - це готель.

При підписанні спірного договору відповідач в особі його директора не ознайомив ОСОБА_3 зі своїм рішенням (яке повинно бути погоджене з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів) про створення відокремленого готелю в третьому під'їзді гуртожитку (де позивачі мешкають вже понад двадцять років), з переліком кімнат, які дійсно відремонтовані, відповідно обладнані, мають окремий санвузол та ванну кімнату. Їх кімнати, загальні місця користування (в тому числі туалет, душ з постійною холодною водою) не підпадають під поняття кімнат готельного типу. В занедбаному гуртожитку не проводився капітальний та поточний ремонт двадцять років.

Відповідач при підписанні спірного договору не ознайомив позивача і з сертифікатом відповідності або знаку відповідності на кімнату №19 гуртожитку як спеціально обладнане приміщення для тимчасового проживання.

Спірний договір надання спеціально обладнаних приміщень для тимчасового проживання, укладений між сторонами, суперечить статті 901 ЦК України «Договір про надання послуг», ст. 810 ЦК України «Договір найму житла», Договору найму житлового приміщення (ст.131 ЖК України та Положення про гуртожитки), ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

21 липня 2015 року позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 07 липня 2014 року Державний професійно - технічний навчальний заклад «Шосткинське вище професійне училище» уклав з ОСОБА_3 договір надання спеціально обладнаних приміщень для тимчасового проживання.

Підставою укладання вказаного договору є п 7.1 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 796 (надання спеціально облаштованих будинків і приміщень, що перебувають на балансі навчальних закладів, для тимчасового проживання).

Укладений договір не відповідає чинному законодавству України: вимогам ЖК України, Примірного положення про гуртожитки, іншим нормам житлового законодавства стосовно гуртожитків; умови договору порушують їх права як споживачів, а тому він підлягає визнанню недійсним.

Державний професійно - технічний навчальний заклад «Шосткинське вище професійне училище» є балансоутримувачем гуртожитку, яке знаходиться за адресою: Сумська область, м. Шостка, вул. Воронізька, буд. 38.

23 січня 1992 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в Шосткинське середнє міське професійно-технічне училище № 19. На підставі спільного рішення адміністрації ПТУ № 19, правонаступником якого в подальшому став Державний професійно-технічний навчальний заклад "Шосткинське вище професійне училище", та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку, який знаходиться за вказаною адресою, в лютому 1992 року ОСОБА_3 як працівнику училища був виданий спеціальний ордер, на підставі якого він та члени його сім'ї вселилися на надану їм жилу площу, а 01 березня 1992 року там прописалися.

Починаючи з дня вселення, вони постійно проживають за вказаною адресою, спершу мешкали на четвертому поверсі, з 13 лютого 1998 року - на п'ятому поверсі в кімнаті НОМЕР_1, а з 07 липня 2014 року - тимчасово на третьому поверсі в кімнаті НОМЕР_2.

Підставою для укладення договору найму житла у гуртожитку, незалежно від форми власності, є спеціальний ордер, який видається в порядку, передбаченому ст. 129 Житлового кодексу України, тому на підставі виданого їм спеціального ордеру між ними та ПТУ № 19 був укладений договір найму житла у вказаному гуртожитку на невизначений термін, оскільки відносини, що складаються між мешканцем гуртожитку і його володільцем, є договірними і відносяться до різновиду найму жилого приміщення.

Посилались на те, що, як випливає з назви спірного договору та його умов, він передбачає надання за плату спеціально облаштованих приміщень, що перебувають на балансі відповідача, для тимчасового проживання громадян.

Ті приміщення, де вони мешкають, не є спеціально облаштованими приміщеннями для тимчасового проживання громадян. Кімнати, в яких мешкає їх сім'я, перебувають у відособленому користуванні їх окремої сім'ї більше двадцяти років, тому вони не є тимчасовими мешканцями даного гуртожитку. На них розповсюджуються вимоги Примірного положення про гуртожитки та ЖК України щодо укладання договору найму жилого приміщення, а не вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 795.

Посилались на положення ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, згідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 -3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як на правову підставу визнання недійсним спірного договору посилались також на положення ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якими передбачені підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача, вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики, зазначивши, що перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами, визначений у ч. 3 ст. 18 Закону, відповідно до частини 4 зазначеної статті не є вичерпним.

Просили визнати договір надання спеціально обладнаних приміщень для тимчасового проживання, укладений 07 липня 2014 року між ОСОБА_3 та Державним професійно - технічним навчальним закладом «Шосткинське вище професійне училище» в особі його директора ОСОБА_6, недійсним з моменту його вчинення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі вселились у гуртожиток і користувались жилою площею в ньому з дотриманням встановленого порядку, на підставі рішення адміністрації навчального закладу, тривалий час там проживають і офіційно зареєстровані, а тому є постійними наймачами житла, що не оспорив і відповідач. Послідуюче укладення строкового договору оренди житла не позбавляє особу права користування житлом. Укладення оспорюваного договору, викликане аварійним станом 5-го поверху, відбулось за взаємною згодою сторін на добровільній основі відповідно до п. 7.1 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 796 (надання спеціально облаштованих будинків і приміщень, що перебувають на балансі навчальних закладів, для тимчасового проживання), і є тимчасовим, викликаним об'єктивними причинами, зокрема, необхідністю ремонту даху та 5-го поверху.

Позивачі отримують ті самі послуги, оплачують їх, а тому, з огляду на зазначене, суд зробив висновок про те, що ними не доведено недійсність оспорюваного ними договору з моменту його вчинення саме з підстав, зазначених у позовній заяві.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 січня 1992 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором в Шосткинське середнє міське професійно-технічне училище (ПТУ) №19, правонаступником якого, згідно статуту (а.с.51-63) став Державний професійно-технічний навчальний заклад «Шосткинське вище професійне училище», який є юридичною особою, підпорядковується Мміністерству освіти і науки України (а.с. 37-38).

Сторони не спростовують тієї обставини, що сім'я позивачів як сім'я працівника ПТУ-19 вселилась в гуртожиток училища по АДРЕСА_1 на підставі спільного рішення адміністрації училища і профспілкової організації про надання жилої площі в гуртожитку, балансоутримувачем якого є училище. Це підтвердив і відповідач в запереченні на позов (а.с. 30). Позивачі та їх неповнолітній тоді син були прописані з 1992 року у виділеній їм для проживання кімнаті НОМЕР_1 на 5-му поверсі гуртожитку, про що свідчать копії їх паспортів.

01 липня 1999 року між ОСОБА_3 як наймачем та Шосткинським ПТУ-19 як наймодавцем в особі директора ОСОБА_7 був укладений договір оренди житлового приміщення - кімнати НОМЕР_1 площею 27 кв. м в гуртожитку по АДРЕСА_1, згідно якого наймодавець зобов'язався оформити тимчасову прописку членів сім'ї наймача, надати послуги - загальний душ, туалет, загальну кухню. Договір був укладений до 31 грудня 1999 року, зазначено, що він вважається щорічно продовженим, якщо за один місяць до закінчення строку не надійде заяви однієї з сторін про відмову від цього договору чи його перегляд (а.с.69). Вказаний договір сторонами не оспорювався.

З паспорту позивача, отриманого ним 17 вересня 2008 року, вбачається, що він зареєстрований 31 березня 1998 року в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку. З паспорту позивачки, виданого 29 листопада 1996 року, вбачається, що вона 10 березня 2004 року була зареєстрована в кімнаті НОМЕР_1 до 10 березня 2007 року, а 6 квітня 2007 року була зареєстрована в тій же кімнаті без зазначення строку реєстрації (а.с. 4 - 8).

Наказом по ДПТНЗ «Шосткинське вище професійне училище» № 49-к від 06 жовтня 2006 року ОСОБА_3 звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 33, 37-38).

Постановою №30 від 05 вересня 2012 року т.в.о. головного державного санітарного лікаря м. Шостка ОСОБА_8 про застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства на підставі матеріалів санітарно-гігієнічного обстеження гуртожитку встановлено, що покрівля будівлі протікає, потребує капітального ремонту, санітарно-технічний стан приміщень п'ятого поверху незадовільний, що є порушенням ст. 20 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», та на підставі ст. 42 вказаного Закону тимчасово заборонено експлуатацію приміщень 5-го поверху гуртожитку училища з 5 вересня 2012 року до завершення робіт по ремонту покрівлі та проведення ремонту приміщень (а.с.19).

В серпні 2013 року позивачка зверталась до Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області з приводу сприяння в ремонті даху гуртожитку, на що отримала відповідь про те, що при перевірці звернення з опитування мешканців гуртожитку було встановлено, що мешканці звертались з приводу ремонту даху гуртожитку неодноразово протягом 2006-2013 років, роз'яснене право звернутися до суду (а.с.18).

23 серпня 2013 року комісія училища скала акт на предмет визначення санітарно-епідеміологічного стану житлової кімнати НОМЕР_1 на 5-му поверсі гуртожитку, в якому мешкає ОСОБА_4, виконання вимог договору на оренду приміщення з метою надання наступних рекомендацій заявнику та адміністрації училища. Під час перевірки встановлено, що сам факт проживання суперечить постанові про застосування адміністративно - запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства № 30 від 5 вересня 2012 року головного санітарного лікаря м. Шостка та наказу по училищу № 304 від 12 вересня 2013 року «Про заборону експлуатації п'ятого поверху гуртожитку», рекомендовано директору переселити сім'ю ОСОБА_4 з 5-го поверху гуртожитку на інший, а в разі відсутності можливості - розірвати договір на оренду житлового приміщення з ОСОБА_4 (а.с.70).

З наданої позивачці відповіді від 19 вересня 2013 року № 01-21/2075 виконавчого комітету Шосткинської міської ради вбачається, що вона зверталась з приводу незадовільних умов проживання в кімнаті, коридору та сходової клітини під'їзду гуртожитку, на що отримала відповідь про те, що гуртожиток не відноситься до комунальної власності і з цього питання слід звертатись до училища щодо виділення коштів на ремонт частини даху гуртожитку (а.с.34).

07 липня 2014 року між ДПТНЗ «Шосткинське вище професійне училище» як наймодавцем в особі директора ОСОБА_6 і ОСОБА_3 як наймачем був укладений договір надання спеціально обладнаних приміщень для тимчасового проживання, в якому зазначено, що він укладений на підставі п. 7.1 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 796.

У п. 1 договору зазначено, що наймодавець здає наймачу в тимчасове користування приміщення в гуртожитку - кімнату № 19 і прилеглі до неї місця загального користування загальною площею 44,67 кв. м, в тому числі жилою площею 26 кв. м.

В п. 1.2 вказаного договору зазначені складові, з яких складається сума орендної плати за місяць.

П. п. 2.1 - 2.4 зобов'язують наймодавця забезпечити дотримання та виконання Положення про учнівський гуртожиток ДПТНЗ «Шосткинське ВПУ» та умов цього договору, надати відповідне приміщення для проживання, послуги загального користування (душ, туалет, кухню), оформити тимчасову реєстрацію наймача та членів його родини.

Розділ Ш договору встановлює обов'язки наймача, а згідно п. п. 5.2, 5.3 розділу У - цей договір діє до 31 грудня 2014 року і вважається щорічно продовженим, якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору від однієї з сторін не надійде заяви про відмову від теперішнього договору або заяви про перегляд умов договору; договір підлягає достроковому односторонньому розірванню у випадку невиконання будь-якою стороною хоча б одного з перерахованих вище пунктів (а.с.10).

Згідно п. п. 2.2 статуту, ДПТНЗ «Шосткинське вище професійне училище» є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, штампи, печатки зі своїм найменуванням та має право укладати цивільно-правові угоди (а.с.53).

Училище - відповідач 28 серпня 2014 року повідомило позивачці про відсутність підстав для списання боргу та про перерахунок комунальних послуг, про те, що учасником договорів щодо найму приміщення в гуртожитку є її чоловік ОСОБА_3 (а.с.68).

Згідно листа Міністерства освіти і науки України від 04 лютого 2015 року, майно, яке знаходиться на балансі вказаного навчального закладу, до переліку якого входить і гуртожиток за вказаною адресою площею 6 975 кв. м, є державною власністю, перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України та закріплено за ДПТНЗ «Шосткинське вище професійне училище» (а.с.35).

Згідно ст. ст. 127 - 131 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами.

Згідно ст. 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.

Вимагаючи визнання договору недійсним, позивачі як на правову підставу посилались на ч. 1 ст. 215, ч. ч. 1,2 ст. 203 ЦК України, згідно яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що з 1999 року сторони добровільно уклали договір оренди житла, укладення спірного договору було викликане необхідністю здійснення ремонту на 5-му поверсі гуртожитку та тим, що позивач звільнився з училища в 2006 році, а п. 7.1 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 796, передбачає, що у сфері житлово-комунальних послуг відповідач як навчальний заклад може надавати послуги по наданню спеціально облаштованих будинків і приміщень, що перебувають на балансі навчальних закладів, для тимчасового проживання.

Відповідно до вказаного Переліку, спеціально облаштовані будинки і приміщення - це будинки і приміщення, що перебувають у належному технічному та санітарно-гігієнічному стані і в яких створено належні умови для проживання та відпочинку.

Доказів тому, що займане позивачами приміщення станом на час укладення спірного договору не є спеціально облаштованим для проживання, позивачі не надали.

Враховуючи, що гуртожиток відноситься до державного відомчого фонду, оскільки перебуває у віданні Міністерства освіти та науки України, укладення спірного договору не суперечить вимогам закону та узгоджується з п. 7.1 вищезазначеного Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, дотримуватись якого є обов'язком відповідача як закладу освіти та юридичної особи.

Позивачі, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилались на те, до особливостей договору найму житла у гуртожитку можна віднести те, що права і обов'язки сторін договору найму житла в гуртожитку визначені Примірним положенням про гуртожитки та положеннями про окремі види гуртожитків.

Укладення оспорюваного договору узгоджується з Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим Постановою Ради Міністрів України від 3 червня 1986 року № 208, яке діяло на момент його укладення і яке втратило чинність в зв'язку з затвердженням наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, Положення про гуртожитки зареєстроване в Міністерстві юстиції України 3 липня 2015 року № 778/27223. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2015 року № 582 визнана такою, що втратила чинність, Постанова Ради Міністрів України від 3 червня 1986 року № 208, якою затверджене Примірне положення про гуртожитки.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачі, всупереч вимогам процесуального права, не надали доказів недійсності оспорюваного ними договору з підстав, на які вони посилались в позовній заяві.

Рішення суду відповідає принципу диспозитивності, встановленому ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Посилаючись на положення нормативних актів, які регламентують правовий статус такого виду житла як гуртожиток, позивачі не зазначили в позові та не надали доказів тому, яким чином вказані положення свідчать про недійсність оспорюваного ними договору, який, як випливає з його умов, передбачає надання за плату спеціально облаштованих приміщень, що перебувають на балансі відповідача, для тимчасового проживання громадян.

Стверджуючи про те, що приміщення, де вони мешкають, не є спеціально облаштованими приміщеннями для тимчасового проживання громадян, і кімнати, в яких мешкає їх сім'я, перебувають у їх відособленому користуванні більше двадцяти років, а тому вони не є тимчасовими мешканцями даного гуртожитку, позивачі, на вірне переконання суду, не довели, відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вимог позову щодо недійсності оспорюваного ними договору з зазначених ними в позовній заяві підстав.

Посилання позивачів на те, що укладений між сторонами договір не містить його істотних умов, також не спростовують висновків суду, оскільки з позовної заяви не вбачається, що проживання їх в гуртожитку супроводжується ненаданням послуг в обсязі, характерному для гуртожитку, що могло б, крім того, слугувати не для визнання договору недійсним, а для його розірвання.

Як на правову підставу визнання недійсним спірного договору позивачі посилались також на положення ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якими передбачені підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача, вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Позивачі не спростували тієї обставини, що вони на підставі оспорюваного ними договору поселились в зазначену в ньому кімнату, отримують житлово-комунальні послуги від відповідача, оплачують їх.

Позивачі не довели, в чому полягає здійснення відповідачем як навчальним закладом нечесної підприємницької практики та що їх права як споживачів його послуг порушені, вони посилаються лише на зміст договору, не зазначивши, які конкретно негативні для них наслідки, з врахуванням змісту договору, потягло його укладення, чи дійсно вони настали на час виникнення спірних правовідносин.

В апеляційній скарзі позивачі посилаються на обставини, якими не обґрунтовувались позовні вимоги і які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому висновок суду з врахуванням предмету позовних вимог щодо відсутності підстав для визнання договору недійсним є законним та обгрунтованим.

Позивачі не навели у апеляційній скарзі фактів, які б підтвердили необґрунтованість рішення суду, спростували б його висновки.

Підстави для задоволення скарги та зміни чи скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -