Справа № 461/1953/14 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/4027/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Ясиновської Я.М.

та з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про вселення у квартиру та усунення перешкод у користуванні квартирою, -

встановила:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов»язано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 В апеляційній скарзі просить рішення скасувати, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що судом застосовано не передбачений законом спосіб захисту цивільного права. Позивачка забезпечена житлом і проживає за адресою АДРЕСА_2. Позивачка не виконувала обов»язок утримання майна, що перебуває у спільній власності. Вселення є неналежним способом захисту, оскільки таке неможливе з огляду на те, що спірна квартира складається з трьох прохідних кімнат, в яких проживає відповідачка з сім»єю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Право на житло є одним з найважливіших соціально-економічних прав громадян. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і рішення суду.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на підставі договору дарування від 27.12.2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у рівних частинах (а.с.6). Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 65,1 кв.м., кухні, загальною площею 99 кв.м. У квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_6, їхні неповнолітні діти ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с.14).

Судом також установлено, що розділити квартиру АДРЕСА_1 на дві окремі квартири та виділити в натурі частку ?, яка належить ОСОБА_4 у даній квартирі неможливо, що стверджується висновком № 4710 будівельно-технічної експертизи від 19.01.2015 року наданим судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експерти з (а.с.72-75).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 15, 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд вірно виходив із встановленого факту неможливості доступу позивача до спірної квартири. При цьому суд прийшов до обгрунтованого висновку, оскільки право позивача як співвласника спірної квартири є порушеним, таке підлягає захисту.

Доводи апеляційної скарги про наявність у позивачки іншого житла не є підставою для обмеження її права користування належною їй на праві власності ? частиною спірної квартири.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.1 , 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Л.Б.Струс

Н.Л.Шумська