Ухвала

іменем україни

29 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Гончара В.П., Нагорняка В.А.,

Карпенко С.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Одеський обласний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про виділення в натурі частки квартири, нежитлової квартири зі спільної часткової власності співвласників та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2, між співвласниками і виділення ОСОБА_3 в натурі у власність 647/2000 частки квартири та 1/2 частки приміщення горища зі спільної часткової власності нерухомого майна. Уточнивши позовні вимоги, позивач також просив визнати за ним право на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, що належить на праві спільної сумісної власності, та стягнення з ОСОБА_4 грошової компенсації.

Позивач посилався на те, що під час шлюбу сторонами було набуто наступне майно: 647/1000 частини квартири АДРЕСА_2, горищне приміщення загальною площею 60,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, яке приєднується до частини квартири № 21; квартира АДРЕСА_1.

Вказував на те, що між сторонами виник спір щодо порядку користування і володіння нерухомим майном, а тому просив задовольнити позов.

ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 грудня 2005 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 3-4636, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним № 11265104, запис № 99 у Книзі 589пр-4, визнання за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини коштів на банківських рахунках в ПАТ «Мафін Банк», ПАТ АК «Південний», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Імексбанк», відкритих на ім'я ОСОБА_3 Також просила визнати за нею право власності на Ѕ частини майна, яке знаходиться у м. Елевсис у Греції.

ОСОБА_4 посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 є її особистою власністю, оскільки придбана за її особисті кошти, отримані від продажу квартири, що була їй подарована, але відповідач це не визнає. Також в обґрунтування свого позову ОСОБА_4 зазначила, що відповідач має рахунки в банках, які є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вона просила визнати за нею право власності на 1/2 частини цих рахунків.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 20,1 кв. м, житловою площею 16,2 кв. м.

Виділено у власність ОСОБА_4 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 20,1 кв. м, житловою площею 16,2 кв. м.

У частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо стягнення грошової компенсації відмовлено.

У частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо поділу чотирикімнатної квартири разом з горищним приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, між співвласниками та виділу ОСОБА_3 у натурі у власність його частки: 647/2000 частки квартири, та 1/2 частки приєднаного до квартири горищного приміщення із спільної часткової власності нерухомого майна відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 та відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, та, відповідно, в касаційному порядку не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили 02 листопада 2011 року, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який був зареєстрований 25 липня 1997 року Першим Малиновським відділом державної РАЦС Одеського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації актів про одруження за № 384.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 червня 1998 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили в рівних частках кожний 647/1000 частини квартири АДРЕСА_2, що складається в цілому з чотирьох кімнат, загальною площею 92,9 кв. м, у тому числі житловою - 63,9 кв. м. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 996.

Право власності на вказану квартиру 24 червня 1998 року зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 647/2000 частки за кожним.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 серпня 2001 року ОСОБА_7, який діяв від імені Одеської міської ради народних депутатів на підставі доручення, продав, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили майно комунальної власності у вигляді горищного приміщення загальною площею 60,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, яке приєднується до частини квартири № 21. Продавець продав, а покупці купили об'єкт купівлі-продажу на підставі розпорядження Жовтневої адміністрації м. Одеси від 17 серпня 2001 року № 803. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за № 6477. Право власності на вказану квартиру 24 червня 1998 року зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до листа КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 01 березня 2012 року № 333772.63.12 з 31 серпня 2001 року і станом на 01 березня 2012 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 1/2 частки горищного приміщення площею 60,1 кв. м по АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_3

Відповідно до договору дарування від 20 липня 2005 року ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар належну дарувальнику квартиру АДРЕСА_5, яка складається у цілому з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 34,6 кв. м, в тому числі житловою площею 17,6 кв. м. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Масаловою В.А., зареєстровано в реєстрі за № 4404.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 серпня 2005 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_11 купила квартиру АДРЕСА_5, яка в цілому складається з однієї кімнати, загальною площею 34,6 кв. м, в тому числі житловою 17,6 кв. м. Продаж вчинено за 23 700 грн. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сімаченко С.Л., зареєстровано в реєстрі за №5-1537.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 грудня 2005 року ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1, яка в цілому складається з однієї жилої кімнати, жилою площею 16,2 кв. м, загальною площею 20,1 кв. м. Продаж здійснено за 107 500 грн, що еквівалентно 21 500 дол. США. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Масловою М.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-4636. Право власності на вказану квартиру 22 грудня 2005 року зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Виділяючи у власність ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання вказаної квартири особистою приватною власністю, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зазначена квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині поділу коштів, які знаходяться на банківських рахунках, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності вказаних позовних вимог.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині поділу грошових коштів, які знаходяться на банківських рахунках в ПАТ «Мафін Банк», ПАТ АК «Південний», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Імексбанк», відкритих на ім'я ОСОБА_3, суди попередніх інстанцій не встановили всіх істотних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору в цій частині позовних вимог.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2014 року зобов'язано ПАТ «Мафін Банк», ПАТ АК «Південний», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Імексбанк» надати відомості про рух коштів на банківських рахунках ОСОБА_3, починаючи з моменту відкриття рахунків до 21 жовтня 2011 року.

Згідно з листом ПАТ АК «Південний» від 30 вересня 2014 року рахунки на ім'я ОСОБА_3 відсутні.

Відповідно до листа ПАТ «Мафін Банк» від 02 жовтня 2014 року банк не має можливості надати необхідну інформацію, оскільки на порушення вимог п. 13.7 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді (наказ ДСА України від 17 грудня 2013 року № 173) на ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2014 року відсутня гербова печатка. При цьому зазначено, що при наданні до ПАТ «Мафін Банк» ухвали суду, оформленої належним чином, банк негайно виконає вимоги суду.

Згідно з листом від 30 вересня 2014 року у ПАТ «Імексбанк» відсутні відкриті рахунки на ім'я ОСОБА_3

Разом із тим матеріали справи не містять відомостей про відкриті у ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Мафін Банк» рахунки на ім'я ОСОБА_3

Вирішуючи спір, суд належним чином не з'ясував, чи наявні у ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Мафін Банк» відкриті банківські рахунки на ім'я ОСОБА_3, а тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині поділу коштів, які знаходяться на банківських рахунках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання квартири АДРЕСА_1 її особистою власністю, суд належним чином не перевірив доводів ОСОБА_4 про те, що вказана квартира була придбана за кошти від продажу квартири, отримані від продажу квартири, що була їй подарована; не надав належної правової оцінки розпискам, які містяться в матеріалах справи, згідно з якими ОСОБА_4 передала ОСОБА_15 кошти у сумі 31 тис. дол. США, отримані нею від продажу квартири, для зберігання.

Крім того, судом не розглянуто позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на Ѕ частини майна, яке знаходиться у м. Елевсис у Греції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.А. Нагорняк

О.В. Ступак