Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 01 липня 2010 року ОСОБА_4 взяла у нього в борг кошти в розмірі 6 000 000 грн та зобов'язалась повернути їх у строк до 02 серпня 2011 року, про що надала розписку. Проте в порушення взятих на себе зобов'язань та, незважаючи на неодноразові звернення позивача, ОСОБА_4 кошти у визначений строк не повернула.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 6 000 000 грн, інфляційні втрати в розмірі 71 400 грн та 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 280 000 грн. У рахунок стягнення заборгованості просив звернути стягнення на належну відповідачу трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що вона не підписувала розписки та не брала у ОСОБА_3 кошти в борг, тому просила визнати недійсним договір позики, укладений 01 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, в позові ОСОБА_3 та в зустрічному позові ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову не оскаржуються, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та в зустрічному позові ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено факт передачі відповідачу коштів у розмірі 6 000 000 грн саме 01 липня 2010 року, що підтверджується висновком комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14 жовтня 2014 року № 6776/6777/14-34/677833/6779/14-32, яким встановлено, що спірна розписка була виконана пізніше жовтня 2010 року, та є не можливим встановлення того, чи підпис у розписці виконано саме ОСОБА_4, тому дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_4 та користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 6 000 000 грн на підставі розписки від 01 липня 2010 року.

Судами встановлено, що відповідно до розписки від 01 липня 2010 року ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_3 кошти в розмірі 6 000 000 грн та зобов'язалась повернути їх до 02 серпня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст.1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 04 жовтня 2014 року № 215 підпис від імені ОСОБА_4 в розписці від імені ОСОБА_4 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_4 (т. 3, а. с. 66-68).

Згідно з висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 06 лютого 2014 року № 297 підпис від імені ОСОБА_4 у розписці від 01 липня 2010 року виконаний ОСОБА_4 (т. 3, а. с. 164-166).

Висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 14 жовтня 2014 року № 6776/6777/14-34/6778 33/6779/14-32 встановлено, що підпис у розписці від імені ОСОБА_4, яка датована 01 липня 2010 року, а також записи і підписи у зразках, наданих для порівняння, виконано рукописним способом - кульковими ручками, спорядженими пастами синьо-фіолетового кольору, та надати відповідь, чи виконаний підпис у розписці від 01 липня 2010 року саме ОСОБА_4 чи іншої особою, з наслідуванням підпису останньої, неможливо, у зв'язку з відсутністю однозначності в оцінці відмінностей, що не дозволяє вирішити питання про виконавця, ні в категоричній, ні в ймовірній формі.

Крім того, комплексною експертизою встановлено, що в розписці від імені ОСОБА_4, яка датована 01 липня 2010 року, та в документах, наданих в якості вільних зразків, відсутні ознаки штучного зістарювання. Час виконання підпису від імені ОСОБА_4 у розписці, датованій 01 липня 2010 року, не відповідає вказаній у ній даті виконання та був виконаний пізніше жовтня 2010 року (т. 4, а. с. 114-120).

Суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним доказам в їх сукупності та дійшов висновку про те, що висновки експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 06 лютого 2014 року № 297 та експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 04 жовтня 2014 року № 215 спростовані висновком комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14 жовтня 2014 року № 6776/6777/14-34/6778 33/6779/14-32, тому не можуть бути належними та допустимими доказами в даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту передачі відповідачу 01 липня 2010 року коштів у розмірі 6 000 000 грн та відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук