У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Черкаської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків», про визнання договору піднайму житлового приміщення та свідоцтва про право власності на житло недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, Черкаської міської ради про визнання недійсним договору піднайму жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_1 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 22 серпня 2012 року, виданого на підставі наказу департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 26 липня 2012 року №119. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що при укладенні оспорюваного договору піднайму було порушено положення ч. 3 ст. 238 ЦК України, зокрема, укладення нею від свого імені та від імені відповідача ОСОБА_7 двустороннього договору, що в свою чергу дає підставу для визнання недійсним свідоцтва про право власності на кімнату в гуртожитку.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано недійсним договір піднайму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 від 19 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року вказане рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору піднайму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 від 19 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання договору піднайму житлового приміщення недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні оспорюваного договору було порушено положення ч. 3 ст. 238 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу про оформлення права власності на кімнату в гуртожитку саме на відповідача ОСОБА_7 було відомо, оскільки безпосередньо вона займалась цим оформленням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору піднайму житлового приміщення та відмовляючи в цій частині в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведено належним чином підстав вселення позивача до спірного жилого приміщення та права на проживання за згаданою адресою. Крім того, позивачем не зазначено, якими діями чи бездіяльністю відповідача зі сторони відповідача були порушені її права.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 було надано ордер на жилу площу в гуртожитку для малосімейних №078-30 серія ОБ, а саме, кімнату АДРЕСА_1, жилою площею - 18 кв.м, на сім'ю із двох осіб: вона та її чоловік - ОСОБА_8 (а.с. 59).

Як вбачається з довідки КП «Соснівського СУБ» (форма №17), у спірне жиле приміщення 26 січня 2005 року була зареєстрована позивач ОСОБА_6 в якості свекрухи наймача. Водночас у даній довідці міститься відмітка про те, що чоловік відповідача - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с. 5).

28 травня 2012 року ОСОБА_7 надала ОСОБА_6 довіреність бути її представником в усіх компетентних органах, в тому числі в РЕУ, СУБах, архівах, ОСББ, ВВС, водоканалі, газових службах, теплокомуненерго, БТІ, реєстраційних службах, райдержадміністраціях, міських радах та й в інших установах, організаціях по питанню, пов'язаному з приватизацією на її (відповідача ОСОБА_7.) ім'я в сімейному гуртожитку кімнати АДРЕСА_1. Для цього надано їй право подавати від її імені (відповідача ОСОБА_7.) заяви, отримувати довідки та документи, дублікати усіх документів, а також свідоцтво про право власності на вказану кімнату, технічний паспорт, зареєструвати кімнату в органах БТІ, реєстраційних службах, отримавши витяг про реєстрацію, укладати цивільно-правові угоди, сплачувати належні з неї платежі, податки, ставити за неї підпис і виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреності (а.с. 67).

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_6, яка діяла від імені наймача ОСОБА_7 на підставі довіреності від 28 травня 2012 року, та позивачем ОСОБА_6, як піднаймачем, укладено договір піднайму (найма) жилого приміщення в будинках держаного та суспільного житлового фонду, житлово-будівельного кооперативу в будинку, який належить громадянинові на праві приватної власності та який посвідчений КП «Соснівське СУБ» (а.с. 7). Зі змісту цього договору вбачається, що цей договір укладений на термін з 19 червня 2012 року до 19 червня 2020 року.

10 липня 2012 року ОСОБА_7, в інтересах якої діяла за довіреністю ОСОБА_6, звернулась до органу приватизації із заявою від 26 червня 2012 року №41220 щодо оформлення передачі у приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність жиле приміщення у гуртожитку (а.с. 57).

26 липня 2012 року на підставі наказу Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 26 липня 2012 року № 119 ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - кімнату в гуртожитку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21)

За змістом ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Статтею 91 ЖК Української РСР встановлено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду - все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Договір піднайму укладається в письмової формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Здача жилого приміщення в піднайом з порушенням вимог, установлених частинами першою, третьою і четвертою статті 91 і статтею 93 цього Кодексу, тягне за собою недійсність договору піднайму. У цьому разі громадяни, які незаконно поселилися в жилому приміщенні, зобов'язані негайно звільнити його, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 94 ЖК Української РСР).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання договору піднайму недійсним, апеляційний суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог, оскільки позивачем не зазначено якими діями чи бездіяльністю зі сторони відповідача були порушені її права. Зі змісту оспорюваного договору піднайму вбачається, що позивач укладаючи його від свого імені та одночасно діючи в інтересах відповідача добре розуміла значення та наслідки укладення такого договору, що в розумінні ч. 3 ст. 238 ЦК України не дає підстав для визнання його недійсним за вимогами позивача. Оспорювання даного договору зі сторони відповідача з підстав порушення прав останньої матеріали справи не містять.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, апеляційний суд дійшов ґрунтовного висновку про відсутність підстав для визнання цього свідоцтва недійсним, оскільки питанням оформлення права власності на спірну квартиру за відповідачем шляхом приватизації займалась безпосередньо позивач на підставі наданої відповідачем довіреності, на момент приватизації позивач не була членом сім'ї наймача, а була піднаймачем на підставі договору піднайму, а отже її посилання на те, що вона має права на дану жилу площу, як член сім'ї наймача та має право на її приватизацію, безпідставні.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук