Справа № 638/371/15-ц
Провадження № 2/638/3100/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова, у складі:

головуючого судді - Цвіри Д.М.,

секретарів судових засідань - Мазурік М.О., Ільченко В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до Харківської міської ради, в якому просила встановити факт постійного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_4 з грудня 2004 року по липень 2014 року (до його безвісної відсутності) в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову, позивач зазначила, що у січні 1999 року вона познайомилась з ОСОБА_4 , який в той час допоміг їй купити кімнату в комунальній квартирі АДРЕСА_2, який мешкав в квартирі № 44, цього ж будинку, разом з матір*ю.

З листопада 1999 р. до безвісної відсутності ОСОБА_4 в серпні 2014 р., тобто на протязі 15 років, позивач та ОСОБА_4 проживали безперервно однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вели спільне господарство, як сім*я мали взаємні права та обов'язки, вели спільний сімейний бюджет, разом купували речі, ремонтували квартиру, відпочивали. Шлюб офіційно не реєстрували, проте всі знайомі вважали їх подружжям. Під час спільного проживання та ведення домашнього господарства, на протязі 15 років, вони не перебували у шлюбі з іншими особами. Жили дружньо, добре відносились та дбали один про одного.

У 2004 р. з метою поліпшення житлових умов, кімната позивача в комунальній квартирі була обмінена на окрему квартиру АДРЕСА_1 де позивач проживала разом з ОСОБА_4 до серпня 2014 р.

В кінці липня 2014 р. у позивача захворіла матір та вона вимушена була займатись її доглядом за адресою: АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача, ОСОБА_5, померла.

30.10.2014 р. позивач повернулась в квартиру АДРЕСА_1 але ОСОБА_4 там не було.

Позивач поцікавилась у сусідів відносно ОСОБА_4, які повідомили їй, що з серпня 2014 р. по вказаній адресі його ніхто не бачив.

Позивач телефонувала ОСОБА_4, але він не відповідав. В квартирі, за місцем реєстрації, ОСОБА_4 також не було, а його сусіди повідомили, що за вказаною адресою з серпня 2014 р. його ніхто не бачив .

Позивач звернулась до Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з проханням оголосити ОСОБА_4 у розшук. По вказаному факту у Київському РВ позивач давала письмові пояснення, але ніякої відповіді на своє звернення не отримала, проте їй відомо, що відкрита розшукова справа.

Позивачу відомо, що у ОСОБА_4 родичів не має.

Встановлення факту проживання однією сім'єю позивачу необхідно для визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив їх задовольнити.

Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. У письмових запереченнях, поданих також через канцелярію суду, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд встановлює факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт проживання однією сім'єю.

Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Враховуючи положення ст. 3 СК України та п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

До таких спадкоємців слід віднести тих осіб, які не пов'язані із спадкодавцем кровним спорідненням, не були його родичем, не знаходилися у шлюбі та інших осіб, які з певних причин проживали однією сім'єю.

При цьому ст. 2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї. Однак поняття "проживання однією сім'єю" та "член сім'ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім'ї, проте не проживати з ним однією сім'єю. Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Норма ст. 1264 ЦК України розрахована в перше чергу для того, щоб надати право на спадкування другому з "фактичного подружжя", тобто особі, яка перебувала зі спадкодавцем у фактичних шлюбних відносинах без державної реєстрації шлюбу. Разом з тим, другим з фактичного подружжя не обмежується коло осіб, які можуть одержати право на спадкування за ст. 1264 ЦК України . Це можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем.

Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_3, допитана в судому засідання у якості свідка, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що підтримували дружні відносини з позивачем та ОСОБА_4 на протязі багатьох років, телефонували один одному та неодноразово були в гостях у позивача та ОСОБА_4, якого сприймали як чоловіка позивача. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали теплі відносини та завжди з радістю приймали гостей. Про зникнення ОСОБА_4 відомо всім свідкам зі слів позивача.

Допитані свідки не підтвердили той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вели спільне господарство та мали спільний бюджет, наявність у них взаємних права та обов'язків в період з грудня 2004 року по липень 2014 року, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. У показання свідків відсутня конкретика щодо складових частин сім'ї.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надані у судому засіданні представником позивача документи - свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_1 ОСОБА_4, довідка № 1-40/211 від 26.12.2005 р. про місце роботи ОСОБА_11, медична довідка 2009відносно ОСОБА_4, паспорт ОСОБА_12, ощадні книжки на ім*я ОСОБА_4, військовий квиток на ім*я ОСОБА_4, посвідчення НОМЕР_2 на ім*я ОСОБА_4, паспорт ОСОБА_4, диплом НОМЕР_3 виданий ОСОБА_4, свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт на ім *я ОСОБА_4, ОСОБА_12, заява-анкета на відкриття рахунків та одержання платіжної картки НСМЕП фізичною особою(клієнт ОСОБА_4.), не досліджувались судом у якості доказів, оскільки, відповідно до норм ст.ст. 58,59 ЦПК України, не є належними та допустимими доказами. Лише наявність у позивача в квартирі цих документів, не може свідчити про факт постійного її проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу, разом з ОСОБА_4 Також, суду не відомо яким чином отримані зазначені документи.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суду не надано інших беззаперечних, належних та допустимих доказів наявності взаємних прав та обов'язків, а також систематичного ведення спільного господарства із ОСОБА_4, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Для правильного і своєчасного розгляду справи про встановлення факту, суд повинен в своєму розпорядженні мати такі докази: різного роду документи, з яких буде видно, що фактичне подружжя вважали себе подружжям; анкети, інші документи, які оформляються за місцем праці, у Пенсійному фонді, військкоматі; різного роду заяви, які подаються на одержання субсидій, пільг; оформлення заповітів; ділове і особисте листування (листи, фотографії, картки тощо), з яких було б видно, що фактичне подружжя вважали себе дружиною та чоловіком, вели спільне господарство, піклувалися один про одного; квитанції на ім'я одного і другого зі сплати комунальних послуг, інші витрати щодо утримання будинку, квартири; спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва на право власності, дані про реєстрацію рухомого майна); довідка комунальної дільниці, вуличного комітету про те, що фактичні подружжя проживають разом, з якого часу; дані, що фактичні подружжя не знаходяться в іншому зареєстрованому шлюбі і так далі.

Як пояснила позивач в судовому засіданні, в кінці липня 2014 році, у зв'язку із хворобою її матері, позивач переїхала мешкати за адресою: АДРЕСА_3. Отже з липня 2014 року спільне мешкання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинилось. ОСОБА_3 почала з'ясовувати місце проживання та місцезнаходження ОСОБА_4 лише з 30 жовтня 2014 року. Будь-яких пояснень та доказів стосовно підтримання стосунків (спілкування, телефонування, листування, надання допомоги один одному, наявність спільного бюджету, тощо) у період часу з кінця липня 2014 року по 30 жовтня 2014 року не надано. Отже, відсутність спілкування під час окремого проживання, на протязі більше трьох місяців також ставить під сумнів відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як чоловіка та дружини.

Крім того, відсутні докази смерті, безвісної відсутності ОСОБА_4 або інших доказів, які б давали ОСОБА_3 підстави для визнання права власності в порядку спадкування за законом на майно ОСОБА_4, метою якого є дане встановлення факту.

З повідомлення Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України від 24.06.2015 р. №60/4680 вбачається, що за обліками Дзержинського РВ інформації стосовно зникнення (безвісно відсутності) ОСОБА_4 не зареєстровано (а.с.72).

З повідомлення Київського РВ ХМУ ГУМВС України № 61/9814 від 28.07.2015 р. вбачається, що в провадженні Київського РВ знаходиться ОРС «Розшук» № 6114026 відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 На теперішній час розшук даного громадянина проводиться в рамках ОРС «Розшук»(а.с.81).

Безвісно відсутність ОСОБА_4 є лише припущенням позивача.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог статей 213,215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для задоволення позову

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 211-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10 денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Д.М.Цвіра