Справа № 2-1061/12
Провадження № 2/752/577/15
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
28 вересня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Мирошниченко О.В.,

при секретарях Бурлака Т.М., Конельській А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору дарування квартири,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 від 31 січня 1997 року, посвідчений Державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Новицькою Р.М. в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.
В порядку статті 31 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою змінив підставу позову, оскільки просив суд визнати вказаний договір дарування недійсним, на підставі того, що на момент відчуження спірної квартири було відсутнє вільне волевиявлення власника, що обумовлено тим, що його мати ОСОБА_3 , як власник спірної квартири, не підписувала вказаний договір, а підпис на договорі ймовірно є підробленим.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 31.01.1997 року Державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Новицькою Р.М., посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , сторонами в якому вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Позивач зазначив, що оспорюваний договір дарування його мати ОСОБА_3 не підписувала, а підпис на договорі, на його думку, є підробленим, внаслідок чого на момент відчуження було відсутнє вільне волевиявлення власника, у зв`язку із чим на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України вказаний договір дарування підлягає визнанню судом недійсним.
23 квітня 2012 року відповідач по справі ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 24 квітня 2012 року відділом реєстрації смерті у м. Києві. Правонаступником померлої, згідно матеріалів спадкової справи, наданої Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою визнано її доньку ОСОБА_5 .

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала.
Від третьої особи надійшла до суду заява про розгляд справи без представника Другої Київської державної нотаріальної контори.
Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Квартира АДРЕСА_1 , на момент укладання договору дарування від 31.01.1997 року, належала ОСОБА_3 на підставі довідки житлово-будівельного кооперативу «Ізумруд», виданої 27 травня 1992 року за №143, зареєстрованої в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14 серпня 1992 року, про що внесено запис в реєстрову книгу №87, за реєстровим номером №875.
31 січня 1997 року між покійною ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Новицькою Р.М. за реєстровим номером 6-274.
Згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_2 від 27.11.1945 року, виданого відділом актів громадянського стану Народного комісаріату внутрішніх справ СРСР ОСОБА_6 являється матір`ю ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що відділом реєстрації смерті Головного управління юстиції у м. Києві, зроблено актовий запис про смерть №19505 від 25.10.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.04.2012 року серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації смерті Головного управління юстиції у м. Києві.

Після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із метою прийняття спадщини. Однак, вступити в спадщину позивач не зміг в зв`язку з тим, що спірна квартира не перебувала у власності покійної матері позивача, оскільки згідно договору дарування починаючи з 1997 року належала ОСОБА_4 .

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України)

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно висновку експерта №1043 від 17.12.2014 року, що надавався на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 03.10.2014 року, за результатами проведення судово-почеркознавої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 , розміщений в рядку « ОСОБА_7 » на лицьовому боці договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 31 січня 1997 року державним нотаріусом Другої Київської нотаріальної контори Новицькою Р.М. виконаний, ймовірно, не ОСОБА_3 , а іншою особою. Не категоричність висновку обумовлена простотою будови елементів підпису, обмеженим обсягом графічного матеріалу, а також відсутністю в розпорядженні експерта достатньої кількості вільних зразків підпису ОСОБА_3 наближених за часом виконання з досліджуваним документом.

Крім того, згідно висновку експерта за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №2-1061/12 від 06.07.2015 року №1268 підпис від імені ОСОБА_8 від 31 січня 1997 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 в примірнику, який виготовлено на гербовому бланку серії ААА №859163 виконаний саме дарителькою ОСОБА_3 .
В судовому засіданні, допитана в якості експерта, ОСОБА_9 , пояснила, що розходження з висновками первинної експертизи пояснюється тим, що попередній експерт не встановила комплекс суттєвих збіжних ознак та переоцінила розбіжності, які насправді є нестійкими і входять в межі варіативності підписаного почерку ОСОБА_3 крім того, для провадження повторної експертизи було надано більший об`єм досліджуваного графічного матеріалу, що сприяло повному та всебічному його вивченню та формуванню категоричного позитивного висновку.
Таким чином внаслідок проведеного дослідження експертом ОСОБА_9 встановлено, що збіжні ознаки підпису ОСОБА_3 індивідуальні, стійкі та у своїй сукупності достатні для висновку про те, що підписи від імені ОСОБА_3 в двох примірниках договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 31 січня 1997 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та в заяві про відсутність шлюбу у ОСОБА_3 на момент укладення цього договору, виконані ОСОБА_3 .
Таким чином, суд вважає встановленими та доведеними в ході розгляду цивільної справи обставини того, що підпис на договорі дарування квартири АДРЕСА_2 , виконаний саме дарителькою ОСОБА_3 .
При цьому, в ході судового розгляду справи судом не прийнято до уваги висновок експерта №1043 від 17.12.2014 року, за результатами проведення судово-почеркознавої експертизи, внаслідок якої встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 , розміщений в рядку « ОСОБА_7 » на лицьовому боці договору дарування квартири виконаний, ймовірно, не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Неприйняття до уваги вказаного висновку експерта обумовлено тим, що експертом Київської незалежної судово-експертної установи Ткачук І.А. в процесі здійснення дослідження не було витребувано з Другої Київської нотаріальної контори другий примірник договору від 31 січня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , посвідченого 31 січня 1997 року державним нотаріусом Другої Київської нотаріальної контори Новицькою Р.М., зареєстрованого в реєстрі за №6-274 та заяви від імені ОСОБА_3 із підписом від її імені про те, що вона на момент укладення договору 31.01.1997 року в шлюбі не перебувала, що міститься на зворотньому примірнику цього договору.

Внаслідок відсутності в розпорядженні експерта достатньої кількості вільних зразків підпису ОСОБА_3 наближених за часом виконання з досліджуваним документом, висновок експерта №1043 від 17.12.2014 року, за результатами проведення судово-почеркознавої експертизи не вважається належним і допустимим доказом по справі.

Положення ч.1 ст. 12 ЦК України визначають, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільне право, як галузь права, покликана регулювати цивільні відносини, засновані на юридичній рівності. Із цією метою фізичні та юридичні особи наділяються суб`єктивними правами, необхідною передумовою виникнення і здійснення яких є воля.
Згідно із ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ст.ст. 44, 45 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент посвідчення правочину) правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса.
Судом достовірно встановлено, що підпис на договорі дарування квартири АДРЕСА_1 від 31 січня 1997 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виконано саме дарителькою ОСОБА_3 , таким чином дарителька виразила своє вільне волевиявлення укладення цього договору, що відповідало її внутрішній волі.
Згідно із ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на запитання, задані судом.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності.
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд надходить до висновку про те, що оспорюваний договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Новицькою Р.М. відповідає вимогам ст. 203, 205, 207, 208, 209 ЦК України, що виключає підстави для визнання його недійсним.
Зібрані у справі докази у їх сукупності свідчать про те, що волевиявлення ОСОБА_3 на дарування квартири АДРЕСА_1 було вільним і відповідало її внутрішній волі, а тому суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та таким, що не знайшли своє ствердження в ході розгляду справи, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме на засадах справедливості, добросовісності та розумності, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 20, 203, 205, , 207, 208, 209, 215 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 31, 36, 57-60, 66, 88, 168, 179, 189, 212-215, 218 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору дарування квартири, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя