АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : № 22ц/790/6431/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Кокоші В.В., Івах А.П.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України, третя особа - Публічне акціонерне товариства «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України, третя особа - ПАТ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. В ході судового розгляду Банк уточнив свої позовні вимоги та просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 65391,36 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 762658,32 за договором про надання споживчого кредиту № 1 від 18.05.2007 р., укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення підвалу; зобов'язати державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення підвалу; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1 в тому числі право володіння, користування та розпорядження нежитловим приміщенням підвалу. Вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 18.05.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка отримала кредит в сумі 50 000 доларів США., який зобов'язалася повернути в повному обсязі в строк до 18.05.2022 року або достроково зі сплатою 13 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення підвалу, що знаходиться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, загальною площею 155 кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 05.04.2002 року та ? частина приміщення належить на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі № 2-2964 від 18.09.2000 р.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року позов ПАТ«Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1 від 18.05.2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 у розмірі 65391,36 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення підвалу, що знаходиться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, загальною площею 155кв.м.;припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_1 на нежитлове приміщення підвалу, що знаходиться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, загальною площею 155 кв.м.; визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нежитлове приміщення підвалу, що знаходиться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, загальною площею 155 кв.м. на підставі договору іпотеки №б/н від 18.05.2007 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1. Вирішино питання про судові витрати.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2014 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 27.08.2014 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року позов ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 Державної реєстраційної служби України, третя особа - ПАТ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представника ПАТ "Дельта Банк" ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що Банк виконав всі вимоги законодавства належним чином і повідомив боржника щодо факту відступлення права вимоги.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.3 цієї ж статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права ї порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наданий детальний розрахунок заборгованості з урахуванням того, що вбачається невідповідність у розмірі заборгованості ОСОБА_3 станом на 19.12.2011 року.

Судова колегія не може в повному обсязі погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 18.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 50 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 18.05.2022 року або достроково зі сплатою 13 % річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення підвалу, що знаходиться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, загальною площею 155 кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 05.04.2002 року та ? частина приміщення належить на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі № 2-2964 від 18.09.2000 року.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, АТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 в порушення кредитного договору не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 15 травня 2014 року, станом на вказану дату кредитна заборгованість по тілу кредиту складає суму в розмірі 41 706,88 доларів США, та за відсотками - 23 684,48 доларів США (а.с.124 т.1).

При цьому, судова колегія, погоджується, що у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки в зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та утворення заборгованості.

Проте з позовної заяви( а. с. 2-7 т.1) та уточненої позовної заяви (а.с.118-121 т.1) вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» просить: в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості по кредитному договору про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно.

Матеріали справи не містять доказів про направлення позивачем ОСОБА_3 письмового повідомлення про застосування застереження по врегулюванню вказаного питання в позасудовому порядку.

У п. 4.2 договору іпотеки від 18 травня 2007 року сторонами визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перелічених в даному положенні договору способів: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержалеля.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст.33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Проте згідно з п. 5 Договору Іпотеки у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя, як способу задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться у п. п. 5.1 та 5.2 Договору іпотеки, оскільки сторони погодили застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку , встановленому Законом України «Про іпотеку», з надісланням рекомендованим листом повідомлення про застосування застереження. Пунктом 6.5. погодили порядок листування між сторонами ( а.с.20-23).

У п. 5 Договору Іпотеки зазначено, що у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У матеріалах справи є копія повідомлення-вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки від 15.10.2013 року (а.с.40-41 т.1).

Проте доказів того, що вказане повідомлення направлялось Банком рекомендованим листом матеріали справи не містять.

Наявний на аркуші справи список згрупованих рекомендованих відправлень згідно поштового штампу направлявся 05.07.2013 року. Проте позивач не надав на підтвердження відправлення рекомендованого листа ОСОБА_1 в цей день.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 38 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 (надалі Постанова) у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Пунктом 39 зазначеної Постанови судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Оскільки іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував, та не направив іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав, а тому у позові необхідно відмовити з інших правових підстав.

Враховуючи, що рішення ухвалено не на користь позивача, судові витрати в розмірі 3 441,00 грн. не стягуються з відповідача.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.3 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України, третя особа - Публічне акціонерне товариства «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність в повному обсязі з інших правових підстав.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді