Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним за його безгрошовістю,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 5 тис. грн.

ОСОБА_2 заявила зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 21 жовтня 2013 року на суму 42 тис. грн, укладеного між нею і ОСОБА_1, недійсним за його безгрошовістю.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2015 року в задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21 жовтня 2013 року в сумі 5 тис. грн.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог сторін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21 жовтня 2013 року в сумі 5 тис. грн., зазначав наступне.

Установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 жовтня 2013 року укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 42 тис. грн та зобов'язалася повернути кошти 01 січня 2014 року.

06 листопада 2013 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 частину боргу за договором позики в сумі 37 тис. грн, про що написала розписку.

Договір позики укладений між сторонами у письмовій формі, містить всі необхідні реквізити, на підставі яких встановлено особи, також містить посилання на отримання коштів позичальником та строк виконання договору. Договір підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважав, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення суми боргу, що залишилася неповернутою - 5 тис. грн.

Посилання ОСОБА_2 в зустрічній позовній заяві на те, що грошові кошти від ОСОБА_1 вона не отримувала, між сторонами фактично існували трудові відносини «власник магазину-продавець», на забезпечення відповідальності за надані для продажу товари і був нею написаний договір позики, апеляційний суд не взяв до уваги, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження існування трудових відносин між сторонами.

Відсутність окремої розписки не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки про отримання грошей прямо зазначено в договорі позики від 21 жовтня 2013 року.

Щодо рішення суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, апеляційний суд вважав, що його ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко