АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8175/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Гончарук В.П. Доповідач - Рубан С.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 121 грн.80 коп. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року, яким позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 121 грн.80 коп. судового збору скасувати. Провадження у справі закрити, стягнувши з ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 121грн. 80 коп. та 20 405, 56 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 заперечив.

Відповідач свою апеляційну скаргу підтримав, проти апеляційної скарги позивача заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини.

ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.3. ч.1 ст.207 ЦПК України та в послідуючому цивільна справа була передана за підсудністю до Дніпровського районного суду м.Києва.

Звертаючись з позовомОСОБА_2 просить визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що вона перебувала повторно в шлюбі зОСОБА_1 з 20.06.2002 року. Під час шлюбу народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, але в подальшому спільне життя з відповідачем не склалось та з 2013 року вони стали проживати окремо, а саме в АДРЕСА_1.

На даний час дочка ОСОБА_3 страждає на ряд захворювань та навчається по індивідуальній програмі, по місцю її проживання приходять вчителі.

Відповідач ОСОБА_1 тривалий час не працює, постійного заробітку не має, та не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, створює перешкоди щодо реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_1, переслідує дитину підчас її прогулянок, лякаючи її своєю поведінкою, чим завдає дитині психічних страждань.

З урахуванням інтересів дитини позивач ОСОБА_2 просить визначити місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 по місцю її ( позивача) проживання.

Задовольняючи позов суд першої інстанцій виходив з наступного .

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 20 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 102, т. 1).

В шлюбі народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20 т. 1)

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2014 року . шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до рішення Печерського районного суду м.Києва від 16 червня 2014 року з ОСОБА_1 на корсить ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 в розмірі 1286 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, (а.с.209 - 210, т.1), однак відповідач допомоги не надає.

Відповідно до висновків Печерської районної в м. Києві Державної адміністрації від 24.03.2014 року та Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.05.2014 року в інтересах дитини органи опіки та піклування вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_2 (а.с.92-94, 146-147 т.1).

В Дніпровському районному суді м. Києва відповідач не заперечував щодо того, щоб дочка проживала разом із позивачем ОСОБА_2

Виходячи із встановлених обставин судом першої інстанції позов ОСОБА_2 задоволено, визначено місце проживання ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 121 грн.80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 оскаржує рішення Дніпровського районного суду від 16 квітня 2015 року в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу та просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 понесені нею судові витрати із сплати судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. та 20 405 грн. 56 коп. витрат на правову допомогу.

З резолютивної частини рішення суду першої інстанції вбачається, що судові витрати у розмірі 121 грн. 80 коп.(судовий збір) стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2.(а. с. 100).

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині відмови у стягненні з відповідача на її користь судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. не знайшли підтвердження та не підлягають задоволенню.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 про скасування рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 20 405 грн. 56 коп. колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено з рішення суду першої інтенції вимога позивача про стягнення 20 405 грн. 56 коп. витрат понесених позивачем на правову допомогу судом першої інстанції розглянута не була та з приводу цієї заявленої вимоги рішення суду не ухвалено.

Таким чином, вимога апеляційної скарги ОСОБА_2 про скасування рішення суду в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, оскільки за цією вимогою судом першої інстанції не ухвалено рішення.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторониподавали доказиі давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

На додаткове рішення може бути подано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Як встановлено в апеляційному суді позивач не зверталась з заявою до суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Крім цього, 30 червня 2005 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено додаткове рішення у справі, яким в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 20 405 грн. 56 коп. витрат на правову допомогу відмовлено.

Додаткове рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Додаткове рішення суду позивачем не оскаржено.

Переглядаючи законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів дійшла наступного висновку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що не оспорював факт проживання доньки з ОСОБА_2, тому підстав для звернення до суду у позивача не було. Оскільки він не порушував прав ОСОБА_2 суд порушив вимоги статті 3 та статті 15 ЦПК України, а тому рішення суду належить скасувати, провадження у справі закрити, стягнувши з ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір.

Колегією суддів встановлено, що 08.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення частини доходу від оренди майна(а. с. 2,т.1 ).

Ухвалою Печерського районного суду від 31 січня 2014 року виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини(а. с. 62, т.1).

Ухвалою суду від 14 лютого 2014 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 04 березня на 14-00 .

У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 судові засідання призначались неодноразово.

Ухвалою Печерського районного суду від 11 вересня 2014 року позов ОСОБА_1 по встановлення місця проживання дитини залишено без розгляду відповідно до п.3 ч.1. ст.207 ЦПК України (а.с. 178, т.1).

ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 24 березня 2014 року (а. с. 98.т. 1).

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 в позовних вимогах просив визнати , що малолітня ОСОБА_3 має проживати з батьком, ОСОБА_1 і місцем її проживання є місце проживання ОСОБА_1

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтвердив, що при його зверненні до суду з позовом спір між ним та ОСОБА_2 існував.

На момент звернення до суду ОСОБА_2 із зустрічним позовом спір щодо місця проживання дитини також існував.

Однак, в подальшому при розгляді справи Дніпровським районним судом м. Києва ОСОБА_1 не заперечував щодо того, щоб неповнолітня дочка проживала разом з позивачем ОСОБА_2, а тому на його думку справу за позовом ОСОБА_2 належить закрити.

Відповідно до ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалоюзакриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) набрали законної сили рішення судуабо ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позовуабо укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

3) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

4) сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом;

5) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим;

6) померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

7) ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Виходячи із положень ст. 205 ЦПК України визнання позову відповідачем не є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позовзадоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, при задоволенні позову ОСОБА_2 судом першої інстанції вірно розподілено судові витрати у справі та стягнуто з ОСОБА_1 121 грн. 80 коп. судового збору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді