Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/3048/14-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 5 Доповідач Снітко С. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Снітка С.О.

суддів Худякова А.М.,

Кочетова Л.Г.

секретаря Гарбузюк Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Малинський районний сектор Державної міграційної служби України в Житомирській області про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстраційного обліку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

24.10.2014 р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Малинський районний сектор ДМС України у Житомирській області про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстраційного обліку.

Зазначив, що йому та брату належить на праві спільної власності будинок АДРЕСА_1

В будинку зареєструвалась його донька ОСОБА_3 із своїми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Фактично в будинку проживає вона, її чоловік ОСОБА_7 та їх донька ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 незаконно зареєструвала себе та двох дітей в будинку НОМЕР_1, ОСОБА_4 проживає по АДРЕСА_2 подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3 мають інше житло, а збереження реєстрації перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним майном позивач просив суд виселити відповідачів з будинку НОМЕР_1 без надання іншого житла та зобов'язати райсектор ДМС України у Житомирській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року в позові відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 - представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову оскільки вважає його незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не були належним чином проаналізовані та встановлені дійсні обставини справи та вимоги закону, щодо вселення відповідачів у спірний будинок та реєстрацію в ньому без згоди співвласників.

У порушення ст.ст. 214, 215 ЦПК України суд не взяв до уваги вимог ст.156 ЖК УРСР, ст. 369 ЦК України, не визначився з характером спірних правовідносин і правовою нормою, яка підлягає застосуванню, не перевірив чи була згода всіх інших співвласників жилого приміщення на вселення відповідачів, чи не обумовлювався угодою між відповідачами та співвласниками жилого приміщення певний порядок користування жилим приміщенням, не врахував, що позивачем були заявлені вимоги про виселення відповідачів з житлового будинку квартири у зв'язку з тим, що вони вселились до зазначеного жилого приміщення без його згоди, наявності у відповідачів іншої житлової площі для проживання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Із матеріалів справи видно, що право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_8 та ОСОБА_2 по ? частині за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_8 помер. Частина позивача у будинку в натурі не виділена. Тому висновок суду про те, що позивач не вправі вимагати виселення відповідачів із усього будинку, в т.ч. з частини, яка йому не належить, є правильним.

У позовній заяві не зазначено та в суді не доведено, яким чином відповідачі чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні ? частиною будинку позивачу, якщо останній проживає у Черкаській області. У позовній заяві немає посилання на норму матеріального закону, яка б передбачала виселення із будинку власника при відносинах, які склались.

ОСОБА_2 не надав жодних доказів та не довів в суді, що займане сім'єю дочки жиле приміщення необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. Відсутні також дані про попередження відповідачів про розірвання договору найму за три місяці, як того вимагає ст.ст. 168 ч. 3 ЖК України.

Про те, що мала місце згода ОСОБА_2 на вселення та проживання відповідачів у будинку свідчить та обставина, що ОСОБА_3 з сім'єю проживають в будинку більше 11 років та позову про виселення до них в межах строку позовної давності він не заявляв, більше того 05.11.2010 р. склав заповіт на все майно і частку спірного будинку на ім'я дочки (а.с. 24).

Позовну заяву до суду не підписував, а це зробила сестра відповідачки ОСОБА_5, яка як зазначає ОСОБА_3 (а.с. 23) переслідує власні корисливі інтереси.

Рішення суду є законним та прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Судом належним чином встановлені та проаналізовані дійсні обставини справи та вимоги закону, щодо вселення відповідачів у спірний будинок. Ні ст. 156 ЖК України ні ст. 369 ЦК України, на які у скарзі посилається ОСОБА_5, не передбачають виселення громадян із житлових приміщень. Доводи, наведені нею в скарзі, є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 подану в інтересах ОСОБА_2 відхилити, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів з цього моменту може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді