У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 22 липня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Гулька Б.І., Кафідової О.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Чорнобаївської районної адміністрації, Веселохутірського навчально-виховного комплексу Чорнобаївського району Черкаської області, треті особи: ОСОБА_5, служба у справах дітей Чорнобаївської районної адміністрації, про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року, - в с т а н о в и л а: У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати незаконним та скасувати наказ № 87-К від 6 грудня 2013 року про її звільнення та поновити її на роботі на посаді прибиральниці службових приміщень Веселохутірського навчально-виховного комплексу (далі- Веселохутірського НВК); стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 7 грудня 2013 року до 7 липня 2014 року у розмірі 9 378 грн 60 коп., а також 1 тис. грн для відшкодування моральної шкоди; визнати незаконними дії відділу освіти Чорнобаївської райдержадміністрації Черкаської області при її звільненні з роботи; визнати протиправною відмову відділу освіти Чорнобаївської райдержадміністрації Черкаської області у поновленні її на роботі та зобов'язати зазначений відділ освіти поновити її на роботі на посаді прибиральниці службових приміщень Веселохутірського НВК. Вимоги мотивувала тим, що з 3 вересня 2013 року по 6 грудня 2013 року працювала прибиральницею службових приміщень Веселохутірського НВК на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк. Вважала, що заява про звільнення за власним бажанням була нею написана під психологічним тиском з боку директора Веселохутірського НВК ОСОБА_5 Вона 9 грудня 2013 року написала заяву завідуючому відділом освіти Чорнобаївської райдержадміністрації з проханням анулювати її заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, так як заява була написана під тиском директора НВК ОСОБА_5 за її релігійні переконання, однак їй в цьому було відмовлено. Вважала, що її звільнення є незаконним, оскільки заява про звільнення була подана в стані надзвичайного емоційного та психічного напруження, стресу, внаслідок чого вона не могла керувати своїми діями, її звільнення відбулося до закінчення 14-денного попередження про звільнення. Зазначала, що відповідачем з нею не було проведено повний розрахунок при звільненні. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 1 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення з відділу освіти Чорнобаївської райдержадміністрації Черкаської області на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з відділу освіти Чорнобаївської райдержадміністрації Черкаської області на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 6 843 грн 06 коп. та 1 тис. грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду змінити в частині залишення рішення суду першої інстанції без змін, яким відмовлено у задоволенні її позовних вимог, та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_4 та поновлення її на роботі на посаді прибиральниці службових приміщень Веселохутірського НВК; визнання незаконними дії відділу освіти Чорнобаївської райдержадміністрації Черкаської області при її звільненні з роботи; визнання протиправною відмову відділу освіти Чорнобаївської райдержадміністрації Черкаської області у поновленні її на роботі та зобов'язання зазначений відділ освіти поновити позивача на роботі на посаді прибиральниці службових приміщень Веселохутірського НВК, та частково задовольняючи позов про стягнення на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі позивача, оскільки відповідачем при звільненні порушень трудового законодавства не було. ОСОБА_4 не довела належними і допустимими доказами те, що заява про звільнення за власним бажанням була написана нею під тиском роботодавця та те, що вона не мала наміру звільнятися. Крім того, апеляційний суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко Б.І. Гулько О.В. Кафідова
й