АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3657/14-ц Номер провадження 22-ц/786/724/15Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 січня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 має в АДРЕСА_1 Лубенського району дачний будинок, де проживає періодично. На дачу він приїздить із своєю собакою породи «алабай», яка іноді гуляла за межами двору свого власника. 03.09.2014 року собака ОСОБА_3 напала на неї та покусала, завдала їй рвану рану лівої руки. Крім того, після укусу собаки вона отримала сильний психологічний стрес від самого факту нападу. Вимушена була звертатися до лікарів. Завдану шкоду вона оцінила в 50 000 грн., які просила стягнути з відповідача на її користь, а також просила стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 січня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 000 грн. моральної шкоди та 3 735 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу адвоката.

Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись з судовим рішення, його в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, збільшити розмір стягнення завданої їй моральної шкоди до 50 000 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідачем судове рішення не оскаржене.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03.09.2014 року ОСОБА_3 на території своєї дачі, розташованої в с. Олександрівка Лубенського району, відпустив з прив'язі свою собаку породи «алабай», внаслідок чого остання вибігла з двору ОСОБА_3 і почала гуляти по АДРЕСА_1 с. Олександрівка Лубенського району. В цей час по вулиці йшла ОСОБА_2, яка побоюючись, що собака може напасти на дитину, сказала собаці, щоб вона йшла додому. При цьому ОСОБА_2 почала йти в бік двору ОСОБА_3 Дійшовши до двору, ОСОБА_2, маючи намір запустити собаку у двір, хотіла з боку вулиці відчинити хвіртку, але в цей момент собака вкусила її за руку.

Зазначене підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_4, постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.09.2014 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.. 154 ч.2 КпАП України у вигляді штрафу з конфіскацією собаки породи «алабай» ( а.с.11).

З листа заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи Лубенської КЦМЛ від 12.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 03.09.2014 року зверталась за направленням фельдшера ФАП с. Олександрівка на прийом до лікаря - травматолога поліклініки Лубенської ЦМЛ ОСОБА_5 з діагнозом: «вкушена рана ліктьового суглобу» Лікарем була проведена первинна хірургічна обробка рани, накладено один шов, накладено асептичну пов'язку. Рекомендовано перев'язки по місцю проживання і явка через 15 днів ( а.с.37а).

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з того, що внаслідок укусу собаки позивач перенесла фізичний біль, нервовий стрес, проходила лікування, що визнається моральною шкодою, проте, враховуючи принцип розумності та справедливості, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1 000 грн.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є вірним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами не заперечується факт укусу позивача собакою, фактичні обставини, за яких це сталося, та спричинення моральної шкоди у зв»язку з ушкодженням здоров»я.

Предметом даного спору є стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. у зв»зку з ушкодженням здоров»я позивача.

Підставою даного позовою, як визначив позивач, є завдання моральної шкоди джерелом підвищеної небезпеки у відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України.

Відповідачем не заперечуються підстави позову та підстави його задоволення.

Згідно п. п. 4,5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно абз. 5 п. 7. вказаної Постанови правила частини четвертої статті 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Крім того, зменшення розміру відповідальності особи, на яку покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, можливе за її письмовою вимогою, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди (стаття 1204 ЦК). При цьому порядок доведення таких обставин є аналогічним порядку, передбаченому для визначення втрати працездатності.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження своїх вимог, надала довідку Олександрівського фельдшерсько-акушерського пункту від 03.09.2014 р. про те, що вона знаходилася на амбулаторному лікуванні з 03.09.2014 р. по 12.09.2014 р. з діагнозом рвана (кусана) рана лівого плеча, ліктя; накладений шов, асептична пов»язка (а.с. 8).

Згідно листа Лубенської КЦМЛ від 12.01.2015 р. №7 ОСОБА_2 зверталася по направленню фельдшера ФАП с. Олександрівка на прийом до лікаря-травматолога поіклініки Лубенської ЦМЛ ОСОБА_5 03.09.2014 р., діагноз: вкушена рана лівого ліктьового суглобу», лікарем проведена первинна хірургічна обробка рани (промивання мильним розчином, обробка спиртом і йодом), накладено один шов, асептичну пов»язку, рекомендовано перев»язки за місцем проживання і явка через 15 днів (а.с. 87а).

Як вбачається із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2, мається запис травматолога від 03.09.2014 р. про рану в області лівого ліктьового суглобу розміром 1,5 х 0,5 см., явка до лікаря через 15 днів (а.с.41-43).

Інших доказів на підтвердження стану свого здоров»я позивач не надала, відсутні висновки медичної та психологічної експертиз.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером, є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені для ветеранів війни-інвалідів війни, є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідними посвідченнями, останній визнав себе винним у вчиненні адмінправопорушення за ст. 154 ч. 2 УпАП України (а.с. 34,35,11).

Виходячи з фактичних обставин справи, а саме ініціативу позивача, яка бажала запустити собаку у двір відповідача, що свідчить про те, що позивач не злякалася зустрічі з собакою, а у той момент, коли вона хотіла з боку вулиці відчинити хвіртку, собака вкусила її за руку, сприйнявши це як напад на помешкання, враховуючи матеріальний стан відповідача, його соціальний статус, а також те, що у разі збільшення розміру стягнення моральної шкоди до 50 тис. грн., як про це просить позивач, це поставе відповідача у тяжке матеріальне становище, колегія суддів приходить до висновку про відповідність розміру стягнутої за судовим рішенням моральної шкоди принципам співмірність, розумності та справедливості.

Доводи позивача про те, що лише на перший погляд сума, яку вона просить стягнути з відповідача, є завеликою, не заслуговують на увагу, оскільки є припущеннями, не грунтуються на належних та допустимих доказах щодо її розміру.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що вона зазнала раптового нападу собаки, оскільки це не узгоджується з встановленими фактичними обставинами справи.

Матеріали справи не містять доказів відносно того, скільки часу лікувалася позивач, тому її доводи щодо непрацездатності більше місяця після зняття швів, хоча вбачається із медичних довідок що було накладено один шов, також не заслуговують на увагу.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що суд не врахував те, що після укусу собаки залишилося декілька шрамів на видимій частині руки, що її турбує та принижує, оскільки відсутні будь-які медичні дані чи висновки в цій частині.

Доводи позивача в частині того, що відповідач не зробив висновків після події, щодо його поведінки у місцевому суді, не заслуговують на увагу, оскільки безпосередньо не впливають на вирішення спору про стягнення моральної шкоди.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :