У Х В А Л А

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Комінтернівська селищна рада Комінтернівського району Одеської області, про відновлення права на користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи : Комінтернівська селищна рада Комінтернівського району Одеської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинно збудованих споруд та поновлення меж земельної ділянки,

встановила:

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_5 земельною ділянкою АДРЕСА_1, яка передана їй у користування.

У решті позову відмовлено.

У позові ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року скасовано, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2014 року залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду касаційної інстанції та залишити в силі рішення апеляційного суду з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 107, 152 ЗК України, статей 20, 22 ЗК УРСР.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції виходив із того, що апеляційний суд дійшов помилково висновку про відсутність підстав для зобов'язання ОСОБА_4 як суміжного землекористувача не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 площею 840 кв.м., переданою їй у власність на підставі рішення Комінтернівської селищної ради народних депутатів від 27 листопада 1997 року № 130. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов'язання ОСОБА_4 як суміжного землекористувача не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 площею 840 кв.м. у зв'язку з невідповідністю її фактичних розмірів розмірам, зазначених у рішенні про передачу земельної ділянки у власність, та з метою усунення таких розбіжностей.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що наданими суду доказами не підтверджується відповідність земельних ділянок, якими фактично користуються сторони, земельними ділянками, які виділялись їм згідно правовстановлюючих документів, існують розбіжності як у розмірах, так і в конфігураціях земельних ділянок, встановлених при обмірюванні експертами, комісійному обмірі селищної ради з розмірами та конфігураціями проектної документації, а також те, що не проводилась геодезична зйомка спірних земельних ділянок з прив'язкою всіх наддвірних будівель та споруд з усіма габаритними розмірами та координатами теодолітних ходів та відсутні дані земельно-кадастрової документації, які у відповідності до вимог статті 107 ЗК України, є основою для відновлення меж, а тому в позові необхідно відмовити.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2012 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що відповідними органами місцевого самоврядування не розроблявся та не затверджувався проект прибудинкової території багатоквартирного будинку, який є основою для визначення меж земельних ділянок на території існуючої забудови, спірна земельна ділянка не передавалася в користування відповідними органами місцевого самоврядування, не розроблялась в установленому законом порядку відповідна землевпорядна документація і не встановлювалися межі земельної ділянки в натурі. Належних та допустимих доказів про те, які саме перешкоди чинить ОСОБА_4 позивачам у користуванні належною їм власністю матеріали справи не містять.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2014 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що позивач не довела наявність обставин, якими обґрунтовувала свої доводи щодо порушення ОСОБА_6 її прав, та прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що без вирішення питання про узгодження меж земельних ділянок сторін, неможливо встановити, ким із користувачів порушено межі. Сам по собі факт встановлення відповідачем огорожі без погодження з позивачем, не свідчить про порушення прав останньої.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2010 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що оскільки землевпорядними організаціями не було встановлено меж спірної земельної ділянки в натурі і не одержано користувачем акта на право тимчасового чи постійного користування, тому встановлення порядку користування земельною ділянкою у даному випадку є порушенням статті 22 ЗК України.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Комінтернівська селищна рада Комінтернівського району Одеської області, про відновлення права на користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи : Комінтернівська селищна рада Комінтернівського району Одеської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинно збудованих споруд та поновлення меж земельної ділянки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема