АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

іменем України

09 листопада 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - судді - Малінської С.М. ,

суддів - Кірсанової Л.І., Котелевець А.В.,

за участю секретаря : Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Біржа «Право-Реєлтер», перша Харківська державна нотаріальна контора про поновлення права власності та визнання договорів купівлі-продажу недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 20 лютого 1995 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори було посвідчено договір дарування, яким його мати ОСОБА_4 подарувала позивачу квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2 є знайомим позивача та за однією із зустрічей у кафе ОСОБА_2 взяв зі столу пакет з документами на вказану квартиру, який позивач залишив та відлучився на деякий-час, а по поверненню цих документів вже не було. Позивач вважаючи, що ОСОБА_2 безпідставно заволодівши правовстановлюючими документами на квартиру, 31 травня 1996 року оформив на Біржі «Право-Реєлтер» договір купівлі-продажу № 5-31-04, за яким ОСОБА_1 продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір позивач вважає недійсним, оскільки підпис від його імені у вказаному договорі належить не йому та, крім того, цей договір нотаріально не посвідчений.

10 листопада 2012 року позивачу стало відомо, що відповідно до договору купівлі - продажу від 23 грудня 1997 року спірна квартира була продана відповідачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3 Даний договір позивач також вважає незаконним , оскільки він укладений на підставі нікчемної угоди - договору купівлі-продажу № 5-31-04 від 31 травня 1996 року.

У зв'язку з цим, позивач просив усунути перешкоди володіння, користування і розпорядження спірною квартирою , шляхом визнання договорів купівлі - продажу цієї квартири № 5-31-04 від 31 травня 1996 року, посвідченого Біржею «Право- Реєлтер» та договору від 23 грудня 1997 року, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальної конторою - недійсними.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2015 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаюсь на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1 належала на підставі договору дарування від 20 лютого 1995 року позивачу ОСОБА_1

31 травня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено Біржею «Право-Реєлтер».

23 грудня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав вищезазначену спірну квартиру АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду із позовом за захистом своїх прав, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди володіння, користування і розпорядження спірною квартирою , шляхом визнання договорів купівлі - продажу цієї квартири № 5-31-04 від 31 травня 1996 року, посвідченого Біржею «Право- Реєлтер» та договору від 23 грудня 1997 року, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальної конторою - недійсними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до вимог ст.ст.203, 215 Цивільного Кодексу України відсутні підстави для визнання договорів купівлі-продажу спірної квартири № 5-31-04 від 31 травня 1996 року, посвідченого Біржею «Право- Реєлтер» та договору від 23 грудня 1997 року, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальної конторою - недійсними.

Проте, повністю погодитися з такими виносками суду не можна, виходячи з наступного.

Статтею 5 чинного Цивільного Кодексу України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі.

Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення вказаних договорів купівлі-продажу, щодо яких позивачем заявлено позов про визнання їх недійсними, діяв Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року.

Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, повинні застосовуватися норми саме ЦК УРСР (в ред. 1963 року).

Статтею 48 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачалось, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Стаття 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) встановлювала обов'язковість нотаріальної форми і наслідки її недодержання : нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» ( який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (в редакції 10 грудня 1991 року) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31 травня 1996 року договір купівлі-продажу № 5-31-04 від 31 травня 1996 року, завірений Біржею «Право- Реєлтер» цілком відповідав вимогам закону, який був чинний на той час.

Посилання ОСОБА_1 на недотримання форми договору купівлі-продажу, передбаченої ст. 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки за даною нормою договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Ця норма цивільного права не поширюється на договори купівлі-продажу квартир.

Крім того, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України ОСОБА_1 не доведено тих обставин, на які він посилається, а саме те, що підпис в договорі купівлі-продажу спірної квартири від 31 травня 1996 року, посвідченого Біржею «Право-Реєлтер» йому не належить.

Щодо проведення почеркознавчої експертизи, то згідно доповнень до апеляційної скарги (а.с.124) позивач вважав її недостатнім доказом. В суді першої інстанції позивачем не надана заява відповідно до вимог ст.143 ЦПК України щодо проведення почеркознавчої експертизи.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. також відповідав вимогам на той час чинного законодавства і підстав вважати його недійсним, судова колегія не вбачає.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що спірні правовідносини мають регулюватися нормами Цивільного Кодексу УРСР (в ред. 1963 року), вирішивши спір на підставі чинного Цивільного Кодексу України.

Рішення судом постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5 Цивільного Кодексу (в ред. 2003 року); ст.ст. 47, 48, 227 Цивільного Кодексу УРСР (в ред. 1963 року), ЗУ «Про товарну біржу» (в ред. 1991 року); ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити чатково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Біржа «Право-Реєлтер», перша Харківська державна нотаріальна контора про поновлення права власності та визнання договорів купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді