Справа № 356/1253/14-ц Головуючий у І інстанції Лялик Р.М.
Провадження № 22-ц/780/1197/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова
Категорія 47 23.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 треті особи - ОСОБА_3, ПАТ КБ «ПриватБанк» про поділ спільного майна подружжя , посилаючись на те, що з 27.09.2002р. по 18.08.2010р. вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було набуто у власність житловий АДРЕСА_1

Вищезазначений житловий будинок було придбано за кредитні кошти; договір кредиту від 07.12.2007 року був укладений на ім'я ОСОБА_2 Відповідно до умов кредитного договору публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 28000 дол. США у вигляді не відновлювальної кредитної лінії зі строком повернення кредитних коштів до 07 грудня 2017р. та зі сплатою 0,92% за користування кредитом. За час перебування із відповідачем у шлюбі було сплачено на погашення кредитної заборгованості 4793,70 дол. США, що складає 92,3665% від загальної заборгованості за договором.

За домовленістю сторін, 14.05.2010 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про переведення прав та обов'язків за вищезазначеним кредитним договором на позивачку.

Вказувала, що 29.10.2010 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про переведення боргу, а тому боргові зобов'язання ОСОБА_2. за кредитним договором від 07.12.2007 р. перейшли до неї.

12.11.2010р. ОСОБА_2 в особі повіреного ОСОБА_3 зі згоди позивачки та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 Зазначений житловий будинок було відчужено за 76235грн.

19.11.2010 року будинок АДРЕСА_1 у м. Яготині Київської області ОСОБА_4 подаровано позивачці на підставі договору дарування.

На забезпечення взятого позивачкою на себе зобов'язання 28.12.2010р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Яготині Київської області на забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором. Позивачка вважала, що грошові кошти, отримані від продажу житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягають поділу. Крім того її частка в будинку складає 92,3666%, а тому їй мають належати грошові кошти від продажу цього будинку в розмірі 70494грн. 96коп., а відповідачу, відповідно 5738грн. 04коп., що складає 7,63325% від загальної суми від продажу будинку.

Вказувала, що рішенням апеляційного суду Київської області від 11.10.2012р. було задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 і на його користь з ОСОБА_3 було стягнуто 38117грн. 50коп., тобто 1/2 частину вартості житлового будинку. Проте вважала, що її права порушено, оскільки частка відповідача від продажу будинку мала б становити лише 5738,04грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд розподілити майно між нею та відповідачем, а саме - грошові кошти від продажу житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Яготині Київської області в сумі 76235грн., виділити їй у власність грошові кошти в розмірі 70496,96грн., що становить 92,3666% суми грошових коштів від реалізації будинку та виділити у власність відповідачу 5738,04грн., що становить 7,63325% суми грошових коштів від продажу будинку.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 було скасовано рішення Яготинського районного суду від 12 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2013 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.156-158).

Як зазначено в ухвалі касаційної інстанції, судам слід звернути увагу на те, що предметом позову ОСОБА_1 є грошові кошти, отримані ОСОБА_1 від реалізації житлового будинку, який належав подружжю. Судами не було встановлено чи перебувають грошові кошти від реалізації житлового будинку в розпорядженні ОСОБА_2 Судам також слід визначитися із характером спірних правовідносин, врахувати положення ч.1 ст.61, ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, ч.1 ст.ст.69, ч.1 ст.70 СК України.

Рішенням Березанського міського суду від 10 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.09.2002р. по 18.08.2010р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 07.12.2007р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 28000 дол. США зі сплатою 0,92 % за користування кредитом та з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 07.12.2017р.

Зазначений кредитний договір був забезпечений іпотекою, предметом якої є житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Яготин Київської області. Поручителем за кредитним договором виступила ОСОБА_1

22 лютого 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, за погодженням між колишнім подружжям, ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про переведення прав та обов'язків за кредитним договором з нього на ОСОБА_1

29.10.2010р. між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про переведення зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 За умовами договору проведено заміну первісного боржника, внаслідок чого новий боржник замінює первісного боржника як зобов»язану сторону в кредитному договорі та бере на себе зобов»язання, передбачені кредитним договором (а.с.14-16).

Із матеріалів справи вбачається, що за згодою позивачки та ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_3, відчужив житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Яготин Київської області ОСОБА_4 за 76235грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11.10.2012р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно привласнених грошових коштів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти від реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Яготині Київської області в сумі 38117,50грн., тобто ? частину вартості зазначеного будинку. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року (а.с. 203-204, 205-207).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу).

Згідно з ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1, 2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджається майном що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За змістом рішення апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 встановлено, що 22 лютого 2010 року позивач видав ОСОБА_3 довіреність строком на три роки, якою уповноважив останню продати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 у м.Яготині за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд. Такий договір купівлі-продажу, за згодою з ОСОБА_1, було оформлено та нотаріально посвідчено 20 листопада 2010 року з ОСОБА_4 Продаж будинку вчинено за 76 235 грн.

Задовольняючи вимоги позивача ОСОБА_2 до повіреної особи ОСОБА_3 , Апеляційний суд виходив з того, що в силу положень ст..1006 ЦК України повірений повинен був негайно передати довірителеві все одержане у зв»язку з виконанням доручення. З урахуванням положень ч.1 ст.60, ч.3 ст.61 та ч.4 ст.65 СК України, суд дійшов висновку про те, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї, а тому повірений повинна передати довіреному 1/2 частину грошових коштів у зв»язку з виконанням доручення згідно договору купівлі-продажу , що становить 38117,50 грн.

В силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України вказані обставини доказуванню при розгляді даної справи не підлягають.

Тобто, ОСОБА_2 отримав право на 1/2 частину грошових коштів від реалізації будинку, що належав подружжю на праві спільної власності за договором купівлі-продажу будинку ( 1/2 від 76235 грн.= 38117,50 грн. ).

Згідно рішення апеляційного суду від 11 жовтня 2012 року встановлено, що інша частина вартості будинку, а саме 1/2 частина грошових коштів, яка належить ОСОБА_1, отриманих від реалізації будинку за договором купівлі-продажу, укладеним за взаємною згодою повіреною ОСОБА_3 (матір»ю ОСОБА_1.) від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (батьком ОСОБА_1.). на користь ОСОБА_2, предметом розгляду та стягнення не була.

Крім того, як встановлено судом, 19.11.2010 року будинок АДРЕСА_1 у м. Яготині Київської області ОСОБА_4 подаровано позивачці на підставі договору дарування, право власності на який остання зареєструвала на своє ім.»я у відповідності до вимог чинного законодавства. Дане свідчить про те, що на час розгляду справи, спільне майно подружжя було відчужено за взаємною згодою третій особі, а право на отримання 1/2 частину грошових коштів від реалізації майна згідно рішення апеляційного суду визнано за одним з подружжя, а саме за ОСОБА_2

З огляду на викладені вище обставини, доводи позивачки про те, що з урахуванням умов договору про переведення боргу, за яким обов»язок по виплаті кредиту, вона взяла на себе, вона має право на 70496,96 грн. (92,3666%) від суми, що була отримана від продажу будинку, оскільки після повного виконання усіх зобов»язань перед банком, їй належало б 92,3666 % придбаного житлового будинку, а решта - відповідачу ( 5738,04 грн.), є необґрунтованими.

В силу ч.4 ст.65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї.

Як вже наголошувалося, предметом позовних вимог позивачки були грошові кошти отримані від реалізації будинку, що належав на праві спільної сумісної власності подружжя, тобто 76 235 грн.

Судом встановлено, що переведення зобов»язань за кредитним договором з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 здійснено після розірвання шлюбу між подружжям, за згодою позивачки. Реалізація будинку, що належав подружжю на праві спільної власності та умови купівлі-продажу було погоджено сторонами, у т.ч. і позивачкою. За рішенням суду, що набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право на стягнення 1/2 частини вартості від реалізації будинку.

В той же час, як видно з довідки ПриватБанку №10.3-3/03 98 гроші, отримані від продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 у м.Яготині були спрямовані в касу Приватбанку на погашення заборгованості в тій частині, яка була обумовлена сторонами договору купівлі-продажу як ціна будинку. Вказані грошові кошти не отримувалися і не могли бути отримані представником продавця готівкою, оскільки метою даного продажу стало саме виконання боргових зобов»язань позичальника перед банком та спрямування виручених грошей на погашення кредиту (а.с.221). Зазначена обставина свідчить про те, що на час розгляду даної справи грошові кошти за договором купівлі-продажу будинку були спрямовані кредитором в касу Приватбанку і представником продавця готівкою не отримувалися, і відповідно у третіх осіб не знаходилися.

З урахуванням того, що розмір боргових зобов»язань колишнього подружжя, що виникли в інтересах сім»ї, предметом позовних вимог не були, на час розгляду справи кредит не погашено, докази щодо розміру виплачених грошових коштів в рахунок погашення кредитних зобов»язань позивачка не надала і відповідні вимоги до відповідача не заявляла, суд обґрунтовано відмовив останній у задоволенні позовних вимог та правомірно роз»яснив позивачці її право на звернення до суду з відповідним позовом щодо боргових зобов»язань, що виникли у колишнього подружжя в інтересах сім»ї.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: