Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.

при секретарі - Неділько Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в розмірі 1 988 461,82 грн., а також суму понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654 грн. та витрат на послуги адвоката у розмірі 19 366,20 грн..

04.09.2015 р. до суду звернувся відповідач ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить його скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Заявлені вимоги вмотивовує тим, що заочне рішення по даній справі ухвалено за відсутності відповідача, копію заочного рішення відповідач не отримував, оскільки з початку квітня 2014 року не проживає за адресою реєстрації. Дане рішення йому ніким не передавалось та не вручалось, про ухвалення судом рішення йому не було відомо. 25.08.2015 року відповідач звернувся за правовою допомогою до адвоката, який повідомив, що згідно відомостей єдиного реєстру судових рішень, судом 19.05.2015 р. було винесено заочне рішення. 28.08.2015 року адвокат ознайомившись з матеріалами справи, отримав копію судового рішення. Ознайомившись з рішенням суду, відповідач не погоджується з ним, оскільки ним була повернута сума боргу в розмірі 29 500,00 доларів США в кінці грудня 2013 р., проте розписки від позивача відповідач не вимагав, оскільки були довірливі відносини. Вважає, що відсутні докази існування боргу відповідача перед позивачем станом на 05.02.2014 р. (дату укладання другого договору позики) в сумі 29 500,00 доларів США за договором позики від 11.12.2013 року. Вважає, що сума стягнення компенсації за надану правову допомогу значно завищена.

Заявник та його представник в судовому засіданні заяву підтримав з викладених у ній підстав. Додатково заявник пояснив, що повертав кошти за першим договором позики, однак розписка за цим договором позивачем йому повернута не була. Представник заявника додатково пояснив, що відповідач був обізнаний про те, що справа знаходиться в провадженні суду, однак представник відповідача, який брав участь у справі, поїхав з країни, документів довірителю не вручав. Доказів сплати заборгованості за першим договором позики немає, однак вважає нелогічним укладення другого договору до повернення коштів за першим.

Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні заяви відмовити, подав письмові заперечення на заяву, в яких зазначив, що копія заочного рішення була отримана як представником відповідача, так і ним особисто. Подання відповідачем до заяви копії розписки ОСОБА_3 не стосується правовідносин, що склалися між сторонами у справі. Всі дії відповідача спрямовані на ухилення від виконання рішення суду в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення.

Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, пояснення представника позивача, вивчивши заяву про перегляд заочного рішення з додатками та письмові заперечення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного розгляду справи.

Таким чином, лише сукупність зазначених обставин є підставою для скасування заочного рішення в порядку ст. 232 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що представник відповідача за договором по надання правової допомоги (а.с.129) - ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а.с.159). При цьому належне повідомлення представника є належним повідомленням сторони у справі, яку він представляє.

Крім того, доказ на який посилається відповідач - розписка про одержання ОСОБА_3 коштів у відповідача, не має істотного значення для правильного вирішення справи. Доказів на підтвердження сплати відповідачем боргу суду не надано.

Посилання представника заявника на неотримання копії заочного рішення, не надання позивачем доказів направлення в період з 31.12.2013р. до 05.02.2014р. претензії чи вимоги про повернення коштів згідно договору від 11.12.2013 р. та неправильного, на думку відповідача, вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу також не є підставою для скасування судового рішення в порядку ст. 232 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно ч. 4 ст. 231 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 208-210, 231, 232 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз'яснити, що заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровського районного суду м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя