У Х В А Л А

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі - ПАТ «Піреус Банк МКБ»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 03 листопада 2011 року № НЕsa/05786, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 178 959 грн 65 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» 178 959 грн 65 коп. заборгованості за кредитним договором від 03 листопада 2011 року № НЕsa/05786.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, що є підставою для дострокового стягнення з нього отриманих коштів, відсотків за користуванням кредитом та пені.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 03 листопада 2011 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № НЕsa/05786, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 200 тис. грн зі строком повернення до 03 листопада 2016 року.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Наслідки порушення договору позичальником визначені ч. 2 ст. 1050 <nau://ukr/435-15|st1050>, ч. 2 ст. 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054>, якими передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1048>.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Піреус Банк МКБ» посилалось на те, що ОСОБА_4 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 08 серпня 2013 року виникла загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 178 959 грн 65 коп., із яких: 167 367 грн 26 коп., - заборгованість за тілом кредиту; 8 450 грн 24 коп. - заборгованість за відсотками; 1 159 грн 72 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів та 1 982 грн 43 коп. - пеня за несвоєчасну сплату основного боргу, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Частиною 2 п. 8 кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобов'язань за цим договором. При цьому таке дострокове виконання позичальником зобов'язань за цим договором в повному обсязі повинне бути здійснене позичальником протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати надання банком відповідної вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту та всіх інших платежів за договором чи в інший строк, визначений у вимозі банку.

Відповідно до п. 6.2.5 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання за цим договором банк має право надіслати позичальнику письмове повідомлення з вимогою виправити порушення протягом строку, зазначеного в такому повідомленні, починаючи з дати направлення банком цього повідомлення. Якщо позичальник не виправить порушення протягом вказаного терміну, вимагати дострокового виконання позичальником всіх боргових зобов'язань за цим договором в повному обсязі, а саме: дострокового повного повернення кредиту та всіх боргових зобов'язань або застосувати п. 4.5.2 щодо підвищення рівня відсотку.

Пунктом 6.3.15 передбачено обов'язок позичальника на письмову вимогу та у строк, встановлений банком в такій вимозі, у випадках, передбачених цим договором, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі за договором.

З огляду на зазначене банк набуває право вимагати від позичальника виконання зобов'язання, що виникає з цього договору, за умови, якщо в установлений договором строк позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови обов'язкового направлення позичальнику повідомлення з вимогою виконати зобов'язання в цілому (або в тій чи іншій частині).

Отже, сторони в договорі визначили порядок, відповідно до якого у позичальника виникає обов'язок дострокового повернення залишку неповернутої суми кредиту. Можливість врегулювання на власний розсуд своїх відносин у цій частині відповідає положенням ст. 6 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843037/ed_2012_02_21/T030435.html?pravo=1>.

У той же час у матеріалах справи відсутні будь-які докази надіслання на адресу відповідача письмової вимоги про дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання.

На порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди на вказане уваги не звернули, не визначились із характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню до них, не перевірили, чи надсилалася така вимога позичальнику, якщо так, то чи отримував він її і коли саме.

З'ясування зазначених обставин має значення для встановлення факту виникнення у позичальника зобов'язання дострокового виконання кредитного договору та дотримання позивачем строку позовної даності для звернення з такими вимогами.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суди виходили із доведеності позивачем заборгованості відповідача за кредитним договором від 03 листопада 2011 року № НЕsa/05786 в сумі 178 959 грн 65 коп.

У той же час із доданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що розмір кредитної заборгованості за період з 03 липня по 02 листопада 2012 року обраховувався за процентною ставкою у розмірі 16,5 % річних, з 03 листопада 2012 року по 02 травня 2013 року - у розмірі 24,77 % річних, а з 03 травня по 07 серпня 2013 року - у розмірі 22,8 % річних (а. с. 5, т. 1).

Умовам кредитного договору від 03 листопада 2011 року № НЕsa/05786 передбачено, що починаючи з 03 листопада 2012 року процентна ставка є змінюваною та складається з відсотку + індекс. Розділом 3 частини № 1 кредитного договору передбачено, що індекс - це український індекс ставок за депозитами фізичних осіб (UIRD) - середньозважена ставка, що розраховується кожного банківського дня в системі Thomson Reuters на основі номінальних ставок за строковими депозитами фізичних осіб у гривні на строк 6 місяців з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Розмір індексу відповідає показнику ставки UIRD, яка була встановлена за 2 робочі дні до 1 числа місяця, в якому встановлюється або змінюється змінювана процентна ставка.

Таким чином, для визначення розміру процентної ставки за даним кредитним договором, яка змінювалась, виходячи із умов кредитного договору, необхідними є відомості щодо показника ставки UIRD.

Крім того, п. 4.5 частини № 2 кредитного договору передбачено, що про новий розмір відсотку позичальник повідомляється шляхом направлення йому банком в порядку, вказаному в п. 9.7 частини № 2 цього договору, письмового повідомлення про зміну розміру відсотку, в якому зазначається новий розмір відсотку та дата, з якої такий відсоток починає застосовуватися.

Проте у судових рішеннях з цього приводу відсутні будь-які висновки.

З огляду на зазначене судам необхідно перевірити правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, дотримання позивачем строку позовної давності за окремими платежами та з урахуванням встановлених обставин вирішити спір по суті.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені ними судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко