У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів, судових витрат, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 у рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 отримала від позивача 16 тис. грн. Також відповідач зобов'язалася оформити угоду після оформлення правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, яке залишилося їй у спадщину після смерті матері, яка померла 26 січня 2012 року. Зазначає, що на час звернення до суду відповідач правовстановлюючих документів на спадкове майно не оформила, відповідно, договір купівлі-продажу між ним і відповідачем укладено не було. У добровільному порядку кошти у розмірі 16 тис. грн ОСОБА_4 не повертає. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно користується грошовими коштами, ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 16 тис. грн та судові витати на правову допомогу і судовий збір.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 8 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 16 тис. грн безпідставно набутих коштів, 2 тис. грн витрат на правову допомогу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами була домовленість про укладення договору купівлі-продажу, позивач сплатив відповідачу 16 тис. грн, угода укладена не була, а тому наявні підстави для стягнення безпідставно отриманих коштів з урахуванням норм ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем обрано не належний спосіб захисту.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У зв'язку із цим розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 призначено до розгляду в апеляційному суді на 16 грудня 2014 року на 09-30 год. Судова повістка позивачу ОСОБА_3 була надіслана на адресу, зазначену у позовній заяві, а саме: с. Анастасіївка Новобузького району Миколаївської області, але була повернута з відміткою про те, що адресат не проживає (арк. справи 90). Таким чином, розгляд справи було перенесено на 17 лютого 2015 року, 12-00 год. Разом з тим, позивача ОСОБА_3 було повідомлено про розгляд справи на 17 лютого 2015 року, про що свідчить довідковий лист (арк. справи 93). 17 лютого 2015 року розгляд справи було відкладено на 10 березня 2015 року та встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. 10 березня 2015 року розгляд справи було відкладено на 28 квітня 2015 року, 09-30 год., надіслано судову повістку позивачу на адресу: АДРЕСА_1. Разом з тим судова повістка вручена не була, оскільки зазначено, що адресат вибув (десь у будинку престарілих).

Слід звернути увагу, що судова повістка на 28 квітня 2015 року була надіслана лише за адресою місця реєстрації, а не за всіма відомими суду та зазначеними самим позивачем адресами.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи за місцем його перебування.

У порушення вищезазначених вимог апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів та судових витрат за відсутності позивача ОСОБА_3, якого не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи за місцем його перебування, чим позбавлено позивача можливості захистити свої порушені права та довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, чим порушив принцип змагальності, передбачений статтею 10 ЦПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому передчасно дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик