У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Царичанського районного суду Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Царичанського районного суду Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що він з 11 квітня 2010 року по 01 листопада 2013 року незаконно перебував під вартою, у зв'язку з чим втратив свій заробіток та зазнав моральної шкоди, тому просив стягнути з відповідачів втрачений ним заробіток у розмірі 44 526 грн та 1 000 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 суму грошової компенсації матеріальної шкоди у розмірі 52 374 грн та моральної шкоди у розмірі 52 375 грн, всього стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби на користь ОСОБА_4 104 748 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року в частині позову ОСОБА_4 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Царичанського районного суду Дніпропетровської області про відшкодування майнової шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2014 року в частині позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Статтею 342 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що, оскільки розмір завданої позивачу майнової шкоди визначає відповідний орган, визначений ч. 1 ст. 12 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та п. 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, позивач до відповідних правоохоронних органів, які закрили справу, або до Царичанського районного суду Дніпропетровської області за визначенням розміру майнової шкоди не звертався, то в суду першої інстанції не було підстав для відкриття провадження у справі в цій частині, а помилково відкривши провадження в цій частині, він повинен був таке провадження у справі закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.