У Х В А Л А

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Леванчука А.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, Державна реєстраційна служба України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_6, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2008 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на забезпечення кредитного договору та договору про іпотечний кредит від тієї ж дати між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року встановлено, що зазначені кредитний договір та договір про іпотечний кредит нею не підписані.

Враховуючи викладене та посилаючись на відсутність зобов'язань, забезпечених іпотекою, позивачка просила розірвати договір іпотеки від 25 квітня 2008 року, усунути перешкоди у здійсненні права власності на вказану вище квартиру шляхом скасування заборон і обтяжень та виключити запис про обтяження квартири з відповідних реєстрів.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розірвано іпотечний договір від 25 квітня 2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 Скасовано заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, що була накладена у зв'язку з укладенням зазначеного іпотечного договору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення районного суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції замінити посилання суду зі ст. 652 ЦК України на ст. 651 ЦК України.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язань, які забезпечені іпотекою, не існує, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено непідписання договорів кредиту та іпотечного кредиту позивачкою, тому договір іпотеки підлягає розірванню зі скасуванням заборони на відчуження квартири.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із відсутності всіх визначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України підстав для розірвання договору.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на забезпечення кредитного договору та договору про іпотечний кредит від тієї ж дати між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили та є преюдиційним для даної справи, встановлено, що ОСОБА_3 не підписувала договорів про іпотечний кредит, який забезпечено іпотекою (а.с. 10-11).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на відсутність зобов'язань, забезпечених іпотекою, що є підставою для розірвання договору іпотеки від 25 квітня 2008 року.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору

Згідно з ч. 1 ст. 651 зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Наведених норм матеріального права апеляційний суд не врахував та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для розірвання договору іпотеки, оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не врахував преюдиційного рішення суду, ухваленого у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, яким встановлено факт непідписання договору про іпотечний кредит та кредитного договору, які забезпечені іпотекою.

Тобто зобов'язання, забезпечені іпотекою, не існували як юридичний факт, що міг би породжувати певні права і обов'язки сторін, а, відтак, договір іпотеки не забезпечує ніяких зобов'язань.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

А.О. Леванчук