Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/78/15-ц

номер провадження 2/695/302/15

02 листопада 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді М.В. Матвієнко

при секретарі Н.Г. Біленко

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі із 14.06.1997р. по 15.01.2015р. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5,Є ІНФОРМАЦІЯ_1

18 грудня 2008р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований на імя ОСОБА_3

23.05.2015р. вищевказаний автомобіль був перереєстрований на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 460758, виданої ТОВ «СіДіЖі Трейд» на батька ОСОБА_3 ОСОБА_4 та був виданий тимчасовий реєстраційний талон ДАР № 516445, який 05.09.2014р. замінено на свідоцтво про реєстрацію СХХ № 382167 на імя ОСОБА_4

Шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично були припинені з кінця березня 2014 року. Позивач ОСОБА_2, дізнавшись про переоформлення автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 на імя батька ОСОБА_3І звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя. ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину. ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним. Зазначені зустрічні позови ухвалами суду обєднані із первісним позовом в одне провадження.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не визнали, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідач ОСОБА_3 з метою уникнення розподілу їх спільного майна (автомобіля) уклав фіктивний договір із своїм батьком ОСОБА_4, внаслідок якого був переоформлений автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 без передачі будь-яких коштів ОСОБА_4 ОСОБА_3 Крім того, зазначеним автомобілем постійно користується ОСОБА_3, а не його батько ОСОБА_4 Позивач також не отримувала коштів в сумі 65 000 грн. та ці кошти не використовувалися в інтересах сімї, так як їх фактично не було, а тому у неї відсутні будь-які зобовязання, щодо повернення грошових коштів ОСОБА_4 Вона також вважає, що будь-які підстави відсутні для визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, оскільки вона, як співвласник спірного автомобіля не давала як письмової так і усної згоди на відчуження автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя та цей автомобіль був переоформлений ОСОБА_3 на свого батька в період, коли їхня сімя фактично вже не існувала, але вони ще перебували у зареєстрованому шлюбі. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона просить відмовити. Позивач ОСОБА_2, в обґрунтування заявленого позову пояснила, що їхня сімя із ОСОБА_3 існувала із червня 1997 р. по кінець березня 2014р., а шлюб був розірваний за рішенням суду 15.01.2015р. В грудні 2008р. вони із ОСОБА_3 за їхні спільні кошти та кошти її матері ОСОБА_6 придбали автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, який був оформлений на імя відповідача ОСОБА_3 Про переоформлення автомобіля ОСОБА_3 на батька ОСОБА_4 вона дізналася в листопаді 2014р. Цей договір купівлі-продажу вона вважає, що є фіктивним та укладеним лише з метою уникнення ОСОБА_3 поділу спільного сумісного їх майна, а саме автомобіля, і не був направлений на реальне його відчуження та не були отримані ОСОБА_3 від батька будь-які кошти за продаж автомобіля та ОСОБА_3 продовжує на даний час користуватися цим автомобілем. Вона на продаж (переоформлення) їхнього автомобіля згоди в письмовій формі не надавала, як не було її усної згоди на відчуження автомобіля, грошей також вона не отримувала. Автомобіль не відчужувався в інтересах сімї, спільного в неї бюджету із ОСОБА_3, починаючи із квітня 2014р. не було. Просить визнати недійсним правочин, а саме договір купівлі-продажу автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що оформлений довідкою-рахунком серії ВІА № 460758 від 23.05.2014р. та укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без застосування наслідків недійсності правочину. Просить визнати автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 їхньою із ОСОБА_3 спільною сумісною власністю подружжя та стягнути із відповідача на її користь компенсацію вартості ? частини від вартості автомобіля, що складає 107 550 грн.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, тим самим проігнорували ухвали суду від 20.05.2015р. про дачу особистих пояснень. Від отримання судових повісток відмовлялися, внаслідок чого рекомендовані листи поверталися до суду по закінченню терміну зберігання.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 був відчужений сторонами під час шлюбу, на що була усна згода позивача ОСОБА_2, отримані від реалізації кошти в сумі 130 000 грн. вони використали в інтересах сімї, це було їхнє спільне рішення, так як на той час ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі. Крім того, він пояснив, що на відчуження автомобіля не є обовязковою згода іншого із подружжя в письмовій формі, була усна згода позивача ОСОБА_2 Даний правочин не підлягає обовязковій державній реєстрації та нотаріальному посвідченню, а тому він вважає, що цей правочин є дійсним. У задоволенні позову ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 просить відмовити та задовольнити зустрічний позов визнати правочин дійсним.

Представник відповідача ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_8 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнав повністю та підтримав зустрічний позов ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності правочину та просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 65 000 грн. Детальних обґрунтувань зустрічного позову та заперечень щодо первісного позову не надав в судовому засіданні внаслідок неявок в судове засідання та відмови від отримання судових повісток, які поверталися до суду по закінченню терміну зберігання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що позивач ОСОБА_2 є її дочкою. У 2008р. на придбання автомобіля вона дала кошти в сумі 30 000 грн. В кінці березня 2014р. ОСОБА_2 їй повідомила, що вона не може більше спільно жити із ОСОБА_3 та що сімї в них фактично вже немає. Вона також говорила ОСОБА_3, що будуть ділити автомобіль. Із серпня 2014р. ОСОБА_2 проживає у її квартирі по вул. Шевченка в м. Золотоноша. ОСОБА_3 обманним шляхом переоформив автомобіль на свого батька, про що її дочка дізналася у листопаді 2014р. Будь-яких коштів за автомобіль ОСОБА_3 не надав ОСОБА_2 Номерні знаки на автомобіль при його переоформленні на батька не були змінені та цим автомобілем постійно і на даний час користується ОСОБА_3, а не його батько.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, свідка, проаналізувавши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а зустрічні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до задоволення не підлягають виходячи із наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частина 5 ст. 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Із облікової картки приватного транспортного засобу від 18.12.2008р. вбачається, що первинна реєстрація автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 була здійснена на імя ОСОБА_3 із правом керування ОСОБА_2 (а.с. 21).

Із облікової картки № 40223267 від 23.05.2014р. на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 вбачається, що даний автомобіль перереєстрований на підставі довідки рахунку серії ВІА № 460758, виданої ТОВ «СіДі Трейд» на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та виданий тимчасовий толон ДАР № 516445 (а.с. 22-23).

Із довідки-рахунку серії ВІА № 460758 від 23.05.2014р. слідує, що вартість автомобіля становить 130 000 грн. та що розрахунок за автомобіль безпосередньо проводиться між продавцем і покупцем (а.с. 24).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та їх представники відповідно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні не надали письмових доказів, які б стверджували фактичну передачу коштів від покупця до продавця, тобто сторонами не вчинено реальних дій, які б свідчили про виконання такого правочину, а саме договору купівлі-продажу автомобіля. Крім того, позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що після переоформлення їхнього спільного автомобіля ОСОБА_3 продовжує ним користуватися, постійно керує цим автомобілем, тобто продовжує ним володіти.

Зазначену обставину в судовому засіданні не заперечував представник ОСОБА_3 ОСОБА_7

Таким чином, суд приходить до висновку, що у сторін правочину продавця ОСОБА_3 та покупця ОСОБА_4 умисел реально не був спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків щодо автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, який фактично не був переданий покупцю ОСОБА_4, а тому такий правочин (договір купівлі-продажу автомобіля) суд визнає фіктивним та, як наслідок його фіктивності, - такий правочин є недійсним.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де зазначено, що якщо сторонами правочину не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину (фіктивного), суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

За цих обставин, суд не застосовує наслідків недійсності правочину, передбачених законом.

Суд вважає, що за вищенаведених обставин, є недоведеними позовні вимоги за зустрічними позовами ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності правочину, а саме стягнення із ОСОБА_2 половини вартості автомобіля відповідно до довідки-рахунку від 23.05.2014р. в сумі 65 000 грн. на користь ОСОБА_4, так і вимоги щодо визнання правочину (договору купівлі-продажу автомобіля) дійсним, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставнини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 65 СК України, де частиною першою передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частинами 2, 3, 4 ст. 65 СК України урегульовано порядок укладення договорів подружжям щодо спільного сумісного їх майна.

Частина 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбними договором.

Із розяснень, що містить п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України" № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Пунктом 30 цієї Постанови передбачено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження проти волі іншого із подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі.

У судовому засіданні встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений 14.06.1997р., що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І.СР № 098403 та був розірваний згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду від 15.01.2015р. 18.12.2008р. сторонами був придбаний автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований на імя ОСОБА_3 із правом керування ОСОБА_2, що стверджується даними про реєстрацію автомобіля відповідно до облікової картки приватного транспортного засобу. Як встановлено в судовому засіданні, даний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя та кошти матері ОСОБА_2 ОСОБА_6

Суд, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому подружжя повинно було розпорядитися цим майном за взаємною згодою, яка повинна бути подана в письмовій формі, оскільки автомобіль є цінною річчю.

Представниками відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні не спростовані доводи позивача ОСОБА_2 будь-якими доказами в тім числі і письмовими, в частині того, що відчуження (переоформлення) автомобіля відбулося за її згоди як співвласника в спільній сумісній власності подружжя чи таке відчуження було здійснено в інтересах сімї чи використані кошти за це майно в інтересах сімї.

На думку суду, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений фіктивний правочин щодо відчуження автомобіля за домовленістю між ними, з метою позбавлення ОСОБА_2 права на ? частину цього автомобіля, як частки в спільній сумісній власності подружжя.

Суд визнає автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 майном спільної сумісної власності подружжя та за вимогою ОСОБА_2 стягує із ОСОБА_3 на її користь компенсацію вартості ? частини автомобіля, що відповідно до висновку ПП «Ажіо» від 30.12.2014р. становить 107 550 грн.

Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_2 суд не стягує із відповідачів, оскільки позивач не наполягала на їх відшкодуванні.

Керуючись ст. ст. 60, 88, 151, 154, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 202,203, 215, 216, 369 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України" № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним правочин, а саме договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_1, 2008 р.в., білого кольору, хетчбек-В, обємом двигуна 1 800 см. куб., модель LANCER 1.8., кузов № НОМЕР_2, що оформлений довідкою-рахунком № ВІА460758 від 23.05.2014р., що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без застосування наслідків недійсності правочину.

Визнати автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_1, 2008 р.в., білого кольору, хетчбек-В, обємом двигуна1 800 см. куб., модель LANCER 1.8., кузов № НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості ? частки автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_1, 2008р.в., що складає 107 550 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину відмовити внаслідок його недоведеності.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним відмовити внаслідок його недоведеності.

Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 19.01.2015р. скасувати з моменту вступу рішення в законну силу.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя М. В. Матвієнко

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2015 року.