Справа № 750/7410/15-ц Провадження № 22-ц/795/1840/2015 Головуючий у I інстанції: Коверзнев В. О.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

01 жовтня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Кузюри Л.В.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника Акуленка В.М., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, треті особи: Перша чернігівська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство "Чернігівське міжміське бюро Технічної інвентаризації",

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 за законом, видане 26.05.2015 року на ім'я ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Анікейчик О.Н. (реєстровий № 4-703, спадкова справа № 191/2015). У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 121 грн. 80 коп. у відшкодування сплаченої суми судового збору та 1500 грн. у відшкодування втрат на правову допомогу адвоката, а всього 1621 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення було ухвалене без повного та всебічного з'ясування обставин справи, а також з порушенням матеріального та процесуального права.

Незаконність оскаржуваного рішення апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи, оскільки судом не враховано, що будівництво прибудови літ. А1-2 до спірного домоволодіння було дозволено рішенням Деснянського РВК від 09.03.1993 року № 56, власником якого на той час був батько апелянта, який і отримав вказаний дозвіл. А тому апелянт вказує, що права та обов'язки спадкодавця як забудовника незавершеного будівництва є майновими і включаються до майна в розумінні ч. 1 ст. 190 ЦК України.

Крім того, апелянт не погоджується з розміром відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи зазначені різні суми. Так, згідно акту № 8 від 31.07.2015 року прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) адвокат Акуленко В.М. надав послуги ОСОБА_1 на суму 2923,20 грн., а районним судом стягнуто 1500 грн. у відшкодування втрат на правову допомогу адвоката.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника Акуленка В.М., відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що власником 2/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 був ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадкоємцями ОСОБА_4 є його сини: ОСОБА_3 (відповідач) та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

У зв'язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_4 його син - ОСОБА_6, був зареєстрований і постійно проживав разом із батьком, в силу положень статті 549 ЦК Української РСР, що діяв на час відкриття спадщини ОСОБА_4, вважається, що ОСОБА_6 прийняв спадщину батька. Однак, ОСОБА_6 не отримував у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 за законом.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/5 частину спірного домоволодіння, спадкоємцями якого є його дружина - позивач ОСОБА_1, а також неповнолітні діти подружжя (на час відкриття спадщини): ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

26.05.2015 року відповідач отримав в Першій чернігівській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 за законом (реєстровий № 4-703, спадкова справа № 191/2015), до складу якої увійшла 1/5 частина домоволодіння. Вказане свідоцтво видано на підставі інформаційної довідки комунального підприємства „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 20.04.2015 року № 1171, в якій зазначена наступна технічна характеристика домоволодіння: загальна площа - 212.7 м2, житлова площа - 141.2 м2, самовільне збільшення житлової площі - 23.5 м2 (а. с. 6).

У червні 2015 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 за законом, до якої вона додала довідку комунального підприємства „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 08.06.2015 року № 1740, в якій зазначена інша технічна характеристика домоволодіння, зокрема: загальна площа - 212.7 м2, загальна житлова площа - 141.2 м2, загальна площа спадкової частини будинку - 106.8 м2, житлова площа спадкової частини будинку - 62.3 м2, самовільне збільшення житлової площі - 23.5 м2. В цій довідці також зазначено про недійсність раніше виданих довідок від 20.04.2015 року за №№ 1170, 1171 (а. с. 7).

У зв'язку з тим, що сторони надали державному нотаріусу довідки, які містять різні технічні характеристики одного й того самого об'єкту нерухомості, у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 за законом позивачеві було відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила визнати недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2015 року, виданого відповідачу державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Анікейчик Н.О. (реєстровий № 4-703), та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на частину домоволодіння АДРЕСА_1, посилаючись на ст. 1301 ЦК України.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції зазначив, що спірне домоволодіння вважається об'єктом самочинного будівництва, що виключає можливість виникнення на нього права власності у ОСОБА_4 і, як наслідок цього, - можливість його спадкування сторонами, а тому державний нотаріус не мала права видавати відповідачу свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 за законом, що є підставою для визнання його недійсним. При цьому місцевий суд вказав, що безпосереднє скасування судом державної реєстрації права власності на нерухоме майно, про що вимагає позивач, Законом не передбачено, оскільки суд не наділений повноваженнями по веденню Державного реєстру прав, а тому вказана вимога задоволенню не підлягала.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи, відповідає вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України і з ним погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 105 ЦК Української РСР, що діяв на час відкриття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також статті 376 ЦК України, що діє з 01.01.2004 року, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього.

Як убачається з довідки комунального підприємства „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 08.06.2015 року № 1740 (а. с. 7) домоволодіння має самовільне збільшення житлової площі на 23.5 м2, яке пов'язане з відхиленням від рішення Деснянського райвиконкому м. Чернігова від 09.03.1993 року № 56 про надання дозволу на будівництво прибудови літ. А-1 загальною площею 105.9 м2.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне домоволодіння є об'єктом самочинного будівництва і це виключає можливість виникнення на нього права власності у ОСОБА_4, а також можливість його спадкування сторонами, тому державний нотаріус не мала права видавати відповідачу свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 за законом.

Доводи апеляційної скарги стосовно наявності дозволу на будівництво прибудови літ. А1-2 до спірного домоволодіння, а також права відповідача на спадкування незавершеного будівництва не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки не впливають на правильність ухваленого рішення судом першої інстанції.

Крім того, незгода апелянта з ухваленим місцевим судом розміром відшкодування витрат на правову допомогу є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно акту № 8 від 31.07.2015 року прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) адвокат Акуленко В.М. надав послуги ОСОБА_1 на суму 2923,20 грн. Однак, відповідно до зазначеного акту оплата за участь в судовому засіданні вказана лише за 1 (одну) годину у розмірі 487,20 грн., коли фактично судове засідання продовжувалося протягом 3 (трьох) годин. А тому судом першої інстанції правомірно було ухвалено рішення про відшкодування правової допомоги на користь позивача у розмірі, що становить 50 % від фактично сплаченої позивачем адвокату суми, а саме 3000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог закону, підстав для його зміни або скасування, передбачених ст. 309 ЦПК України, за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Судді: