Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_4 про зобов'язання замінити товар, повернення коштів, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_4 (далі - ПП ОСОБА_4) про зобов'язання замінити товар, повернення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що 14 вересня 2014 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ним було придбано мобільний телефон Lenovo A278t. Однак через декілька днів з'ясувалося, що телефон має незадовільний стан, у зв'язку з чим, 25 вересня 2014 року він звернувся до продавця з вимогою замінити його на аналогічний або повернути сплачені за нього кошти. Проте у зазначеній вимозі йому було відмовлено у грубій формі, у зв'язку з чим просив зобов'язати відповідача замінити телефон або повернути сплачені за нього кошти, а також відшкодувати завдану йому моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено, що придбаний ним товар має істотні недоліки, у зв'язку з чим його вимоги є безпідставними.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 14 серпня 2014 року придбав у ПП ОСОБА_4 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, мобільний телефон Lenovo A278t, вартістю 740 грн.

Як зазначено в рішенні районного суду, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач пояснив, що придбав телефон, вважаючи, що він новий, так як він мав гарний вигляд, коштував як новий, однак телефон уже був у використанні. Отже, зазначив, що всупереч вимогам ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець надав йому недостовірну інформацію про стан продукції.

25 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до продавця з вимогою замінити придбаний телефон на аналогічний або повернути сплачені за нього кошти через незадовільний стан телефону, проте у задоволенні вказаної вимоги йому було відмовлено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» <nau://ukr/1023-12|st4> споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків (пункти 1, 2 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відмовляючи у задоволенні позову, оскільки позивач не довів наявності істотного недоліку товару, який повинен бути підтвердженим висновком експертизи відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», суди не звернули уваги, що як на підставу позовних вимог ОСОБА_3 посилався на придбання ним телефону, який був у вжитку та не має сертифікату відповідності, про що його не було повідомлено на момент його придбання. Отже він має право відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Крім того, суди не звернули уваги, що згідно абз. 2 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» доведення факту наявності або відсутності недоліків у товарі можливо за допомогою експертизи, проведення якої за свій рахунок повинен організувати саме продавець, а не споживач продукції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов'язків доказування.

Однак при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які пояснення відповідача, докази, якими він обґрунтовує заперечення проти позовних вимог. Отже останній не спростував доводи позивача. Місцевий та апеляційний суди не звернули уваги на те, що обов'язок доказування відсутності вини у спірних правовідносинах покладається на відповідача, та не навели переконливих доказів, якими доведено відсутність вини ПП ОСОБА_4 в завданні шкоди позивачеві.

При цьому, зазначаючи, що жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог саме позивачем не надано, суди не звернули уваги на пояснення позивача та надані ним докази (а. с. 12 - 23) на підтвердження тих обставин, що він не отримав достовірної інформації про товар під час покупки про те, що магазин продає лише уживані товари.

Також суди не перевірили дати звернення позивача до ПП ОСОБА_4 та чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин норми ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» <nau://ukr/1023-12|st9>, в частинах 1, 2 якої передбачено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж.

Враховуючи наведене, усупереч вимогам статей 212 - 214, 315 ЦПК України суди на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернули та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначене вище порушення призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська