Провадження № 22-ц/773/1484/15 Категорія: 50 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Антонюк К.І., Веремчук Л.М.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за клопотанням Головного управління юстиції у Волинській області про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2015 року,

установила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2015 року надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення мирового судді судової дільниці №2 міста Новочебоксарськ Чувашської Республіки Російської Федерації від 22 травня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Луцька Волинської області в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Новочебоксарськ Чувашської Республіки Російської Федерації аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м.Луцька Волинської області в розмірі 1645 грн. 05 коп. щомісячно, починаючи з 30 серпня 2013 року по 30 липня 2017 року, тобто до повноліття дочки ОСОБА_4

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання.

Боржник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином та своєчасно повідомлені у встановленому законом порядку про дату та місце його проведення у відповідності до ч.5 ст.76 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, задовольняючи вищевказане клопотання та надаючи дозвіл на примусове виконання на території України вищевказаного рішення мирового судді судової дільниці №2 міста Новочебоксарськ Чувашської Республіки Російської Федерації від 22 травня 2014 року, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.51 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ст.390 ЦПК України дане рішення іноземного суду визнається та підлягає виконанню в Україні.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на відповідних нормах чинного законодавства, а тому з ним погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено зокрема, що рішенням мирового судді судової дільниці №2 міста Новочебоксарська Чувашської Республіки Російської Федерації від 22 травня 2014 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця м.Луцька Волинської області в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки м.Новочебоксарська Чувашської Республіки Російської Федерації, аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, в розмірі 5000 рублів щомісячно, починаючи з 30 серпня 2013 року по 30 липня 2017 року, до повноліття дочки з врахуванням індексації (інфляції) (а.с.3-4).

Відповідно до ч.1 ст.390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» суди повинні з'ясовувати наявність міжнародних договорів про взаємне надання правової допомоги між Україною і державою, про визнання й виконання рішення суду чи арбітражу якої надійшло клопотання. У даний час є чинними, зокрема, - Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладена державами-членами Співдружності Незалежних Держав у м. Мінську 22 січня 1993 року, яка ратифікована Україною 10 листопада 1994 року. Крім України учасницями цієї Конвенції є республіки Азербайджан, Білорусь, Вірменія, Казахстан, Молдова, Таджикистан, Туркменистан, Узбекистан, Грузія, Киргизька Республіка та Російська Федерація.

Відповідно до ст.51 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року (далі - Конвенція) кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених справжньою Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін, зокрема, - рішення установ юстиції у цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом світові угоди у таких справах і нотаріальні акти відносно грошових зобов'язань.

І оскільки Україна та Російська Федерація є державами-членами Співдружності Незалежних Держав (учасницями цієї Конвенції), то вищевказане рішення суду Російської Федерації підлягає визнанню та виконанню на території України.

З матеріалів справи вбачається, що рішення іноземного суду, про визнання та виконання в Україні якого просить стягувач ОСОБА_3, на території міста Новочебортарська Чувашської Республіки Російської Федерації не виконувалось (а.с.6), і станом на 31 липня 2014 року законної сили не набрало, однак підлягає до негайного виконання згідно зі ст.211 ЦПК Російської Федерації, відповідно до якої негайному виконанню підлягають рішення суду про стягнення аліментів (а.с.11).

При цьому, матеріали справи (протокол судового засідання) вказують на те, що боржник ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи іноземним судом, що не заперечується й самим боржником (а.с.13-14).

Таким чином, об'єктивно, всебічно та повно з'ясувавши наведені вище фактичні обставини, надавши їм відповідну правову оцінку, суд першої інстанції підставно задовольнив клопотання стягувача ОСОБА_3 та надав дозвіл на примусове виконання вищезгаданого рішення іноземного суду на території України, визначивши суму стягнення в національній грошовій одиниці України - гривні у відповідності до ч.8 ст.395 ЦПК України.

Водночас, доводи апелянта про те, що рішення іноземного суду, про визнання та надання дозволу на виконання якого просить стягувач, не набрало законної сили, а тому не може бути виконане на території України, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.211 ЦПК Російської Федерації судовий наказ або рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Твердження апелянта про неможливість застосування в даному випадку судом положень ст.211 ЦПК Російської Федерації щодо негайного виконання рішення суду також не заслуговує на увагу, оскільки згідно із ст.66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. При цьому, відповідно до ст.67 цього ж Закону, зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового та довільного тлумачення апелянтом дійсних обставин справи та норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді