У х в а л а

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, за яким збільшив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), в розмірі 3 903 грн 25 коп., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 серпня 2014 року о 19 год. 00 хв. в районі буд. № 108 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську сталася ДТП, винним у якій згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року визнано ОСОБА_4 та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Позивач вказав, що матеріальний збиток, заподіяний йому пошкодженням автомобіля, склав 19 750 грн 82 коп., проте страховою компанією - приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «АХА Страхування» (далі - ПАТ «СК «АХА Страхування») виплачено страхове відшкодування лише в сумі 15 847 грн 57 коп., а решта суми - 3 903 грн 25 коп. залишилася невідшкодованою; крім того, винними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінив у 2 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини, вважав, що відповідач як винна особа у скоєнні ДТП має відшкодувати йому залишок матеріальної шкоди та моральну шкоду, у зв'язку із чим просив задовольнити позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди у розмірі 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позов в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3 903 грн 25 коп., в частині стягнення судових витрат вирішити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що матеріальна шкода підлягає стягненню у повному обсязі зі страхової компанії, проте відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України заміна неналежного відповідача здійснюється лише за клопотанням позивача, від залучення якого позивач відмовився, а тому без залучення страховика до участі у справі неможливо вирішити питання про обов'язок відшкодувати завдану позивачеві шкоду.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди не оскаржувалося, а тому не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції та не оскаржується у суді касаційної інстанції, у зв'язку із чим в касаційному порядку також не переглядається.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 серпня 2014 року сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_4 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу (а. с. 12).

Відповідальність ОСОБА_4 за шкоду третім особам під час ДТП була застрахована у ПАТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується полісом від 08 січня 2014 року № АС/9169874 з терміном дії до 07 січня 2015 року; страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 (а. с. 15).

Відповідно до первинних документів - калькуляції, акта виконаних робіт від 01 жовтня 2014 року № 303, видаткової накладної, рахунку від 22 серпня 2014 року № СП-001377, чеків про сплату на користь ТОВ «Сетав Авто», вартість запасних частин, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, склала 9 595 грн, а вартість виконаних робіт з відновлення транспортного засобу склала 10 155 грн 82 коп.; всього вартість відновлювального ремонту склала 19 750 грн 82 коп. (а. с. 19, 20, 24, 25).

Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПАТ «СК «АХА Страхування», яка прийняла рішення про сплату страхового відшкодування у сумі 15 847 грн 57 коп., тобто в розмірі вартості матеріального збитку з урахуванням розрахунку розміру фізичного зносу автомобіля, зробленого 28 серпня 2014 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (а. с. 14, 15).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12, п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи; при цьому страхове відшкодування зменшується на суму франшизи.

Згідно зі статтею 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду, виходив із того, що без залучення страховика до участі у справі неможливо вирішити питання про обов'язок відповідача відшкодувати завдану позивачеві шкоду, дійшовши висновку, що відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, завданої застрахованою особою, має виступати, зокрема, страхова компанія.

Разом з тим матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення про сплату страхового відшкодування ПАТ «СК «АХА Страхування» 15 жовтня 2014 року виплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 15 847 грн 57 коп., яке відповідає вартості матеріальних збитків, заподіяних потерпілому, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (а. с. 47).

З огляду на вказане вбачається, що різницю між фактичним розміром шкоди (19 750 грн 82 коп.) і страховою виплатою (15 847 грн 57 коп.) складають збитки, не включені до суми страхової виплати у розмірі 3 903 грн 25 коп.

Приписами статті 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова) судам роз'яснено, що у разі, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються і в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

В абз. 3 п. 24 Постанови судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України саме особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищевикладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції на зазначене вище уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, зокрема не визначився, чи підлягає сума збитків, які завдані потерпілому в результаті ДТП, стягненню з відповідача для повного відшкодування завданої ним шкоди, оскільки ці збитки не включені до суми страхової виплати, яка виплачена ПАТ «СК «АХА Страхування», у зв'язку із чим ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 213, 303 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.С. Висоцька

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана