Ухвала

іменем україни

26 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Вижницької районної державної адміністрації, про виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,00 кв. м, житловою площею 18,50 кв. м, шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк». Після ухвалення цього рішення позивачем було надіслано відповідачам письмове повідомлення-вимогу про звільнення квартири. Оскільки дану вимогу позивача не було виконано відповідачами добровільно, тому позивач просив виселити відповідачів із вказаної квартири та вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2014 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з безпідставності зазначених позовних вимог.

Правильним є висновок суду про застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Враховуючи, що вищевказана квартира загальною площею 41,00 кв. м, житловою площею 18,50 кв. м є єдиним місцем проживання відповідачів, відомості про наявність у відповідачів іншого нерухомого житлового майна відсутні, вказана квартира є предметом іпотеки на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, наданим в іноземній валюті, то правильним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні указаного позову.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а також відповідають основному принципу здійснення судочинства - справедливості.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що названий закон встановлює, що протягом його дії не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, це свідчить про те, що власник не може бути примусово позбавлений не тільки права власності, а й права користування, як складової права власності на таке майно.

Таким чином, під час дії зазначеного вище закону не може відбуватися як звернення стягнення на предмет іпотеки, так і примусове виселення мешканців з квартири.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 09 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун