АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року по цивільній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що з висновком суду першої інстанції про те, що справа повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства на підставі ст.. 256, 266 КАС України про поворот виконання судового рішення погодитись не можливо, оскільки спори з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум не є публічно-правовими, тому відповідні заяви слід розглядати в порядку цивільного судочинства (статті 1212, 1213 ЦК).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_4 про стягнення коштів, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами виник спір, який носить виключно адміністративний характер і не може бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З матеріалів справи вбачається, що позивач - Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва звернувся з позовом до фізичної особи ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених пенсійних коштів за період з 08.12.2013 по 31.03.2015 в сумі 677,21 грн., у зв′язку з виконанням постанови Дніпровського районного суду м. Києва 06 червня 2014 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року. Посилаючись на загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави просив стягнути з ОСОБА_4 переплачені кошти.

Отже, спір у справі не стосується обчислення, призначення, перерахування, здійснення надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, та не є публічно-правовим спором, а пов'язаний з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум.

Як роз′яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за змістом частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби. Спори з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум не є публічно-правовими, тому відповідні заяви слід розглядати в порядку цивільного судочинства (статті 1212, 1213 ЦК).

Висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами виник спір про повернення коштів (поворот виконання судового рішення), які отримав позивач за судовим рішенням, яке в подальшому було скасовано та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства на підставі, зокрема ст.. 265, 266 КАС України є помилковим, оскільки ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року скасовано постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 за період з 02.08.2011 по 07.12.2013 з підстав пропуску строку звернення до суду, тоді як в порядку цивільного судочинства Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва заявлений інший період з 08.12.2013 по 31.03.2015. Крім того, судом першої інстанції не враховані особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ, передбачені статтею 266 КАС України. Даною нормою визначено, зокрема, що поворот виконання постанови про присудження виплати пенсійчи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав недотриманням суб′єктом вимог щодо юрисдикції зазначеної категорії справ.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року скасувати і передати питання на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: