Справа № 337/2577/15-ц
Провадження № 2/334/1176/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Ширіної С.А.,

при секретарі - Коваленко В.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, 3-тя особа житлово-будівельний кооператив «Будівельник-12» про визнання права власності на 1/2 частину квартири та гаражу у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказує, що є сином ОСОБА_8 Степанівни, яка померла 28 вересня 1998 року.

Після смерті ОСОБА_8, відкрилася спадщина у 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини гаражу № 319 по вул.. Сапожнікова, 3-а в м. Запоріжжі, кооператив «Дніпро».

Вказане спадкове майно було придбано ОСОБА_8 під час шлюбу з ОСОБА_9, його батьком. Пай за квартиру АДРЕСА_2 був сплачений батьками повністю, до смерті матері. Гараж № 319 по вул.. Сапожнікова у м. Запоріжжі, був придбаний батьками за договором № 7 від 06 лютого 1990 року.

За життя батьків частки співвласників визначені не були, також майна подружжя поділено не було.

За життя ОСОБА_8 заповіту не залишила. Особи, які могли б претендувати на обов»язкову частку спадщини, відсутні.

Позивач є спадкоємцем першої чарги після смерті ОСОБА_8 Відповідач, ОСОБА_4 є також сином ОСОБА_8 і спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 Відповідач, спадщину що відкрилася після смерті ОСОБА_8 не прийняв, з заявою до нотаріальної контори, в установлений законом строк про прийняття спадщини, не звертався.

Також позивач зазначає, що до ст.ст. 548,549 ЦК УРСР він прийняв спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. З дня смерті матері він користується гаражем № 319 по вул.. Сапожнікова в м. Запоріжжі, несе витрати, пов»язані з його утриманням.

07 вересня 2014 року, помер його батько ОСОБА_9, який перебував у шлюбі з ОСОБА_5

Враховуючи ту обставину, що спадкове майно було зареєстровано на батька, вважає, щ о за ним слід визнати право на спадщину у судовому засіданні.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на 1/2 частину гаражу № 319 розташованого по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 померлої 28.09.1998 року.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги і просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали на підставі письмових заперечень та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи : житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-12» у судове засідання не з'явився, надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Оскільки правовідносини виникли на час дії Цивільного кодексу України у редакції 1963 року, то при вирішенні справи суд керується нормами саме цього закону.

Відповідно до ст. 549 ЦК України строк для прийняття спадщини складає 6 місяців. В цей період спадкоємець або фактично вступає в управління або володіння спадковим майном, або звертається до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження І-УР № 853027 від 12.09.1959 року, 12.09.1959 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ІІ- ЩЗ № 013542 від 19.01.1961 року виданого консульським відділом посольства СРСР в ГДР 20.12.1960 року народився ОСОБА_11 батьками якого записані ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ІІ- ЩЗ № 070707 від 13.12.1968 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану при 4 управлінні комендатури Радянських військ 20.12.1960 року народився ОСОБА_11 батьками якого записані ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Відповідно до довідки відділу РАЦС Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя від 12.10.2004 року, ОСОБА_11 10.02.2001 року уклав шлюб з ОСОБА_12 та прізвище його після реєстрації одруження зазначено ОСОБА_13.

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища імені, по батькові ОСОБА_13 20.02.2003 року, перемінив прізвище на ОСОБА_1 про що зроблено запис № 4 в книзі реєстрації актів про переміну прізвища імені, по батькові в Відділі РАЦС Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя.

Згідно копії довідки житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-12» від 20.08.1993 року, ОСОБА_9 є членом ЖБК «Будівельник-12» та йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3. Вартість квартири в розмірі 6354 крб. сплачена в повному обсязі в січні 1985 році.

Згідно копії реєстраційного посвідчення Запорізького бюро технічної інвентаризації №35722 від 10.11.1993 року квартира АДРЕСА_3 на праві приватної власності, належала ОСОБА_9.

Відповідно до діючого законодавства на той час, а саме ст.ст.15, 16 Закону України „Про власність 1991р. член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває право власності на цю квартиру; майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_9 повністю виплатив пайовий внесок за квартиру, він набув право власності на цю квартиру, але, враховуючи, що пайовий внесок сплачений в період шлюбу з ОСОБА_8, то квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, що діяв на час придбання спадкового майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України, 1992 р. у випадку розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними.

28.09.1998 року, померла ОСОБА_8 і після її смерті відкрилася спадщина на частину вказаної квартири.

Відповідно до ст. 524 ЦК України спадкування здійснюється на підставі закону і за заповітом.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 заповіту не залишала, тому спадкування здійснюється за законом.

Згідно ст. 529 ЦК України при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги у рівних частках є діти, один з подружжя, батьки померлого.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 був чоловік - ОСОБА_9, який був постійно зареєстрованим і проживав у вказаній квартирі як за життя ОСОБА_8, так залишився бути там зареєстрованим та проживати і після її смерті та її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Відповідно до довідки № 192 ЖБК «Будівельник-12» від 04.06.2015 року на день смерті ОСОБА_8 28.09.1998 року в спірній квартирі були зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_9 та їх син ОСОБА_4

30.04.1998 року ОСОБА_1 був знятий з реєстраціїї з квартири АДРЕСА_4.

Згідно зі ст.549 ЦК України (в ред.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно повідомлення восьмої Запорізької державної нотаріальної контори від 01.07.2015 р. після померлої 28.09.1998 р. ОСОБА_8, до нотаріальної контори спадкоємці не звертались, спадкова справа не заводилась.

Таким чином, спадкоємці ОСОБА_9 та ОСОБА_4 могли прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів відповідно до ст.. ст.. 58, 59 ЦПК України, що він фактично вступив в управління або володіння спірною квартирою відповідно до ст.549 ЦК УРСР(в ред.1963р.) та на підставі чого за ним необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_8 померлої 28.09.1998 року. У тому числі цей факт не підтверджується показами свідків, допитаних по клопотанню позивача, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, оскільки вони підтвердили факт користування гаражем ОСОБА_1 вже після збігу шестимісячного терміну з дня відкриття відкриття спадщини.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину гаражу № 319, розташованого по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжі в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 померлої 28.09.1998 року, то зазначені позовні вимоги також задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до копії технічного паспорту на гараж № 319, розташованого в кооперативі «Дніпро» по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжя та зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 23.10.2001 року, металевий гараж було побудовано в 1988 році, користувачем гаража зазначено ОСОБА_9.

Майно яке перебувало у користуванні одного із подружжя не відноситься до спільної сумісної власності подружжя, в розумінні ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України та не входить до спадкового майна.

Крім того, право користування на гараж № 319 розташованого в кооперативі «Дніпро» по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжя було зареєстровано за ОСОБА_9 після смерті його дружини ОСОБА_8, яка померла 28.09.1998 року.

Надана до суду позивачем копія технічного паспорту на гараж № 319, розташованого в кооперативі «Дніпро» по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжя та зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 23.10.2001 року в якій також зазначено користувачем ОСОБА_1 не приймає судом якості належних доказів виходячи з наступного.

В судовому засіданні було досліджено довідку ТОВ ЗМБТІ № 6767 від 03.08.2015 року, відповідно до якої в матеріалах інвентаризаційної справи на гараж № 319, розташованого по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжі користувачем гаражу № 319 визначено ОСОБА_9. Після 23.10.2001 року технічна інвентаризація та зміна користувача вказаного гаражу фахівцями ТОВ «ЗМБТІ» не виконувалась.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що він самостійно зазначив в технічному паспорті на гараж № 319, розташованого в кооперативі «Дніпро» по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжі що він також є користувачем гаража.

Суд не приймає в якості належних доказів надану позивачем копію паспорта на гараж черт.621-87 КМД-005 щодо управління або користування ОСОБА_1 спірним гаражем після смерті матері ОСОБА_8, відповідно до якого в березні 1990 року кооперативом «Авторемсервіс» було виготовлено металевий гараж розміром 6200х3500мм, так як в зазначеному паспорті відсутня інформація у кого в користуванні або у власності перебуває гараж та де він розташований. Крім того, відсутня інформація щодо замовника на виготовлення гаража.

Також, суд не приймає в якості належних доказів надану позивачем копію договору б/н від 06.02.1990 року, щодо управління або користування спірним гаражем ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 28.09.1998 року, відповідно до якого батько позивача ОСОБА_9 замовив в кооперативі «Абразивщик» виготовити та встановити металевий гараж на стоянці для автомобілей по вул. Сапожнікова в м. Запоріжжя.

Крім того, суд також не приймає в якості належних доказів надану позивачем копію довідки б/н від 14.05.2015 року щодо управління або користування спірним гаражем ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 28.09.1998 року, так як в довідці зазначено, що ОСОБА_1 під час користування гаражем № 319 по вул. Сапожнікова 5-б в м. Запоріжжя на території комплексу № 22 оплачував витрати по утриманню гаража. Проте, відповідно до копії технічного паспорту спірний гараж № 319, розташований в кооперативі «Дніпро» по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжі.

Допитані у судовому засіданні, за клопотанням ОСОБА_1, свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що ОСОБА_1 користувався гаражем, який розташований в кооперативі по вул.Сапожнікова, ремонтував гараж. Свідок ОСОБА_14 також пояснив, що він допомагав ОСОБА_1 ремонтувати гараж металевий, пустий. Бачив як ОСОБА_1 разом зі своїм батьком приїздили рік тому до гаражу після того, як гараж було пошкоджено. Свідок ОСОБА_15 також пояснив, що в 2000 році був в гаражі по вул. Сапожнікова разом з ОСОБА_1 Три роки тому допомагав позивачу бетонувати проїзд до гаража в 2004-2005 роках, зберігав свої речі в гаражі. Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він знайомий з позивачем з 2004-2005 року. В 2011 році допомагав ОСОБА_1 бетонувати майданчик перед гаражем, розташований в кооперативі. Земля під гаражем належить приватній особі.

Допитані у судовому засіданні, за клопотанням відповідача ОСОБА_5, свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 пояснили, що батько позивача ОСОБА_9 користувався спірним гаражем та йому належала квартира. Свідок ОСОБА_19 пояснила, що після смерті ОСОБА_8 в квартирі проживав тільки її чоловік ОСОБА_9 Позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_4 в спірній квартирі після смерті матері не проживали. Свідок ОСОБА_18 також пояснила, що минулі роки позивач мешкав за кордоном.

Докази, надані позивачем та відповідачем, приймаються судом в тій частині, в якій вони узгоджуються з фактичними обставинами встановленими судом.

За таких обставин, суд вважає, що для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину гаража № 319, розташованого по вул. Сапожнікова 3-а в м. Запоріжжі в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 померлої 28.09.1998 року, підстав немає.

За таких обставин, суд вважає, що для визнання свідоцтва про право власності на житло та розпорядження незаконними, а також їх скасування підстав немає.

Разом з цим, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до вимог статті 3 цього Кодексу, статей 12, 13, 15, 20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

З аналізу вище вказаних норм права вбачається, що судовому захисту підлягають тільки порушені, невизнані або оспорюванні цивільні права фізичної особи, на якій лежить обов'язок довести факт порушення цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не довів, яким чином порушуються його права.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11,16 ЦК України, ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963р.) ст.ст. 10, 60, 212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, 3-тя особа житлово-будівельний кооператив «Будівельник-12» про визнання права власності на 1/2 частину квартири та гаражу у порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя С.А.Ширіна