Справа № 343/2891/14-ц
Провадження № 22-ц/779/736/2015
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.,

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника та старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Долинського районного суду від 28 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Долинського районного суду від 28 листопада 2014 року задоволено подання начальника та старшого державного виконавця відділу ДВС Долинського районного управління юстиції. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 за виконанням зобов'язання по виконавчому листу Долинського районного суду № 0906/233 від 22.04.2013 року про: «ОСОБА_4 за власний рахунок знести самочинно збудовану споруду-гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на проїзді громадського користування».

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що громадянину може бути відмовлено у виїзді за кордон тільки тоді, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. Державним виконавцем не надано доказів, що підтверджують її ухилення від виконання рішення. Суд не врахував, що під час розгляду справи вона перебувала за кордоном, тому була позбавлена можливості довести, що від виконання зобов'язання не ухилялася. Крім того, нею за власний рахунок знесено частину гаражу, чим звільнено проїзд громадського користування. Вказаний факт підтверджено актом державного виконавця від 11.02.2015 року та листом сільського голови. Тому просить оскаржувану ухвалу скасувати.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, сільський голова ОСОБА_2 підтвердив звільнення ОСОБА_4 проїзду громадського користування. Представник ВДВС Долинського РУЮ, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що боржник має невиконані зобов'язання за рішенням суду, місце його проживання встановити неможливо, боржник знаходиться за межами країни та може виїхати за межі України, а виконання рішення суду без його участі ускладнюється.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну", громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні відділу ДВС Долинського РУЮ перебуває виконавче провадження № 932 ЄДРВП № 39992812 з виконання виконавчого листа Долинського районного суду № 0906/233 від 22.04.2013 року про: «ОСОБА_4 за власний рахунок знести самочинно збудовану споруду-гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на проїзді громадського користування».

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України представник ДВС вказував, що боржником рішення суду не виконано та встановлено, що він перебуває за межами України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З об'єктивної сторони ухиленням є такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення державним виконавцем факту ухилення боржника від виконання зобов'язання і саме на суб'єкта подання покладається тягар доказування.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Представником ВДВС Долинського РУЮ не надано належних доказів про те, що боржник ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобов'язання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Саме невиконання ОСОБА_4 самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про її ухилення від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Матеріали справи не містять доказів того, що боржниця дійсно свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Крім того, згідно акту державного виконавця від 11.02.2015 року ОСОБА_4 за власний рахунок знесла частину гаража, тим самим звільнивши проїзд громадського користування, що стверджується також листом голови ОСОБА_4 сільської ради від 11.02.2015 року.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції зазначених вимог закону та обставин справи не врахував.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову у задоволення подання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду від 28 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні подання начальника та старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Малєєв А.Ю.