У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 30 вересня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Маляренка А.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - содово-городницьке товариство масиву «Кам'яногірський», про усунення перешкод у користуванні майном та виселення з дачного будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року, - в с т а н о в и л а: ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - содово-городницьке товариство масиву «Кам'яногірський», про усунення перешкод у користуванні майном та виселення з дачного будинку. В обґрунтування позову зазначила, що вона у 2005 році придбала земельну ділянку з розташованим на ній дачним будинком. Спочатку земельна ділянка була оформлена на її зятя - ОСОБА_6 У 2008 році вона переоформила земельну ділянку та дачний будинок на себе. З 2010 року в дачному будинку став проживати ОСОБА_6 та його батьки. При цьому відповідачі не сплачують жодних коштів за проживання та користування дачним будинком, чим чинять перешкод позивачці у користуванні власністю. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року рішення Коспотільського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не винити ОСОБА_8 перешкоди у користуванні садовим будинком площею 55 кв. м., що розташований за земельній ділянці № НОМЕР_4 у Садово-городницькому товаристві масиву «Кам'яногірський» с. Кам'яна Гора Костопільського району Рівненської області, та земельними ділянкам и №№ НОМЕР_3 і НОМЕР_4 у Садово-городницькому товаристві масиву «Кам'яногірський» с. Кам'яна Гора Костопільського району Рівненської області, виселити відповідачів із зазначеного садового будинку. У поданій касаційній скарзі скаржники, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2014 року. У касаційні скарзі скаржники посилаються на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Встановлено, що відповідач ОСОБА_6 є колишнім зятем ОСОБА_8 З 2005 року був членом садового товариства масиву «Кам'яногірський» і за ним були закріплені земельні ділянки НОМЕР_3, НОМЕР_4 загальною площею 0,12 га з розташованим на них дачним будинком. Рішенням Мащянської сільської ради Костопільського району № 219 від 03 жовтня 2005 року було погоджено передачу зазначених земельних ділянок відповідачу у приватну власність, надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок НОМЕР_3, НОМЕР_4. 20 грудня 2008 року ОСОБА_6 було виключено з членів садового товариства масиву «Кам'яногірський», а замість нього було прийнято в члени садового товариства ОСОБА_8 та закріплено за нею земельні ділянки НОМЕР_3, НОМЕР_4. Згідно Державних актів про право власності НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ОСОБА_8 є власницею зазначених земельних ділянок. Згідно свідоцтва про право власності від 18 вересня 2014 року та витягу з Державного реєстру прав нерухомого майна ОСОБА_8 належить садовий будинок № НОМЕР_4 в товаристві масиву «Кам'яногірський». Згідно технічного паспорта даний садовий будинок є двоповерховою цегляною будівлею, загальною площею 55 кв. м. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з положень частини 1 статті 109 та 157 ЖК України, та зазначив, що позивач не надала суду доказів наявності перешкод з боку відповідачів щодо користування спірним дачним будинком, а тому є недоведеними посилання позивача на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні дачним будинком. При цьому суд першої інстанції встановив та зазначив в своєму рішенні, що відповідачі тривалий час проживають у належному позивачці садовому будинку. З 2010 року відповідач ОСОБА_6 проживає як колишній член сім'ї власника. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вірно застосував до правовідносин, які виникли між сторонами, положення ч.4 ст. 9, ч. 1 ст.109, 156,157 ЖК України. Житловий будинок - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами ( ст.380 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідачі підтвердили, та встановлено судами попередніх інстанцій, що вони мешкають у садовому будинку на постійно, іншого житла не мають, були вселені до нього як члени сім'ї ОСОБА_6 Право власності на житловий будинок відповідачами не оспорюється. ОСОБА_6, як колишній член сім'ї позивачки, зареєстрований за іншою адресою. Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_8 з 2010 року є власницею двоповерхового цегляного садового будинку площею 55 кв. м., який розташований на ділянці № НОМЕР_4. Відповідно норм ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року, відхилити. Рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 січня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: О.В. Попович В.М. Коротун А.В. Маляренко
й