Справа № 152/1682/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 листопада 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей,

встановив:

19.10.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, в якому зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.02.2003 року по 19.12.2013 року.

Від шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, зсилаючись на те, що відповідач не бере участі в утриманні дітей, добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а їй одній важко утримувати дітей.

Відповідач не має постійного місця роботи, отримує дохід від тимчасових заробітків, тому має нерегулярні та мінливі доходи, у звязку із чим просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Нещодавно відповідач повернувся із зони АТО, де отримував значний заробіток, тому має можливість виконувати обовязки по утриманню неповнолітніх дітей.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.17).

09.11.2015 року представник позивачки ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 15.10.2015 року, подав заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та у його відсутності, заявлені вимоги підтримує і просить задовольнити в повному обсязі (а.с.18-19).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що дійсно перебував у шлюбі з позивачкою, від якого має двох неповнолітніх дітей. На даний час він не працює, не наймається на тимчасові заробітки, оскільки не може працювати за станом здоровя. Після повернення зі складу Збройних Сил України із зони АТО у нього загострилася хвороба хребта, тому він не працевлаштувався, але звернувся у Шаргородський районний центр зайнятості в пошуках роботи. Документів, які б підтверджували, що він не працездатний, або що йому протипоказано певні види робіт, протипоказань лікарських комісій щодо працевлаштування не має, підприємницькою діяльністю він не займається, інших осіб на утриманні не має. На теперішній час він сам перебуває на утриманні у своїх батьків. Не заперечує щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Проте, заперечує щодо визначення розміру аліментів в сумі по 500 грн. на кожну дитину, оскільки не в змозі сплачувати аліменти в такому розмірі через відсутність роботи. Зазначив, що в змозі сплачувати аліменти на утримання кожної дитини в мінімальному розмірі, що визначений сімейним законодавством України.

Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2003 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.12.2013 року (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження серії 1-АМ №203896, 1-АМ №005435 (а.с.9, 8).

Діти сторін ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають з матірю та знаходяться на її утриманні, що вбачається із довідки Плебанівської сільської Шаргородського району Вінницької області від 15.10.2015 року за №1760 (а.с.6).

Суд встановив, що відповідач працездатний та фізично здоровий, медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, оскільки ствердження відповідача про непрацездатність та хворобливий стан здоровя не підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Також, судом встановлено, що відповідач не має на утриманні інших осіб, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться.

Крім того, судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи не працює, тому його дохід має нестабільний, мінливий характер.

Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дітей та їх утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з позовної заяви, весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дітей, покладено саме на позивачку, що ставить її сімю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка в позовній заяві та її представник в заяві до суду від 09.11.2015 року просять про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, зазначаючи, що ОСОБА_2 без участі відповідача несе обсяг витрат на утримання дітей, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2003 року, який розірвано відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.12.2013 року; що позивачка та відповідач мають спільних неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 та ОСОБА_7, утримання яких є предметом даного спору; що діти знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обовязків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не заперечує щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 437 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.10.2015 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми сторін повноліття, враховуючи, що відповідач на даний час не працює, не має постійного заробітку чи іншого доходу, тому розмір аліментів на кожну дитину, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в межах мінімальної соціальної гарантії, передбаченої ч.2 ст.182 СК України, тобто в межах мінімального розміру аліментів.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони мали б тоді, коли б утримувалися за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України).

Відтак, позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 487,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.180-184, 191 СК України, ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, суд

вирішив:

ОСОБА_8 Василівни до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, українця, громадянина України, не працюючого, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 437 (чотириста тридцять сім) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.10.2015 року і до їх повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В решті позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя