АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3088/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2074/К/15 суддя Бабаніна В.А.
Категорія № 27 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживачів, розірвання договору, визнання дій неправомірними та стягнення суми банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») про захист прав споживачів, розірвання договору, визнання дій неправомірними та стягнення суми банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо неповернення їй грошових коштів за Договором-заявою № 305835/30987/7-14 про банківський строковий вклад; розірвати вказаний договір; сягнути з відповідача на її користь 1981,00 дол. США заборгованості та нараховані проценти за вказаним договором; стягнути 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; а також покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що 24 вересня 2014 року між нею та банком в особі начальника відділення № 6 Криворізької філії Гриценко Л.О., що діє на підставі Положення про філію та Довіреності № 1439 від 11.09.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., було укладеного публічний Договір - заява №305835/30987/1-14, про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців у іноземній валюті.

Відповідно до умов договору позивачка передала банку грошові кошти в розмірі 870,00 (вісімсот сімдесят доларів США 00 центів) з датою повернення до 24 квітня 2015 року зі сплатою 11,10% річних згідно п. 2 Договору за час користування коштами.

Після закінчення строку дії договору, позивачка звернулася до банку з вимогою про повернення їй коштів, однак суму вкладу та відсотків позивачка до сих пір не отримала. Банком було надано виписку особового рахунку позивачки за період з 24.09.2014 року по 05.05.2015 року, остаточна сума вкладу становить - 1 981, 00 США, що в гривневому еквіваленті становить - 44 476 грн. 68 коп.

Вказаними неправомірними діями відповідача, ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, оскільки вона зазнала душевного болю та страждань, змушена була звертатися до лікарів за допомогою, відбулось приниження честі та гідності, було порушено право власності на користування майном. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором №305835/30987/1-14, про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 24 вересня 2014 року у загальному розмірі 1981, 00 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить - 44 476 грн. 68 коп. (сорок чотири тисячі чотириста сімдесят шість грн. 68 коп.)

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту дослідження обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо своєчасного надсилання на адресу банку ухвали суду про відкриття провадження у справі та виклик до суду, наслідок чого відповідач був позбавлений можливості захищати свої інтереси, приймати участь у розгляді справи та надавати докази, заперечувати проти позову. Також, представник позивача зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на момент закінчення терміну дії депозитного договору діяла постанова Правління НБУ № 100 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», згідно положень якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. При цьому на момент ухвалення судом рішення діяла постанова НБУ № 354, якою встановлено аналогічні обмеження щодо розміру грошових коштів в іноземній валюті. Які можуть бути видані поточних або депозитних рахунків клієнтів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву від 24 вересня 2014 року №305835/30987/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком з 24 вересня 2014 року по 24 квітня 2015 року в сумі 870,00 доларів США під проценти за ставкою 11,10 % річних (а.с.7).

Додатково позивачкою було внесено кошти на зазначений депозитний договір всього на 1781,00 дол. США. Факт проведення операцій вкладу підтверджується квитанціями №131867 від 24 вересня 2014 року, №173485 від 20 листопада 2014 року, №179099 від 28 листопада 2014 року, №209483 від 24 грудня 2014 року №211146 від 25 грудня 2014 року (а.с.9-14).

24.04.2015 року, тобто в день закінчення строку дії договору, позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою про повернення грошового вкладу за договором-заявою №305835/30987/7-14 про банківський строковий вклад «Стандарт» до Начальника відділення № 6 Криворізької філії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.8).

Проте, на момент подачі даного позову до суду відповідачем не виконано умови депозитного договору та не повернуто кошти ОСОБА_1, а також не сплачено передбачені договором проценти.

Задовольняючи позовні вимоги в частині суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.

Договір у силу ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Характер правовідносин сторін такий, що клієнт передає банку суму грошей, які є об'єктом права власності, та кореспондує банку право можливості користування ними для отримання певної вигоди на ринку фінансових послуг. Одночасно банк приймає на себе зобов'язання зберігати суму коштів та повернути вкладнику еквівалентну їх суму за умовами договору.

За змістом ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Це означає, що воно за будь-яких умов повинно бути захищено, крім випадків коли таке право допускається звуженню, що обґрунтовано законом.

Таким чином, ОСОБА_1, звернувшись до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення грошових коштів залучених банком на підставі договору банківського вкладу від 24 вересня 2014 року №305835/30987/7-14, діяла у відповідності до вищезазначених положень Цивільного кодексу України, та відповідач був зобов'язаний повернути кошти та нараховані відсотки за вкладом.

Доводи апеляційної скарги щодо існування постанов НБУ України щодо обмеження видачі (отримання) розміру готівкових коштів до 15000,00 грн. на добу, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності ОСОБА_1, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, на думку колегії суддів, посилання на обмеження видачі готівкових коштів п'ятнадцятьма тисячами грн. на добу, є безпідставним оскільки дане обмеження діє лише в обсязі 15000,00 грн. на добу, а не відмови у видачі вкладів в повному обсязі.

Доводи апелянта щодо віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, під час якої задоволення вимог вкладників та інших кредиторів та примусове стягнення коштів та майна банку не здійснюється на підставі п.п.1,2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів не приймає до уваги виходячи з такого.

Як вбачається з наданих відповідачем додаткових пояснень до апеляційної скарги, тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено з 17.09.2015 року. Також з матеріалів справи вбачається, що з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 06.05.2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в банку. При цьому оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції також до запровадження тимчасової адміністрації, а саме 06 липня 2015 року. Крім того, як зазначалось вище, депозитний договір сторонами укладено на строк до 24 квітня 2015 року, в цей же день позивачем було надано відповідачеві заяву про небажання лонгувати строк дії договору та повернення їй коштів за депозитом, тож ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язаний був саме 24.04.2015 року виплатити ОСОБА_1 суму вкладу та нараховані відсотки.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу відхилити, як необґрунтовану, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: