Справа № 473/3276/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"08" жовтня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі Заблоцькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Вознесенська державна нотаріальна контора Миколаївської області, ОСОБА_2, про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визнання недійсними державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом в якому вказувала, що ОСОБА_3 (мати позивачки) та ОСОБА_2 набули у власність житловий будинок №79 по вул. Євгенії Бош в м. Вознесенську Миколаївської області, а саме ОСОБА_3 - 9/20 часток будинку, ОСОБА_2 - 11/20 часток цього майна.

Також згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області від 21 вересня 1993 року за №237 ОСОБА_3 було передано в приватну власність для обслуговування вищевказаного будинку земельну ділянку, площею 0,0545 га.

На підставі рішення 19 жовтня 1993 року їй, як власнику, було видано державний акт, реєстр. №1698.

06 листопада 2004 року ОСОБА_3 померла.

Позивачка, як спадкоємець за заповітом, належним чином прийнявши спадщину, оформила її, а саме отримала свідоцтва на 9/20 часток житлового будинку №79 по вул. Євгенії Бош в м. Вознесенську Миколаївської області та на земельну ділянку, площею 545 кв.м., розташовану за цією ж адресою, призначену для обслуговування будинку.

Проте позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку, оскільки ділянка була передана у власність спадкодавця з грубим порушенням вимог закону та прав іншої особи, а саме передана у власність лише одного зі співвласників будинку, для обслуговування якого вона передавалася, тобто з порушенням прав іншого співвласника ОСОБА_2

Виходячи з цих обставин, враховуючи неможливість внесення змін або виправлень до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку, а відповідно й до свідоцтва про право на спадщину, а тому позивачка просила про визнання вказаних правовстановлюючих документів недійсними в судовому порядку.

В подальшому позивачка надала суду уточнення до позову в якому просила з цих же підстав частково скасувати, як незаконне, рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області від 21 вересня 1993 року за №237 в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки.

Ухвалою суду від 28 серпня 2015 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Першу Вознесенську державну нотаріальну контору.

Ухвалою суду від 15 вересня 2015 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог залучено ОСОБА_2

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської міської ради в судове засідання не зявився, проте направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи без самостійних вимог Першої Вознесенської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася, проте направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі вказаних осіб.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 (мати позивачки) та ОСОБА_2 набули у власність житловий будинок №79 по вул. Євгенії Бош в м. Вознесенську Миколаївської області, а саме ОСОБА_3 - 9/20 часток будинку, ОСОБА_2 - 11/20 часток цього майна.

Також згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області від 21 вересня 1993 року за №237 ОСОБА_3 було передано в приватну власність для обслуговування вищевказаного будинку земельну ділянку, площею 0,0545 га.

На підставі рішення 19 жовтня 1993 року їй, як власнику, було видано державний акт, реєстр. №1698.

06 листопада 2004 року ОСОБА_3 померла.

Позивачка, як спадкоємець за заповітом, належним чином прийнявши спадщину, оформила її, а саме отримала свідоцтва на 9/20 часток житлового будинку №79 по вул. Євгенії Бош в м. Вознесенську Миколаївської області та на земельну ділянку, площею 545 кв.м., розташовану за цією ж адресою, призначену для обслуговування будинку.

Також встановлено, що земельна ділянка була надана спадкодавцю з порушенням вимог закону, а саме передана у власність лише одного зі співвласників будинку, для обслуговування якого вона надавалася, тобто з порушенням передбаченого ст.ст. 6, 17, 42, 67 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі ділянки) права іншого співвласника будинку ОСОБА_2

Як слідує з позову, в зв'язку з цим позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на набуту в порядку спадкування земельну ділянку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України Про місцеве самоврядування в Україні вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 цього Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року).

Обставини справи вказують на неможливість внесення змін або самостійного часткового скасування органом місцевого самоврядування оскаржуваного рішення в зв'язку зі смертю ОСОБА_3, якій надана спірна ділянка.

Тому суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування згідно п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України підлягає частковому скасуванню - в частині, що стосується передачі ОСОБА_3 земельної ділянки.

За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

За встановлених обставин, враховуючи положення ст. 1301 ЦК України та розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 27 постанови №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування, суд прийшов до висновку про те, що підлягає визнанню недійсним й оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Вознесенська державна нотаріальна контора Миколаївської області, ОСОБА_2, про часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом задовольнити повністю.

Рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області за № 237 від 21 вересня 1993 року Про закріплення земельних ділянок скасувати частково - в частині закріплення в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по вул. Євгенії Бош, 79 в м. Вознесенську Миколаївської області, площею 545 кв.м., призначеної для обслуговування 9/20 часток домоволодіння, розташованого за цією ж адресою.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 19 жовтня 1993 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0545 га., призначену для обслуговування житлового будинку (по вул. Євгенії Бош, 79 в м. Вознесенську Миколаївської області), зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1698.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 05 травня 2007 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області та зареєстроване в реєстрі за №362, за яким ОСОБА_1 визнана спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3, яка померла 06 листопада 2004 року, а саме земельної ділянки, площею 545 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку, розташованої на території Вознесенської міської ради Миколаївської області, належної померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 19 жовтня 1993 року Вознесенською міською радою та зареєстрованого за №1698 у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В.Вуїв