Справа № 487/5440/15-ц
Провадження № 2/487/2281/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.10.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Нікітіна Д.Г., при секретарі Шапошник Т.В, ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання прва власності, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на 31/600 частку житлового будинку за адресою : м. Миколаїв вул. Чигрина №57, у звязку з набувальною давністю.

В своїй заяві позивач зазначив, що 07.06.2011 року помер його двоюрідний брат ОСОБА_3, який мешкав у м. Біробіджані Єврейської автономної області Російської федерації, про що мені стало відомо у 2015 році.

ОСОБА_3 належить 31/600 частка житлового будинку № 57 по вул. Чигрина у м. Миколаєві на підставі двох свідоцтв про право на спадщину за законом від 11.09.1963 року.

Цю спадщину на імя сина, якому тоді було 17 років, оформила тітка позивача ОСОБА_4, яка у 1963 році переїхала проживати до м. Миколаєва з м. Петропавлівська Камчатської області. Сам ОСОБА_3 у м. Миколаєві ніколи не проживав.

У 1975 році позивач переїхав до ОСОБА_5 на постійне місце проживання у житловий будинок №57 по вул. Чигрина у м. Миколаєві

У 1987 році до даної квартири переїхала жити ще одна тітка позивача- Губіна ОСОБА_6, яка вирішила доглядати ОСОБА_4, яка була на той час паралізованою. 07.07.1988 року померла ОСОБА_5, яка заповіла своє майно, а саме 31/600 частку житлового будинку ОСОБА_7. В свою чергу ОСОБА_7 А.Г.04.05.1989 року одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану частку.

В період з 1988 року до 17.05.1997 року позивач проживав разом з ОСОБА_7 у житловому будинку № 57 по вул. Чигрина, допомагав їй вести хозяйство, а в останні роки доглядав її.

26 листопада 1996 року ОСОБА_7 заповіла позивачу все своє майно та грошові внески.

17.05.1997 року ОСОБА_7 померла, після її смерті 25.12.1997 року позивач одержав Свідоцтво про право на спадцину за заповітом на 31/600 частку житлового будинку № 57 по вул. Чигрина, та грошові внески.

Таким чином, позивач з 1975 року та до цих пір постійно проживає, відкрито володіє, сплачує всі комунальні внески не тільки за належну позивачу 31/600 частку будинку, а і за 31/600 частку цього ж будинку, який належав ОСОБА_3.

У зв'язку з цим позивач просить визнати за ним право власності на 31/600 частку житлового будинку №57 по вул. Чигрина у м. Миколаєві у зв'язку з набувальною давністю.

В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив вимоги задвольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання представник відповідача не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. З відома представника позивача, суд вважає можливим ухвали заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України..

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходе до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 07.06.2011 року помер двоюрідний брат позивача ОСОБА_3, який мешкав у м. Біробіджані Єврейської автономної області Російської федерації, про що позивачу стало відомо у 2015 році.

ОСОБА_3 належить 31/600 частка житлового будинку № 57 по вул. Чигрина у м. Миколаєві на підставі двох свідоцтв про право на спадщину за законом від 11.09.1963 року.

Цю спадщину на імя сина, якому тоді було 17 років, оформила тітка позивача ОСОБА_4, яка у 1963 році переїхала проживати до м. Миколаєва з м. Петропавлівська Камчатської області. Сам ОСОБА_3 у м. Миколаєві ніколи не проживав.

У 1975 році позивач переїхав до ОСОБА_5 на постійне місце проживання у житловий будинок №57 по вул. Чигрина у м. Миколаєві, у звязку зі вступом до Технічного училища №4 у м. Миколаєві.

У 1987 році до даної квартири переїхала жити ще одна тітка позивача - ОСОБА_7, яка вирішила доглядати ОСОБА_4, яка була на той час паралізованою.

07.07.1988 року померла ОСОБА_5, яка заповіла своє майно, а саме 31/600 частку житлового будинку ОСОБА_7. В свою чергу ОСОБА_7 А.Г.04.05.1989 року одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану частку.

В період з 1988 року до 17.05.1997 року позивач проживав разом з ОСОБА_7 у житловому будинку № 57 по вул. Чигрина, допомагав їй вести хозяйство, а в останні роки доглядав її.

26 листопада 1996 року ОСОБА_7 заповіла позивачу все своє майно та грошові внески.

17.05.1997 року ОСОБА_7 померла, після її смерті 25.12.1997 року позивач одержав Свідоцтво про право на спадцину за заповітом на 31/600 частку житлового будинку № 57 по вул. Чигрина, та грошові внески.

Таким чином, позивач з 1975 року та до цих пір постійно проживає, відкрито володіє, сплачує всі комунальні внески не тільки за належну позивачу 31/600 частку будинку, а і за 31/600 частку цього ж будинку, який належав ОСОБА_3.

Наскільки відомо позивачу, поки були живі ОСОБА_4 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 знав, що його часткою у власності користується позивач і не мав нічого проти цього, бо приїжджати до м. Миколаєва він наміру не мав.

У Біробіджані він проживав у квартирі співмешканки, його колишня жінка з дітьми вже багато років тому виїхали жити до Америки, і він з ними не спілкувався.

До цих пір ніхто з спадкоємців не звернувся про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Згідно даних домової книги вбачається, що позивач з 20.05.2008 року зареєстрований та постійно проживає у вищевказаному будинку, а також в ньому з 01.10.1964 по 22.10.1988 року була зареєстрована проживаючою його тітка ОСОБА_4.

Позивач вирішив звернутися до суду з позовом, тому що фактично він добросовісно заволодів майном ОСОБА_3 і продовжую відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, проживаючи у ньому, роблячи необхідні ремонти, сплачуючи всі комунальні послуги з 1975 року.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безпреривно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набува право власності на це майно (набвальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у сумі 2823 грн.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на 31/600 частку житлового будинку у зв'язку з набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 31/600 частку житлового будинку №57 по вул. Чигрина у м. Миколаєві.

Рішення набуває законної чинності через 10 днів після його проголошення. Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський райсуд м. Миколаєва в порядку, встановленому ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з днів отримання його копії

Суддя: Д.Г. Нікітін