У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від

14 вересня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2014 року, яке набрало законної сили, про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитом в іноземній валюті та виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що будинок, на який звернуто стягнення, належить йому на праві приватної власності, є єдиним його житлом, загальна площа житлового будинку не перевищує 250 кв. м, тому, посилаючись на Закон України № 1304 - VII «Про мораторій на майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просив відстрочити виконання рішення суду від 13 травня

2014 року.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від

23 липня 2015 року заяву задоволено.

Відстрочено виконання рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ

КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1, та про виселення до припинення мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14 вересня 2015 року ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від

23 липня 2015 року скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2014 року - відмолено.

Не погодившись із ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від

14 вересня 2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування суд апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду, обґрунтовано виходив із наступного.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 13 травня 2014 року задоволено позов ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 5 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2, звернуто стягнення на предмет

іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом продажу ПАТ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем.

Вказаним рішенням виселено ОСОБА_3 із зазначеного будинку та в цій частині звернуто до примусового виконання згідно з постановою ДВС про відкриття виконавчого провадження від 18 серпня 2014 року за виконавчим листом № 682/3666/14ц. Разом із тим права ОСОБА_2 не було порушено, оскільки він не є стороною у цьому виконавчому провадженні.

Крім цього, апеляційний суд вірно зазначав, що рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» примусовому виконанню не підлягає та не було звернуто до примусового виконання. Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 373 ЦПК України.

Доводи, на які посилається заявник, висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту ухвали апеляційного суду Хмельницької області від

14 вересня 2015 року доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за заявою ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 14 вересня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О. Дьоміна