Справа №2-1788/210 04.03.2015 04.03.2015 04.03.2015
Провадження №22-ц/784/632/15
Провадження №22-ц/784/632/15 Головуючий у першій інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Харитоновій І.В.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2010 року,

за позовом

Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

(далі - ПАТ «ОТП Банк»)

до ОСОБА_5 і ОСОБА_4,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомир»

(далі - ТОВ «Автомир»),

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року ПАТ «ОТП Банк» пред'явило позов до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про стягнення у солідарному порядку з відповідачів як поручителів 8 414 322грн. 90 коп. заборгованості третій особи ТОВ «Автомир» за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що позичальник ТОВ «Автомир» в порушення умов укладеного з ним 24 квітня 2008 року кредитного договору та додаткових договорів у встановлені строки не погасив суму кредиту та процентів, а тому банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів від поручителів з урахуванням суми пені.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено, ухвалено про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на корить банку 8 414 322 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в загальному розмірі 1 820 грн. 00 коп.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 8 вересня 2014 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_5 змінено, та з нього на користь банка стягнута заборгованість в загальному розмірі 8 414 322 грн. 90 коп., яка утворилася станом на 10 серпня 2009 року і складається із: заборгованості за основною сумою кредиту в сумі 7 805 763 грн. 98 коп., заборгованості за процентами в сумі 518 892 грн. 38 коп., пені в сумі 64 666 грн. 54 коп., комісії в сумі 25 000 грн. 00 коп., на виконання солідарного зобов'язання ТОВ «Автомир», що виникло за кредитним договором про надання кредиту за №CR 08-212/400 від 24 квітня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Автомир».

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні позовних вимог.

На його думку, суд не врахував, що без згоди ОСОБА_4 як поручителя банком та позичальником були укладені додаткові угоди, за якими збільшився обсяг відповідальності, внаслідок чого порука є припиненою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого став ПАТ «ОТП Банк», та третьою особою ТОВ «Автомир» укладено кредитний договір №СR 08-212/400, за яким останнє отримало строком до 5 травня 2013 року кредит в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, який складає 5 000 000 грн., під 12% річних у доларах США з дати підписання і до 365-го дня або під 17,5% в гривні, та починаючи з 365-го дня в розмірі LIBOR+9,5% у доларах США або FIDR+4,5% у гривні. У випадку порушення позичальником зобов'язання на підставі п.1.4.2 договору сторони домовилися до сплати процентів у розмірі 14% або LIBOR+11,5% у доларах США, та у розмірі 19,5% або FIDR+6,5% у гривні (а.с.32-49).

В той же день між банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, на забезпечення виконання кредитного зобов'язання ТОВ «Автомир», були укладені окремі договори поруки за №SR 08-189/400 і №SR 08-190/400, за якими поручителі взяли (кожний на себе окремо) обов'язок нести солідарну відповідальність із позичальником щодо виконання кредитних зобов'язань (а.с.57-72).

Пунктами 2.1, 2.3, 7.2 та застереженням до пунктів 2.1.1, 2.1.2 договору поруки, укладеному між банком та поручителем ОСОБА_4 передбачено, що порука за цим договором забезпечує вимоги кредитора у такому розмірі, у такій валюті, у такій строк та в такому порядку, як це встановлено в договорах про зобов'язання (кредитні договори), в тому числі будь-якими змінами та доповненнями до договорів про зобов'язання, які можуть бути укладені кредитором та боржником в майбутньому. За обставин укладення змін та доповнень до договорів про зобов'язання сторони виражатимуть свою згоду на забезпечення цією порукою виконання зобов'язання з врахуванням таких змін та доповнень. У разі зміни розміру зобов'язання після укладення цього договору поруки, в тому числі збільшення, таке зобов'язання забезпечується в повному розмірі. Цей договір поруки може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до нього.

За час дії зобов'язань позичальника додаткових договорів до вказаного договору поруки між сторонами не укладено.

Одночасно, 23 липня 2008 року, 12 серпня 2008 року і 23 лютого 2009 року між банком та третьою особою «Автомир» укладені договори №№1-3 про зміну договору про надання кредиту №СR 08-212/400 від 24 квітня 2008 року, в яких змінені графіки щодо повернення кредитних коштів, викладені в новій редакції виконання боргових зобов'язань за ініціативою банка, та питання призупиненні та/або відмова від надання кредиту, а також змінені розміри процентів за користування виданими кредитними коштами, в тому числі: за кредит в доларах США на підставі процентної ставки LIBOR+11,5%, а у випадку порушення зобов'язання в розмірі LIBOR+13,5%; за кредит в гривні на підставі процентної ставки FIDR+7%, а у випадку порушення зобов'язання в розмірі FIDR+9% (а.с.50-56).

У пункті 2 договору №1 від 23 липня 2008 року про зміну договору про надання кредиту №СR 08-212/400 від 24 квітня 2008 року сторони передбачили, що положення цього договору, в тому числі про зміну процентної ставки за кредитом, підлягають відображенню (шляхом внесення змін) в документах забезпечення не пізніше 20 календарних днів з дати укладення цього договору (а.с.51).

До таких документів забезпечення за умовами договору про надання кредиту віднесено будь-які документи, що укладені сторонами або третіми особами в якості забезпечення належного виконання позичальником боргових зобов'язань, які за пунктом 1.3 договору пов'язуються з моментом виникнення права позичальника на отримання кредиту, в тому числі з моменту укладення між банком та поручителем договору поруки з метою забезпечення виконання боргових зобов'язань (пункт 1.3.13) (а.с.32, 35).

Але таких змін до документу забезпечення кредитного договору, яким є договір поруки, укладений між банком та поручителем ОСОБА_4, внесено не було не в зазначений строк у пункті 2 договору № 1 про зміну кредитного договору, не в інший строк.

Отже, згоди відповідачем як поручителем на збільшення обсягу відповідальності його та позичальника, надано не було, і такого обов'язку по внесенню змін до документів забезпечення банком не виконано.

За змістом частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Такий висновок міститься і у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі №6-97цс, яким презюмується, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банка та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Ураховуючи викладене, посилання представника банка про достатність попередньої згоди поручителя про зміну умов основного договору, викладені у пунктах 2.1, 2.3 та застереженням до пунктів 2.1.1, 2.1.2 договору поруки, є безпідставними, оскільки пунктом 7.2 договору поруки та п.2 договору №1 від 23 липня 2008 року про зміну договору про надання кредиту №СR 08-212/400 від 24 квітня 2008 року сторони чітко визначили необхідність внесення змін до документів забезпечення та фактичне узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього.

Отже, з 23 липня 2008 року банком збільшено проценту ставку за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг зобов'язань позичальника та відповідальності поручителя, яка свою згоду на таке збільшення не надавав.

Тому таке порушення призвело до припинення дії договору поруки від 24 квітня 2008 року у відповідності до положень частини 1 статті 559 ЦК України.

За такого, розрахована позивачем заборгованість третій особи ТОВ «Автомир» в загальному розмірі 8 414 322 грн. 90 коп., яка утворилася станом на 10 серпня 2009 року, не підлягає стягненню з відповідача як поручителя за договором поруки, дія якого припинена.

Вказаним обставинам суд першої інстанції оцінки не дав, і відмовляючи у перегляді заочного рішення суду не врахував усні та письмові заперечення відповідача щодо збільшення обсягу його відповідальності та припустився помилки щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача як поручителя.

За такого, рішення суду першій інстанції в цієї частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, і тому колегія суддів у відповідності до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне в цієї частині його скасувати і ухвалите нове про відмову у задоволенні позову банка до відповідача ОСОБА_4.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2010 року в частині задоволення стягнення з ОСОБА_4 скасувати та ухвалите в цієї частині нове, яким в задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді