У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до садівничого товариства «Примор'є» про поновлення на посаді, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, який у подальшому уточнив і просив поновити його на посаді голови правління садівничого товариства «Примор'є» (далі - СТ «Примор'є»), стягнути невиплачену заробітну плату, компенсацію за відпустку, середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Позивач посилався на те, що у грудні 2013 року він був обраний головою правління СТ «Примор'є». 7 червня 2014 року на звітно-виборчих зборах він відзвітував про свою роботу та згодом на зборах 14 червня 2014 року був обраний новий склад правління, до складу якого він не був обраний та який на своєму засіданні 15 червня 2014 року обрав нового голову правління Коваля A.B.

15 червня 2014 року на засіданні правління товариства йому було запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням, з чим він не погодився, оскільки вважав, що був порушений порядок звільнення, його повинні були звільнити за нормами КЗпП України на підставі наказу або розпорядження голови правління у зв'язку з обранням нового голови. Тільки 2 серпня 2014 року, він згідно письмової вимоги, отримав трудову книжку і розрахунок в бухгалтерії. Однак як з'ясувалося, згідно запису у трудовій книжці, його звільнено 15 червня 2014 року на підставі протоколу № 3 правління від 21 червня 2014 року, без зазначення причини звільнення та посилання на норми КЗпП України, незважаючи на те, що остаточний розрахунок з ним здійснено станом на 14 червня 2014 року. З наказом про своє звільнення він також не був ознайомлений та не був запрошений 21 червня 2014 року на засідання правління товариства і з протоколом правління № 3 також не був ознайомлений. Печатка у трудовій книжці про його звільнення була проставлена нова, тобто не та, що існувала до 20 липня 2014 року, а значить і на день звільнення.

Позивач вважав, що у нового голови правління не було законних підстав його звільняти.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про поновлення на посаді, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У абз. 2 п. 35 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при вирішенні трудових спорів членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств судам слід мати на увазі, що чинне законодавство не поширює на випадки виключення з членів кооперативів або колективних сільськогосподарських підприємств, звільнення їх із певних посад (роботи), переведення на іншу роботу норми КЗпП, що регулюють переведення на іншу роботу, підстави й порядок припинення трудового договору, в тому числі статті 43, 252 цього Кодексу. Спори з цих питань належить вирішувати виходячи з відповідних норм законодавства про кооперативи й зазначені підприємства або з норм їх статутів чи інших нормативних актів;

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із положень статуту товариства та дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку з тим що фактично позивач був звільнений рішенням правління товариства від 21 червня 2014 року № 3 з закінченням строку його повноважень і з необранням його у члени нового правління уповноважених СТ «Примор'є» від 14 червня 2014 року, що відповідає нормам статуту, то позовні вимоги ОСОБА_4 про поновлення на посаді голови правління з підстав порушення норм трудового законодавства не підлягають задоволенню. Разом із цим є правильним висновок суду про те, що інші позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими і недоведеними і також задоволенню не підлягають.

Отже, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин, і, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

У той же час наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана

Колегія суддів: