Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ спільного майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 24 липня 1993 року до 29 грудня 2002 року, у шлюбі мають сина ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу сторони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з квітня 2003 року до серпня 2013 року.

У період шлюбу ними за спільні кошти було побудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 та придбано транспортні засоби: автомобіль АЗЛК 21403, державний номерний знак НОМЕР_7; причіп Бджілка 8112, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль АЦ ГАЗ 3306, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль KIA Carenz 2.0 5МТ2, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіль JAC HFC 1045 К, державний номерний знак НОМЕР_4; мопед HONDA Tact SZ 50Р, державний номерний знак НОМЕР_6, які належать їм на праві спільної сумісної власності та які вона бажала поділити між сторонами.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частини спільного майна подружжя - автомобіля АЗЛК 21403, 1984 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5, в розмірі 4 тис. грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 13 травня 2015 року зазначене судове рішення в частині відмови в задоволенні позову про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок скасовано.

У цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені у справі рішення змінити, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 липня 1993 року до 29 грудня 2002 року.

У період шлюбу сторонами був збудований житловий будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 20 жовтня 1998 року № 3129/13, виданого виконкомом Новоархангельської селищної ради.

Крім того, в період шлюбу був придбаний автомобіль АЗЛК, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію від 14 жовтня 1998 року, в якому власником зазначений відповідач.

Відповідно до довідки центру ДАІ станом на 11 вересня 2013 року за ОСОБА_2 зареєстровано причіп Бджілка 8112, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль KIA Carenz 2.0 5МТ2, державний номерний знак НОМЕР_3; мопед HONDA Tact SZ 50Р, державний номерний знак НОМЕР_6; автомобіль JAC HFC 1045 К, державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль АЗЛК 21403, державний номерний знак НОМЕР_7; автомобіль АЦ ГАЗ 3306, державний номерний знак НОМЕР_2.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ознак сім'ї у стосунках сторін у вказаний в позовній заяві період не встановлено.

Згідно з витягом з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність з 26 червня 2006 року до 14 липня 2014 року, вид діяльності код 49.41-вантажний автомобільний транспорт.

Автомобіль ГАЗ 3306, державний номерний знак НОМЕР_2, та автомобіль JAC, державний номерний знак НОМЕР_4, придбані відповідачем та зареєстровані на його ім'я відповідно 23 серпня 2007 року та 04 травня 2012 року, про що свідчать відомості відповідних свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів.

Для придбання автомобіля КІА, державний номерний знак НОМЕР_3, 01 лютого 2008 року був укладений кредитний договір № 26 між ОСОБА_2 та ПАТ «Креді Агріколь Банк», про що свідчить довідка банку та запис у реєстраційному свідоцтві на автомобіль.

Мопед HONDA, державний номерний знак НОМЕР_6, придбаний 02 червня 2011 року та зареєстрований на ім'я відповідача.

Позивач зазначав, що сторони не можуть поділити будинок та інше майно в натурі і спільно користуватися ним, ставила питання про грошову компенсацію вартості належної їй Ѕ частки спільного майна подружжя.

Проте позивачем не надано доказів щодо неможливості поділу будинку на два ізольованих приміщення.

Сплата грошової компенсації за частку у спільному майні можлива лише за умови неподільності майна з технічних причин, або за умови, що розмір цієї частки є незначним.

Крім того, обов'язок доказування своєї трудової та/або фінансової участі у створенні спільної сумісної власності поза шлюбом належить позивачці.

Апеляційний суд вважав, що достатніх належних та допустимих доказів цієї частини вимог ОСОБА_1 не надала, а суд не мав їх задовольняти, діючи в межах припущень. За таких обставин рішення суду у цій частині визнав законним та обґрунтованим.

Разом із тим апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції в частині відмови у позові про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю сторін, оскільки документально підтверджено факт завершення його будівництва та отримання свідоцтва про право власності під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко