УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, поновлення державної реєстрації права власності на квартиру,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 13 березня 2014 року, застосувати наслідки недійсності правочину скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, договору купівлі-продажу квартири, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5 та поновити державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4.

Позовні ОСОБА_2 вимоги обґрунтовано тим, що під час розгляду у Запорізькому районному суді Запорізької області, справи за позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, ухвалою суду було вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2013 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу передано за підсудністю до Василівського районного суду Запорізької області, при цьому заходи забезпечення позову не скасовувались.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 49 351 грн 37 коп. боргу з урахуванням відсотків та судового збору.

На підставі вищезазначеного судового рішення було видано виконавчий лист, який 04 липня 2014 року був пред'явлений до примусового виконання до Жовтневого ВДВС ЗМУЮ, і під час його виконання стало відомо, що квартира яка належала ОСОБА_4 була відчужена 13 березня 2014 року, на підставі договору купівлі - продажу на користь ОСОБА_5

ОСОБА_2 вважає договір купівлі-продажу квартири таким, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки він вчинений під час дії ухвали про забезпечення позову, якою було накладено арешт на квартиру.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та хвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не було надано доказів відповідно до викладених обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, у зв'язку з чим, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування положень ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, поновлення державної реєстрації права власності на квартиру.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук