Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 8 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2015 року, та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від

14 травня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що є співвласниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Суміжною квартирою є квартира АДРЕСА_2 за вказаною адресою, співвласниками якої є ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_6, які разом, не маючи жодних прав на прилеглу до будинку земельну ділянку та дозволів на будівництво, прибудували до стіни цього приміщення (стіна єдиної кімнати позивачів) металевий паркан, зробивши окремий вхід та протиправно привласнивши собі дану земельну ділянку. Вказували, що паркан прибудований так, що позивачі не мають доступу до належного вікна і стіни для їх обслуговування та ремонту, при цьому через паркан та навіс над ним, світло до кімнати майже не потрапляє. Просили зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належною їм квартирою АДРЕСА_1, спільним (неподільним) майном даного будинку та його прибудинковою територією; зобов'язати відповідачів демонтувати паркан та навіс, який знаходиться між зовнішніми стінами квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та є суміжними до стіни квартири АДРЕСА_1; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 5 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 8 квітня

2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 для здійснення догляду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за стіною квартири АДРЕСА_1, улаштувати хвіртку в огорожі біля стіни квартири АДРЕСА_1, згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 лютого 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральну шкоду по 1 000 грн кожному.

У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 травня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а ОСОБА_4 - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що земельна ділянка, на якій відповідачами зведено паркан не виділялась позивачам у користування та не знаходиться у їх власності, а тому не можна вважати їх права порушеними.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по Ѕ частині належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилались на порушення відповідачами їх права власності, що виразилось у встановленні останніми паркану на земельній ділянці по

АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, здійснювати догляд за стіною квартири.

Відповідно до ст. ст. 15 <nau://ukr/435-15|st15>, 16 ЦК України <nau://ukr/435-15|st16> кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України <nau://ukr/435-15|st321> право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України <nau://ukr/435-15|st391> власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав <nau://ukr14>» судам роз'яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України <nau://ukr/435-15|st391>, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст. ст. 391 <nau://ukr/435-15|st391>, 396 ЦК України <nau://ukr/435-15|st396> позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст. ст. 57 <nau://ukr/1618-15|st57>-59 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st59>), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 лютого 2015 року підтверджено, що встановлений паркан та навіс між зовнішніми стінами квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2, не відповідає вимогам ДБН; в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які дають право виконувати будівельні роботи по встановленню даного паркану та навісу.

У матеріалах справи наявні листи Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста, де вказано, що ОСОБА_5 особисто надано припис на демонтаж вказаного паркану та складений адміністративний протокол, оскільки дані споруди є самовільним будівництвом. Встановлена огорожа не дає можливість здійснювати догляд за стіною квартири АДРЕСА_1, в тому числі і не має доступу до кондиціонера, який знаходиться на даній стіні. Для здійснення догляду за стіною квартири АДРЕСА_1, необхідно змінити конфігурацію даної огорожі біля стіни АДРЕСА_1 для її обслуговування шириною 1м (варіант № 1), або улаштувати хвіртку в огорожі біля стіни квартири АДРЕСА_1 (варіант № 2)

(а. с. 91-101).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачі не є власниками або користувачами земельної ділянки, однак у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України не дав належної оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи та не врахував, що позивачі просили усунути перешкоди користування своєю власністю - квартирою на підставі ст. 391 ЦК України, а не земельною ділянкою.

Викладене свідчить, що при вирішенні спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом у справі рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 травня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:В.С. Висоцька

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана