РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2015 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

Головуючого судді Дзеньдзюри С.М.

при секретарі Свізінський В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 7000 грн. щомісячно. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, однак даний шлюб був розірваний на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01.12.2011 року. Від даного шлюбу у них є сини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з дитинства, народився з важкою формою генетичного захворювання, обтяженою глибокою втратою слуху та розумовою відсталістю. ОСОБА_4 потребує постійної опіки та догляду позивача, оскільки не здатний самостійно обслуговувати свої потреби та обходитись без сторонньої допомоги. З огляду на це позивач не має можливості влаштуватись на роботу.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, пояснивши, що відповідач хоча і сплачує аліменти на утримання дітей згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 29.10.2008 року, однак коштів ледь вистачає на харчування, засоби гігієни та предмети першої необхідності. Син ОСОБА_4 з жовтня 2013 року визнаний дитиною-інвалідом категорії «А», не здатний до самообслуговування та потребує постійного догляду, син проживає з нею і вона не має можливості працювати.

Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву в якій вказав, що проти задоволення позову заперечує, просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, зазначила, що відповідач надавав добровільно додаткову допомогу на дітей, надсилав кошти, купляв речі для дітей. Вказала, що відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу у звязку з тим, що його єдиним доходом є пенсійне забезпечення. Окрім цього, відповідач утримує свою матір-пенсіонерку, яка страждає на ряд тяжких захворювань. Просила в задоволенні позову відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, які являються сусідами позивача вказали, що допомагають ОСОБА_1 у догляді за сином-інвалідом.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 10 серпня 2007 року.

Від перебування у шлюбі сторони мають синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживають з матірю-позивачкою по справі.

Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 01.12.2011р. шлюб між сторонами розірвано.

На підставі медичного висновку педіатричної ЛКК № 170 від 18.09.2014 року, ОСОБА_4 визнаний інвалідом дитинства від народження. Засіданням ЛКК від 31.10.2013 року він визнаний дитиною інвалідом категорії «А», тобто дитиною, з надзвичайно високою мірою втрати здоров'я, нездатністю до самообслуговування та таким, що потребує постійного догляду.

На час розгляду справи дитина проживає з матірю в квартирі АДРЕСА_1, що вбачається з акту складеного ТзОВ «Львівбудсервіс» 28 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Положеннями ст. 88 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено обовязок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, народився недоношеним, з діагнозом фенотип синдрому Дауна, також у нього вроджена вада серця - Тетрада Фалло, вроджена нейросенсорна туговухість 1 Уст., тотальна алопеція та вада зору. Через важку форму генетичного захворювання, обтяжену глибокою втратою слуху та розумову відсталість, у жовтні 2013 року він визнаний дитиною інвалідом категорії «А», тобто дитиною з надзвичайно високою мірою втрати здоров'я, нездатністю до самообслуговування та таким, що потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою, виданою Дитячим поліклінічним відділенням комунальної 5-ої міської клінічної лікарні від 26.09.2014р. №7.

Позивач знаходиться на обліку в Франківському відділу соціального захисту управління соціального захисту ДГП ЛМР та отримує державну соціальну допомогу дитині-інваліду 1950,30 грн. щомісяця. ОСОБА_1 жодних видів соціальних допомог та компенсацій не отримує, що вбачається з довідки виданої Франківським відділом соціального захисту управління соціального захисту ДГП ЛМР 14.04.2015р. за №1596.

З довідки виданої Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян за №1502 від 14.04.2015р. вбачається, що ОСОБА_1 отримує аліменти із пенсії ОСОБА_2, який перебуває на обліку в ГУПФУ в Львівській області, аліменти за період з 01.10.2014р. по 31.03.2015р. склали 17 578,78 грн.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, призначається за рішенням суду відповідно до частини першої ст. 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує положення ст.80 Сімейного кодексу України, відповідно до якої аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи викладене, суд врахувавши матеріальне становище позивача, а саме те, що ОСОБА_1 не працює, оскільки проживає з дитиною - інвалідом ОСОБА_9, який не може обходитись без постійного стороннього догляду і опікується ним, прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 26.11.2014 року і на весь період проживання ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_9, який являється дитиною - інвалідом.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60,208-209,212-215,218 ЦПК України, ст.88 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 1000 грн. щомісячно протягом всього часу проживання останньої з дитиною-інвалідом та опікування нею.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Франківський районний суд м.Львова.

Суддя Дзеньдзюра С.М.