Справа № 204/5841/15-ц
Провадження № 2-з/204/144/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Черкез Д.Л., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2015 року до суду надійшла заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ознайомившись зі змістом заяви про забезпечення позову суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Також вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову, але в заяві вони відсутні, як і будь-які докази необхідності забезпечення позову, що унеможливлює накладення арешту на зазначену нерухомість.

Згідно в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач не надав суду будь-яких відомостей про те, що нерухоме майно, а саме: квартира, розташована за адресою - м. Дніпропетровськ, вул. Богданова, б. 1, кв. 72, на яке він просить накласти арешт в якості забезпечення позову, належить на праві приватної власності ОСОБА_2. Крім того, заявником не надано відомості щодо вартості зазначеного нерухомого майна, що позбавляє суд можливості вирішити питання про відповідність та співмірність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено перед судом необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника, а тому у заяві про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Л. Черкез