АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Кабанченко О.А.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики шляхом звернення стягнення на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_3 та просив ухвалити рішення про стягнення боргу за договором позики шляхом звернення стягнення на земельну ділянку.

Крім того, подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешту на земельну ділянку площею 0,0999 га, розташовану на АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: індивідуальне дачне будівництво; кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 від 25.09.2009, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №04-7-02278.

До набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 0,0999 га, розташованої на АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: індивідуальне дачне будівництво; кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_3.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.09.2015 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В скарзі посилався на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначив, що суд порушив вимоги ст. ч. 1 ст. 153 ЦПК України, щодо строку розгляду заяви. Суд, не посилаючись на жодні докази та обставини, якими він обґрунтовував відмову в забезпеченні позову, постановив відповідну ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. ст. 151, 152. 153, 154 ЦПК України. Також, судом не було враховано абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року за № 9.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення скарги та повідомила суду, що земельна ділянка , на яку позивач просить накласти арешт з травня 2015 року відповідачу не належить.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників торін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просив позивач, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки останній відповідає встановленим обставинам та нормам процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики шляхом звернення стягнення на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України, позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача.

З наданої суду копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 травня 2015 року вбачається, що земельна ділянка, на яку позивач просить накласти арешт, продана ОСОБА_4.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 152 ЦПК України, позов у вересні 2015 року, не міг бути забезпечений шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка відповідачу вже не належала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд порушив строки розгляду заяви про забезпечення позову не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Всі інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та з урахуванням вищенаведених обставин, не свідчать про незаконність постановленої ухвали.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: