Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Дніпропетровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про визнання недійсними розпорядження, державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року прокурор Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_5, перебуваючи на посаді голови Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, з порушенням вимог земельного законодавства здійснив відчуження земельної ділянки, розташованої на території Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Крім того, у порушення ст. 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> без відповідної заяви підписав розпорядження, які стали підставою для розробки технічної документації, розпорядження про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність, а потім отримання державного акта на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4 У подальшому спірна земельна ділянка була відчужена за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним п. 32 додатка до розпоряджень голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 24 червня 2008 року про надання дозволу на складання технічної документації, від 25 липня 2008 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки на території Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, виданий на його підставі державний акт на право власності серії НОМЕР_1 від 19 вересня 2008 року та витребувати спірну земельну ділянку на користь держави на підставі ст. 388 ЦК України.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсним п. 32 додатка до розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 24 червня 2008 року № 2642-р «Про надання дозволу на складання технічної документації про відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого сільського господарства» в частині надання дозволу на складання технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду за межами населеного пункту на території Горьківської сільської ради ОСОБА_4 Визнано недійсним п. 32 додатка до розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 25 липня 2008 року № 3321-р «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» в частині затвердження технічної документації та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га на території Горьківської сільської ради (кадастровий номер НОМЕР_2) серії НОМЕР_1 від 19 вересня 2008 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 68, виданий на ім'я ОСОБА_4 Витребувано у ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що п. 32 розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 24 червня 2008 року № 2642-р ОСОБА_4 надано дозвіл на складання технічної документації для отримання у власність земельної ділянки площею 2,0 га, розташованої на території Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 25 липня 2008 року № 3321-р «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» 19 вересня 2008 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0 га на території Горьківської сільської ради (кадастровий номер НОМЕР_2) серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 68.

Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 13 лютого 2009 року ОСОБА_4 відчужив зазначену вище земельну ділянку ОСОБА_3

Також встановлено, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2014 року засуджено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України за фактами зловживання службовим становищем та пособництво до зловживання службовим становищем. Даним вироком встановлено, що ОСОБА_5 вчинив зловживання службовим становищем всупереч інтересам служби, в особистих інтересах, за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, які полягали у підписанні розпоряджень від 24 червня 2008 року № 2642-р, від 25 липня 2008 року № 3321-р та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, у тому числі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Задовольняючи позов та визнаючи недійсними оспорювані пункти додатків до розпоряджень, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що голова Дніпропетровської районної державної адміністрації, зловживаючи службовим становищем, з порушенням вимог ст. ст. 17, 118, 141, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 6, 13, 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», за відсутності достатніх правових підстав та без погодження з відповідними органами передав у власність спірну земельну ділянку на території Горьківської сільської ради Дніпропетровської області. Оскільки розпорядження ради визнані недійсними, є підстави для витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ст. 116 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st116> (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 6 ст. 118 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st118> (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Оскільки вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2014 року встановлено порушення вимог ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 17, 118, 141, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 6, 13, 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» під час прийняття головою Дніпропетровської районної державної адміністрації п. 32 додатків до розпорядження від 24 червня 2008 року № 2642-р та розпорядження від 25 липня 2008 року № 3321-р «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства», правильним є висновок про визнання недійсними цих пунктів, а також державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на їх підставі.

Крім того, ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> України передбачено засади захисту права власності.

Так, відповідно до ст. ст. 387, 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що спір про повернення майна, який виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власника підлягає вирішенню за правилами ст. ст. 387, 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Відповідно до п. п. 22, 23 вищевказаної постанови, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст. ст. 387, 388 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> України). Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст. ст. 387, 388 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> України.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходили суди попередніх інстанцій, оскільки при розгляді вказаної справи було встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави - поза її волею, тому, на думку судів, наявні правові підстави для витребування зазначеної земельної ділянки від добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України <nau://ukr/435-15|st388>.

Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212, 213, 303, 315 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та виходячи із того, що спірна земельна ділянка вибула із володіння власника з порушенням вимог земельного законодавства щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_4 у встановленому ст. 118 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st118> порядку, а останній продав її за нотаріально-посвідченим договором відповідачу, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними оспорюваних пунктів додатків до розпоряджень голови Дніпропетровської районної державної адміністрації та витребування вказаної земельної ділянки у добросовісного набувача ОСОБА_3

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо пропуску прокурором строку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, оскільки оскаржувані розпорядження, на підставі яких ОСОБА_4 в подальшому отримав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку від 19 вересня 2008 року, прийняті 24 червня та 25 липня 2008 року, а з позовом про визнання їх недійсними та витребування майна прокурор звернувся до суду 16 червня 2011 року, тобто в межах строку загальної позовної давності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак