Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку; за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання кредитного договору недійсним

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Вимоги обґрунтовано тим, що 23 червня 2006 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0301/0606/88-443, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24 000 доларів США, а позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0301/0606/88-443 від

23 червня 2006 року між банком та ОСОБА_3 23 червня 2006 року укладено іпотечний договір № 0301/0606/88-443-Z-1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру у АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м та загальною площею 49,2 кв.м).

ПАТ «Сведабанк» 28 листопада 2012 року відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями за кредитним договором № 0301/0606/88-443 від 23 червня 2006 року та іпотечним договором № 0301/0606/88-443-Z-1 від 23 червня 2006 року.

Зазначав, що позичальник ОСОБА_4 не виконував умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, внаслідок чого станом на 28 листопада 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 44 615, 20 доларів США, що в еквіваленті складає 356 609, 50 грн, із яких: 20 592, 40 доларів США (164 595,40 грн) - заборгованість за кредитом; 11 906, 80 доларів США (95 170,70 грн) - проценти; 12 116 доларів США (96 843,40 грн) - пеня.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, позивач просив суд при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки постановити рішення про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку громадян, які проживають у спірній квартирі в АДРЕСА_1.

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що банк при укладенні кредитного договору № 0301/0606/88-443 від 23 червня 2006 року та під час його виконання в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позичальнику детальний розпис загальної вартості кредиту, що не дало можливості здійснити іпотекодавцю свідомий вибір при укладенні договору іпотеки.

Ухвалою суду від 17 лютого 2014 року справи об»єднанаі в одне провадження.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року змінено рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року в частині обґрунтування підстав відмови ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у задоволенні позову. В іншій оскаржуваній частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Вектор Плюс», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що 23 червня 2006 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0301/0606/88-443, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 14 000 доларів США строком до червня 2016 року, а позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0301/0606/88-443 від 23 червня 2006 року між банком та ОСОБА_3 23 червня 2006 року укладено іпотечний договір № 0301/0606/88-443-Z-1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру у АДРЕСА_1 (житловою площею 28,2 кв.м та загальною площею 49,2 кв.м). Додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 23 червня 2007 року збільшено розмір кредитування до 24 000 доларів США. Відповідні зміни внесено до договору забезпечення.

ПАТ «Сведбанк» 28 листопада 2012 року відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями за кредитним договором № 0301/0606/88-443 від 23 червня 2006 року та іпотечним договором № 0301/0606/88-443-Z-1 від 23 червня 2006 року.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість у розмірі 44 615, 20 доларів США, що в еквіваленті складає 356 609, 50 грн, із яких: 20 592, 40 доларів США (164 595,40 грн) - заборгованість за кредитом; 11 906, 80 доларів США (95 170,70 грн) - проценти; 12 116 доларів США (96 843,40 грн) - пеня.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Законом України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов»язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотеко держателем права власноті на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення(втрати) переданої в іпотеку будівлі(споруди), з інших підстав, передбачених Законом(ст.17).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах№ 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року та № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, № 6-331цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-154цс15 від 30 вересня 2015 року).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком та відсутності виконання зобов'язання) кредитна заборгованість за тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги банку про повернення щомісячних прострочених платежів.

У запереченнях на позов ОСОБА_3 заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності за основним зобов'язанням, апеляційний суд мотивував висновки тим, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені повідомленням від 15 червня 2009 року кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов. Останній платіж позичальником внесено 13 листопада 2008 року, а тому позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності.

Із такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до умов п. 3.8. кредитного договору, що у подальшому не змінювався, якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.3. та/або при невиконанні зобов'язань позичальником, передбачених п. п. 5.1.7., 5.1.11 цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткову угоду до цього договору у разі настання обставин, передбачених п. 9.2. цього договору, строк виконання позичальником своїх зобов'язань (повернення кредиту, сплати процентів за користування ним) за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення. У випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним в строки, змінені за згодою сторін цим пунктом цього договору, банк має право вимагати виконання таких зобов'язань у порядку, передбаченому п. 3.10. цього договору. До направлення банком позичальнику зазначеного вище повідомлення про зміну умов цього договору зазначені у другому та третьому абзацах цього пункту цього договору вважаються такими, що не настали.

За змістом п. 3.9. кредитного договору, при порушенні умов, передбачених п. 5.1.9. цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України (в тому числі у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку») передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.1. цього договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору.

Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальнику у порядку, передбаченому п. 3.10. цього договору, тобто у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцяти денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення.

Таким чином, за змістом договірних положень достроковою вимогою виконання зобов'язань, що змінює строк виконання основного зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, є вимога, направлена саме позичальнику.

Повідомлення про зміну умов кредитного договору від 15 червня 2009 року № 882/91758 (Т. 2, а. с. 72), на яку посилається апеляційний суд, адресована іпотекодавцеві - ОСОБА_3, що є відмінним від особи позичальника. Відомостей про направлення такої й боржнику ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

За таких обставин висновки апеляційного суду про зміну строку виконання основного зобов'язання у спірних правовідносинах та відмову у позові за наслідками пропуску строків позовної давності є передчасними.З цих підстав рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник просить повністю скасувати ухвалені у справі судові рішення, проте такі вимоги у частині вирішення судами позову ОСОБА_3 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання кредитного договору недійсним не обґрунтував.

Як вбачається із матеріалів справи у цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося та не переглядалося, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року у частині вирішення позову ОСОБА_3 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання кредитного договору недійсним підлягає закриттю на підставі ст. 324 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 324, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року у частині вирішення позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко