П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Яреми А.Г.,
суддів:Григор'євої Л.І.,Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,
Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л.,-

за участі: ОСОБА_7 та її представника - ОСОБА_8, представника публічного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" - Волнянської Олени Віталіївни, представника регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області - Васильєва Сергія Васильовича - і прокурора Атаєвої Дженнет Керімівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" "Дніпровськпромбудсервіс" та публічного акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" до ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа - регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про виселення з наданням іншого житла, зняття з реєстрації та зобов'язання вчини певні дії за заявою ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13 й ОСОБА_14, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства "Дніпровськпромбуд" "Дніпровськпромбудсервіс" (далі - ДП ВАТ "ДПБ" "Дніпровськпромбудсервіс" та відкрите акціонерне товариство "Дніпровськпромбуд" (далі - ВАТ "Дніпровськпромбуд", назву якого змінено на публічне акціонерне товариство "Дніпровськпромбуд" (далі - ПАТ "Дніпровськпромбуд", звернулись до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_7, неповнолітня ОСОБА_11, а також ОСОБА_12 та неповнолітні ОСОБА_13 і ОСОБА_13 мешкають у кімнаті відпочинку АДРЕСА_1, що належить

ПАТ "Дніпровськпромбуд". Відповідно до висновку про технічний стан зазначеної будівлі частина приміщень перебувають в аварійному стані і є небезпечними для проживання людей, інші приміщення є непридатними для нормальної експлуатації. Зазначали, що в спірній будівлі також відсутні душові кабіни й газопостачання. Відповідачам було запропоновано переселитись до іншого жилого приміщення, а саме гуртожитку, який перебуває на балансі ПАТ "Дніпровськпромбуд", належить до державного житлового фонду та відповідає санітарним вимогам, на що вони категорично відмовились.

Під час розгляду справи позивачі змінили та декілька разів уточнювали позовні вимоги і, посилаючись на зазначені обставини, просили виселити відповідачів із кімнати АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку за зазначеною адресою з наданням житлових кімнат

АДРЕСА_2.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від

6 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року, позов

ПАТ "Дніпровськпромбуд" задоволено частково: виселено ОСОБА_7, неповнолітню ОСОБА_11, ОСОБА_12 та неповнолітніх ОСОБА_13 і ОСОБА_13 з кімнати АДРЕСА_1; надано житлові кімнати АДРЕСА_2 згідно з ордером від 10 січня 2012 року № 1678, виданим ПАТ "Дніпровськпромбуд"; знято з реєстраційного обліку

ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 і ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні позовних вимог ДП ВАТ "ДПБ" "Дніпровськпромбудсервіс" відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, а також

ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх

ОСОБА_13 та ОСОБА_13, на рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 6 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року.

У листопаді 2014 року до Верховного Суду України звернулись ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, а також ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_13, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції статей 317, 321, 322 та 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), унаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення в подібних правовідносинах.

У зв'язку із цим ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, а також ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_13, просять скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

22 грудня 2014 року поновлено ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, а також ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_13, строк на звернення із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року, а зазначену вище справу допущено до провадження Верховного Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи заявника, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За змістом статті 360-5 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою перегляду справи, не підтвердилися.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із положень статей 317, 321, 322, 391 ЦК України та частини п'ятої статті 132 ЖК України й зазначав, що будівля, в якій мешкають відповідачі, не належить до житлового фонду, є санаторієм-профілакторієм і перебуває в аварійно-небезпечному для проживання стані, а кімнати, які пропонують відповідачам, відповідають усім необхідним вимогам і жодним чином не погіршують їхніх житлових прав, тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій.

ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, а також ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_13, зазначають, що суд касаційної інстанції під час розгляду більш ніж двох справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Для прикладу заявники надали ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року, якою відмовлено ПАТ "Дніпровськпромбуд" у відкритті касаційного провадження у справі за його позовом про виселення та зустрічними позовними вимогами про визнання права на проживання тощо.

Однак, надана заявниками для порівняння ухвала втратила законну силу відповідно до частини другої статті 363 ЦПК України, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року задоволено заяву ПАТ "Дніпровськпромбуд" і скасовано за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від

4 квітня 2014 року, а 26 грудня 2014 року ухвалено нове рішення у справі.

Ураховуючи викладене, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року, на яку посилаються заявники для підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права.

Заявники не надали інших рішень судів касаційної інстанції, які підтверджують неоднакове застосування судами положень статей 317, 321, 322 та 391 ЦК України, унаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення в подібних правовідносинах.

За таких обставин підстави для задоволення заяви ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, а також ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх

ОСОБА_13 та ОСОБА_13, і скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня

2014 року відсутні.

Керуючись статтями 355, 360-3, 360-5 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, а також ОСОБА_12, яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року відмовити.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 2 частини першої

статті 355 ЦПК України.

Головуючий А.Г. Ярема

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін