Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа - Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (далі - ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор») про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позивачка посилалась на те, що при зверненні із заявою про реєстрацію права власності до Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції їй було відмовлено у проведенні реєстрації права власності, оскільки реєстрація належного їй нерухомого майна вже проведена за іншими особами. У зв'язку із чим вона звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено порушене право власності ОСОБА_3 шляхом реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно прав на нерухоме майно, а саме 21/1000 частини нежитлової будівлі (гуртожитку) за адресою: АДРЕСА_1, площею 4,8 кв. м, приміщення - 176, площею 16,5 кв. м, приміщення - 177, площею 16,5 кв. м, приміщення 152-б, площею 12,1 кв. м, приміщення 167, площею 17,3 кв. м, приміщення 168, площею 11,2 кв. м, коридора 168-а, площею 5,2 кв. м, коридора 169, площею 6,1 кв. м, коридора 170, площею 2,3 кв. м, вбиральні 171, площею 1,8 кв. м, коридора 148-б, площею 3,8 кв. м, приміщення 172, площею 19,6 кв. м; коридора 174, площею 2,0 кв. м, вбиральні 175, площею 2,0 кв. м, загальною площею 121,2 кв. м.

У зв'язку з витребуванням власником майна від добросовісного набувача скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ «Алгора» на 3/500 частини приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що складається з коридора 148, площею 4,8 кв. м, приміщення 176, площею 16,5 кв. м, приміщення 177, площею 16,5 кв. м, загальною площею 37,8 кв. м. (вчинену рішенням ПП ПБТІ «Інвентаризатор» 19 травня 2012 року).

У зв'язку з витребуванням власником майна від добросовісного набувача скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/100 частини нежитлового приміщення 152-б площею 12,1 кв. м, приміщення 167, площею 17,3 кв. м, приміщення 168, площею 11,2 кв. м, коридора 168-а, площею 5,2 кв. м, коридора 169, площею 6,1 кв. м, коридора 170, площею 2,3 кв. м, вбиральні 171, площею 1,8 кв. м, коридора 170, площею 2,3 кв. м, загальною площею 56,0 кв. м (вчинену за рішенням ПП ПБТІ «Інвентаризатор» 19 травня 2012 року).

У зв'язку з витребуванням власником майна від добросовісного набувача скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на 1/100 частин нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з коридору 148-б площею 3,8 кв. м, приміщення 172 площею 19,6 кв. м, коридору 174 площею 2,0 кв. м, вбиральні 175 площею 2,0 кв. м, загальною площею 27,4 кв. м (вчинену за рішенням ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 19 травня 2012 року).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2013 року, яке набрало законної сили 17 березня 2014 року, проведено реальний розподіл 21/500 частини нежитлової будівлі (гуртожитку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з коридора 148-а, площею 4,8 кв. м, приміщення 176, площею 16,5 кв. м, приміщення 177, площею 16,5 кв. м, приміщення 152-б, площею 12,1 кв. м, приміщення 167, площею 17,3 кв. м, приміщення 168, площею 11,2 кв. м, коридора 168-а, площею 5,2 кв. м, коридора 169, площею 6,1 кв. м, коридора 170, площею 2,3 кв. м, вбиральні 171, площею 1,8 кв. м, коридора 148-б, площею 3,8 кв. м, приміщення 172, площею 19,6 кв. м, коридора 174, площею 2,0 кв. м, вбиральні 175, площею 2,0 кв. м, загальною площею 121,2 кв. м, з виділенням ОСОБА_3. 21/1000 частини даної нежитлової будівлі в окрему частку нерухомого майна. Витребувано належне ОСОБА_3. майно від добросовісних набувачів ОСОБА_5., TOB «Алгора», ОСОБА_9

07 березня 2014 року ОСОБА_3. звернулась до державного реєстратора Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 21/1000 частини нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення державного реєстратора від 30 травня 2014 року ОСОБА_3. відмовлено в державній реєстрації права власності, оскільки подані заявником документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, та заявлене право власності на 21/1000 нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вже зареєстроване за іншими особами. Дане рішення позивачем не оскаржувалося.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки порушено не право позивача щодо власності, а позивачу відмовлено в реєстрації права власності, окрім того, його права порушено не даними відповідачами у справі, а органом, який здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: Реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції, при виконанні функцій, які входять до компетенції суб'єкта владних повноважень, отже, належить до адміністративних спорів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають захисту відповідно до ст. 391 ЦК України у способи, визначені п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, позивачка посилалась на те, що вона звернулась до державного реєстратора Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 21/1000 частини нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, однак їй було відмовлено у державній реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій та, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 КАС України).

При визначенні належності справи до цивільної юрисдикції, суд першої інстанції не з'ясував належним чином зміст і характер правовідносин, що виникли між сторонами, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не уточнив підстави позову, враховуючи, що вимог до відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ТОВ «Алгора» у позивачки немає.

Крім того, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 11, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не роз'яснив позивачці її права на подачу заяви про залучення до участі у справі в якості відповідача Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, якою було відмовлено позивачці у державній реєстрації права власності на нерухоме майно та з відмовою якої вона не погоджується.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, всупереч вимогам ст. 303 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не перевірив законність ухваленого рішення та не усунув у межах своїх повноважень допущених судом першої інстанції недоліків.

Отже, суди попередніх інстанцій не визначились з характером правовідносин, які склалися між сторонами, що вплинуло на законність і обґрунтованість судових рішень та унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій рішення ухвалені з порушенням процесуальних норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана