Справа № 297/1001/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейіра О. О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третіх осіб ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Свяс", треті особи на стороні відповідача, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до приватного підприємства "Свяс", треті особи на стороні відповідача, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про стягнення пені за порушення грошового зобов"язання у розмірі 1 256 984, 25 грн., процентів за користування позикою у розмірі 70 854, 88 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми за порушення грошового зобов"язання у розмірі 20 655, 72 грн., інфляційних нарахувань в сумі 175 158, 31 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 березня 2009 року між нею та Приватним підприємством «Свяс» було укладено договір позики, згідно умов якого вона передала останньому у власність грошові кошти в сумі 264 350 грн., які відповідач зобовязався повернути не пізніше 26 травня 2009 року. У червні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ПП «Свяс» про стягнення боргу за договором позики. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року скасовано вищевказане рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ПП «Свяс» в її користь борг за договором позики з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних. Однак у звязку з тим, що штрафні санкції, інфляційні нарахування та три проценти річних за договором позики вищевказаним судовим рішенням були стягнуті за період з 27 травня 2009 року по 19 вересня 2012 рік, вважає, що має право на отриманні таких і за період з 20 вересня 2012 року по 29 квітня 2015 рік. А тому просить суд стягнути з ПП "Свяс" в її користь пеню за порушення грошового зобов"язання у розмірі 1 256 984, 25 грн., проценти за користування позикою у розмірі 70 854, 88 грн., три відсотки річних від простроченої суми за порушення грошового зобов"язання у розмірі 20 655, 72 грн., інфляційні нарахування в сумі 175 158, 31 грн. та 3 654 грн. судового збору, що був сплачений нею при зверненні до суду.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 43).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві та пояснив, що між позивачем ОСОБА_4 та Приватним підприємством «Свяс» 26 березня 2009 року був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_4 передала останньому у власність грошові кошти в сумі 264 350 грн., які ПП "Свяс" зобовязалося повернути не пізніше 26 травня 2009 року. У червні 2009 року вона звернулася в суд із позовом до ПП «Свяс» про стягнення боргу за договором позики. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року стягнуто з ПП «Свяс» в користь ОСОБА_4 борг за договором позики з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних. Однак, у звязку з тим, що штрафні санкції, інфляційні нарахування та три проценти річних за договором позики вищевказаним судовим рішенням були стягнуті за період з 27 травня 2009 року по 19 вересня 2012 рік, ОСОБА_4 має право на отриманні таких і за період з 20 вересня 2012 року по 29 квітня 2015 року. Просив позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, вважаючи такий безпідставним та пояснив, що ПП "Свяс" виконало всі свої зобов"язання перед ОСОБА_4 за договором позики від 26 березня 2009 року, так як нерухоме майно ПП "Свяс" за мировою угодою перейшло у власність останньої, яке в подальшому вона відчужила ОСОБА_7 і до сьогоднішнього дня нерухоме майно ПП "Свяс" не повернуто. Крім того, просив застосувати строки позовної давності щодо стягнення пені за договором позики, оскільки такий строк закінчився 05 червня 2010 року, тобто через один рік після підписання позовної заяви позивачем 04 червня 2009 року та звернення останньої із позовом до суду про стягнення заборгованості за договором позики від 26 березня 2009 року.

Треті особи на стороні відповідача, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилися.

В судовому засіданні представник третіх осіб ОСОБА_3 вважала позов безпідставним та пояснила, що ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 червня 2009 року було затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_4 та ПП "Свяс" у справі про повернення позики з урахуванням індексу інфляції та стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання. Так, на виконання умов вищевказаної мирової угоди, ПП "Свяс" в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 26 березня 2009 року за затвердженою судом мировою угодою передало ОСОБА_4 нерухоме майно. Однак, ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2009 року, ухвалу Берегівського районного суду про затвердження мирової угоди від 15 червня 2009 року було скасовано. Крім того, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу відчужила вищевказане нерухоме майно, яке отримала від ПП "Свяс"в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 26 березня 2009 року ОСОБА_7. На даний час вищевказане майно ПП "Свяс" не повернуто і ОСОБА_4 до сьогоднішнього дня користується коштами, вирученими від прожажу майна ПП "Свяс", яке було передане їй у рахунок забогованості за договором позики. Ствердила, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року стягнуто з ПП «Свяс» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики. Твердження позивача про простроченни ПП "Свяс" виконання зобов"язань за договором позики не відповідають дійсності та не можуть слугувати підставою задоволення позовних вимог позивача. Вважала, що з моменту передачі майна ПП "Свяс" в рахунок виконання договору позики, у власність ОСОБА_4, всі зобов"язання виконані в повному обсязі. Просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, представника третіх осіб, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

26 березня 2009 року між ОСОБА_4 і Приватним підприємством «Свяс» було укладено договір позики, згідно якого, ОСОБА_4 передала Приватному підприємству «Свяс» у власність грошові кошти в сумі 264 350 грн., які останній зобовязався повернути не пізніше 26 травня 2009 року (а.с. 12).

Як встановлено в судовому засіданні, у червні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позов до ПП «Свяс» про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ПП "Свяс" на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 26 березня 2009 року в сумі 374 178 грн. 75 коп. В решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 78-83).

Як встановлено вищевказаним рішенням суду, штрафні санкції, інфляційні нарахування та три проценти річних за договором позики вищевказаним судовим рішенням були стягнуті за період з 27 травня 2009 року по 19 вересня 2012 рік.

Згідно 1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,- позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, згідго договору позики від 26 березня 2009 року, строк виконання зобовязання за договором закінчився 26 травня 2009 року о 24 год. 00 хв., однак як встановлено в судовому засіданні, ПП "Свяс" до сьогоднішнього дня не повернуло ОСОБА_4 суму позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України,- позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки ОСОБА_8 банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ОСОБА_8 України",- облікова ставка ОСОБА_8 банку України один із монетарних інструментів, за допомогою якого ОСОБА_8 банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Розмір облікової ставки НБУ, розміщеної на веб-сайта ОСОБА_8 банку України http://www.bank.gov.ua/statist/Stat_data/discount_rate.htm) становив:

з 23.03.2012 року по 09.06.2013 рік 7.5 % річних.

з 10.06.2013 року по 12.08.2013 рік 7.0 % річних.

з 13.08.2013 року по 14.04.2014 рік 6.5 % річних.

з 15.04.2014 року по 16.07.2014 рік 9.5% річних.

з 17.07.2014 року по 12.11.2014 рік 12.5 % річних.

з 13.11.2014 року по 05.02.2015 рік 14.0 % річних.

з 06.02.2015 року по 03.03.2015 рік 19.5 % річних.

з 04.03.2015 року по 23.04.2015 рік 30.0 % річних (а.с. 8-10).

А тому, суд приходить до висновку, що проценти за користування позикою становлять:

- з 20.09.2012 року по 09.06.2013 рік 263 дні (облікова ставка НБУ 7.5 % річних):

264 350 грн. (сума позики) х 7.5 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 263 дні =

14 283,53 грн.

- з 10.06.2013 року по 12.08.2013 рік 63 дні (облікова ставка НБУ 7.0 % річних):

264 350 грн. (сума позики) х 7.0 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 63 днів =

3 193,47 грн.

- з 13.08.2013 року по 14.04.2014 рік 245 днів (облікова ставка НБУ 6.5 % річних):

264 350 грн. (сума позики) х 6.5 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 245 днів =

11532,15 грн.

- з 15.04.2014 року по 16.07.2014 рік 93 дні (облікова ставка НБУ 9.5 % річних):

264 350 грн. (сума позики) х 9.5 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 93 дні =

6 398,40 грн.

- з 17.07.2014 року по 12.11.2014 рік 119 днів (облікова ставка НБУ 12.5 % річних):

264 350 грн. (сума позики) х 12.5 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 119 днів =

10773,07 грн.

- з 13.11.2014 року по 05.02.2015 рік 85 днів (облікова ставка НБУ 14.0 % річних):

264 350 грн.(сума позики) х 14.0 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 85 днів =

8618,15 грн.

- з 06.02.2015 року по 03.03.2015 рік 26 днів (облікова ставка НБУ 19.5 % річних):

264 350 грн. (сума позики) х 19.5 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 26 днів =

3 671,72 грн.

- з 04.03.2015 року по 29.04.2015 рік 57 днів (облікова ставка НБУ 30.0 % річних):

264 350 грн.(сума позики) х 30.0 % (облікова ставка НБУ) : 365 днів х 57 день =

12384,39 грн.

Всього процентів за користування позикою: 14 283,53 + 3 193,47 + 11 532,15 + 6 398,40 + 10 773,07 + 8 618,15 + 3 671,72 + 12 384,39 = 70 854,88 грн.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою у розмірі 70 854, 88 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за порушення грошового зобов"язання у розмірі 1 256 984, 25 грн. підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 611 ЦК України. - у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди .

Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 7.4. вищевказаного договору позики, - у випадку несвоєчасного повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно ст. 549 ЦК України, - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. При цьому правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Водночас, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, а також в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року в справі № 6-34661св12; від 12 вересня 2011 року в справі № 6-16271св11.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що за несвоєчасне повернення суми позики за договором позики ПП "Свяс" повинно сплати ОСОБА_4 пеню за період з 29 квітня 2014 року по 29 квітня 2015 рік, тобто за останні 12 місяців перед зверненням із даним позовом до суду, та враховуючи суму боргу у розмірі 264 350 та розмір пені, що встановлена п. 7.4. у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення та кількість днів 365 (264 350 грн. (сума боргу) : 0,5 % (розмір пені) х 365 днів = 482 438,75 грн.), сума пені становить 482 438,75 грн., у зв"язку із порушенням боржником ПП "Свяс" своїх зобовязання за договором позики від 26 березня 2009 року, за кожен день прострочення виконання.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за порушення грошового зобов"язання підлягають частковому задоволенню в сумі 482 438, 75 грн..

Крім того, твердження представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності в один рік відносно нарахованої позивачем пені, який закінчився 05 червня 2010 року, тобто через рік після підписання позовної заяви ОСОБА_4 про стягнення боргу (а.с. 116-117), суд до уваги не приймає, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, зобов"язання за договором позики від 26 березня 2009 року не припинено, правовідносини між сторонами прожовжують існувати.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України,- якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 625 ЦК України, - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання (постанова ВСУ від 15 листопада 2010 року в справі № 3-11гс10).

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 06 червня 2012 року в справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року в справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 року в справі 6-42цс11).

А тому, суд приходить до висновку, що за порушення грошового зобовязання за договором позики відповідач ПП "Свяс" зобовязаний сплатити позивачу ОСОБА_4 три проценти річних від простроченої суми, за період із 20.09.2012 року (наступний день за днем після закінчення строку повернення позики) по 29.04.2015 рік (день звернення позивача із позовом до суду), всього 951 день, із наступним розрахуванням - 264 350 грн. (сума боргу за договором позики від 26 березня 2009 року: 100 х 3 (3% річних): 365 (кількість днів у році) х 951 (кількість днів прострочення платежу)= 20 655,72 грн..

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання у розмірі 20 655, 72 грн. є доведеними, такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд приходить до висновку, що за порушення грошового зобовязання за договором позики відповідач ПП "Свяс" також зобовязано сплатити позивачу ОСОБА_4 інфляційні нарахування на суму боргу.

Розрахунок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 20.09.2012 року (наступний за днем після закінчення строку повернення позики) по 29.04.2015 рік (день подання позову до суду): 264 350 грн. (сума заборгованості за договором позики) х (100,0 % х 100,1 % х 100,1 % х 100,3 % х 100,4 % х 99,9 % х 100,0 % х 100,3 % х 100,2 % х 100,1 % х 100,1 % х 99,0 % х 100,2 % х 100,5 % х 100,2 % х 100,6 % х 100,4 % 101,0 % х 102,4 % х 103,4 % х 102,8 % х 101,3 % х 100,6 % х 100,7 % х 102,3 % х 102,7 % х 102,3 % х 103,3 % х 103,6 % х 106,6 % х 110,1 %) : 100 % = 264 350 грн. х 166,26 % : 100 % = 439 508, 31 грн. Інфляційні нарахування: 439 508,31 грн. (сума боргу з урахуванням індексу інфляції) 264 350 грн. (сума боргу) = 175 158, 31 грн. (а.с. 11).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,- підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 175 158, 31 грн. є доведеними, такими, що підлягають задоволенню.

Доводи представника третіх осіб ОСОБА_3 про те, що ПП "Свяс" передало ОСОБА_4 в рахунок заборгованості за договором позики від 26 березня 2009 року за мировою угодою, затвердженою судом, нерухоме майно, яке на даний час ОСОБА_4 відчужене ОСОБА_7, і до сьогоднішньо дня ОСОБА_4 користується коштами, вирученими від продажу майна ПП "Свяс", яке було передане їй у рахунок заборгованості за договором позики, суд до уваги не приймає, оскільки зобов"язання за договором позики від 26 березня 2009 року не припинено, саму ж ухвалу про затвердження мирової угоди від 15 червня 2009 року в подальшому рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 серпня 2009 року було скасовано, а тому суд приходить до висновку, що правовідносини між сторонами продовжують існувати.

Таке також встановлено рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ПП "Свяс" на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 26 березня 2009 року в сумі 374 178 грн. 75 коп. (а.с. 78-83).

Керуючись ст.ст. 261, 524, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.15, 57-60, ч. 1 ст. 88, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,-

рішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «СВЯС» на користь ОСОБА_4 пеню за порушення грошового зобовязання у розмірі 482 438 (чотириста вісімдесят дві тисячі чотириста тридцять вісім) грн. 75 коп.

Стягнути з Приватного підприємства «СВЯС» на користь ОСОБА_4 проценти за користування позикою у розмірі 70 854 (сімдесят тисяч вісімсот п"ятдесят чотири) грн. 88 коп.

Стягнути з Приватного підприємства «СВЯС» на користь ОСОБА_4 три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання у розмірі 20 655 (двадцять тисяч шістсот п"ятдесят п"ять) грн. 72 коп.

Стягнути з Приватного підприємства «СВЯС» на користь ОСОБА_4 інфляційні нарахування у розмірі 175 158 (сто сімдесят п"ять тисяч сто п"ятдесят вісім) грн. 31 коп.

Стягнути з Приватного підприємства «СВЯС» на користь ОСОБА_4 3 654 (три тисячі шістсот п"ятдесят чотири) грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

В решті позовних вимог відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 05 жовтня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_9.