Провадження № 2/522/8874/15
24 вересня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа-ВАТ «Одеська товарна біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ВАТ „Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу №1995 від 10.03.1994 року дійсним.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 10 березня 1994 року на Одеській товарній біржі між нею, з одного боку, та ОСОБА_4, який діяв в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, з іншого боку, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. Умови договору вона виконала у повному обсязі та передала продавцям 13 000 000 карбованців. Зазначений договір 14 березня 1994 року був зареєстрований в КП „ОМБТІ, про що зроблений відповідний запис. На час укладання договору позивач та відповідачі не знали, що договір підлягає нотаріальному посвідченню. На даний час вона не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власника цієї квартири, оскільки є протиріччя у правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення.
В судове засідання 24.09.2015 року позивач ОСОБА_1 не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
В судове засідання не з'явилися відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялася належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України), поважних причин щодо своєї неявки суду не представила, чим позбавила суд можливості вислухати її пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за її відсутністю не надавала.
Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 березня 1994 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_1, з одного боку, та ОСОБА_4, який діяв в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, з іншого боку, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м.., відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1. Договір зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1995 від 10 березня 1994 року.
14 березня 1994 року право приватної власності на зазначену квартиру у встановленому порядку було зареєстровано за позивачем в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за №19 пр стр 53 р 322.
З позову вбачається, що умови вказаного договору позивач виконав у повному обсязі та передав на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 грошові кошти за вказану квартиру у розмірі 13 000 000 карбованців.. Відповідачі також виконали умови зазначеного договору та в свою чергу знялися з реєстраційного обліку по вказаній адресі та виїхала з квартири.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом
Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.
Отже, за вказаним договором позивач набув права власності на зазначену квартиру.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Судом встановлено, що на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, як її власника, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1994 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.
Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК України (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу зазначеної квартири, але зазначений договір не був посвідчений нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.
На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим захистити права позивача та визнати Договір купівлі-продажу нерухомого майна №1995 від 10.04.1994 року.
Керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 57, 60, ч.4 ст.169, 179, 197 ч.2, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 47, 224, 227 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.); ст.ст.. 16, 220, 319, 328 ЦК України (у редакції 2014 року), суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа-ВАТ «Одеська товарна біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, - задовольнити.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1995 від 10.04.1994 року, який був укладений на Одеській товарній біржі між членами біржі ОСОБА_5, який діяв від імені малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, квартири АДРЕСА_2, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м.,
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

24.09.2015