г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2403/15-ц
Номер провадження 2/213/882/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., при секретарі Гусарової Я.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Реєстраційна служба Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_5, про визнання квартири спільною сумісною власністю, та права власності на 1/2 частину квартири,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, відповідно до якого пояснила, що вона та померлий ОСОБА_6 проживали, як чоловік та жінка, та ОСОБА_6 в цей період придбав квартиру, шляхом приватизації, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кімівська, 64/7. Просила визнати вказану квартиру спільним сумісним майном, та визнати за нею право власності на 1/2 її частину.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача зазначив, що квартира була приватизована, тому не є спільною сумісною власністю, також просив застосувати строк позовної давності, оскільки з моменту смерті ОСОБА_6 минуло більше трьох років, про що надав письмове заперечення.

Представник третьої особи Реєстраційної служби, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 до суду не з,явилась, її інтереси за довіреністю представляла представник позивача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов наступного.

Відповідно до рішення Інгулецького районного суду від 06.05.2014р. встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_6 однією сім,єю, як чоловіка та жінки без шлюбу (а.с.11), також в рішенні мається посилання, що вони проживали з 1968 року по момент смерті. Суд враховує, що Сімейний Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положення ч.1 ст. 74 цього Кодексу. Таким чином з вказаного рішення встановлено, що з 01.01.2004р. ОСОБА_6 та позивач проживали однією сім,єю.

Суд зазначає, що позивач та відповідач визнавали, та не оспорювали факт проживання позивача з ОСОБА_6 на момент приватизації спірної квартири.

26.10.2005р. ОСОБА_6 отримав у власність квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Кімовська, 64/7 (а.с.11,12,82). Станом на 21.08.2015р. право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_6 (а.с.70).

Вказана квартира була ОСОБА_6 приватизована, площа 31 кв.м. передана у власність безоплатно, розмір доплати за надлишкову площу 15 кв.м. склав 2 грн. 62 коп., загальна площа 46 кв.м., (а.с.73,74).

01.10.2010р. помер ОСОБА_6 (а.с.9), після його смерті за спадщиною звернулись ОСОБА_5, ОСОБА_2, свідоцтва не видавались (а.с.65-69).

Відповідно до Постанови ПВСУ №11 за 2007р., початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК України). В даному випадку позивач та померлий у шлюбі не перебували, та представник відповідача вказував про початок перебігу такого строку або з моменту смерті ОСОБА_6, або з моменту коли позивач дізналась про порушення її прав, а саме з моменту пред,явлення позову 21.05.2012р., за яким провадження відкрито в липні 2012р. На дане твердження суд зазначає, що дата відкриття провадження не свідчить про те, що позивач вже знала про порушення її прав. Даний позов подано 21.07.2015р., тобто також в липні до закінчення трирічного строку. Враховуючи, що позивач отримала копію позову та ухвалу не в той же день, а пізніше, суд вважає дотриманим трирічний строк позовної давності.

Правовідносини щодо спірного майна (приватизація) виникли в 2005 році, а тому регулюються нормами СК України в редакції, чинній на час їх виникнення, за якими приватизоване майно не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу. Крім того, ч. 5 ст. 65 СК України набрала законної сили 9 лютого 2011 року та не поширюється на правовідносини, які виникли до того. Закон України №2913-VI не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин.

В даному випадку не є спільним майном частина квартири передана померлому ОСОБА_6 у власність безоплатно.

Відповідно до ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сімєю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Щодо частини спірної квартири, за яку ОСОБА_6 сплачено гроші за надлишкову площу, то суд зазначає, що гроші сплачені зі спільного бюджету позивача та ОСОБА_6, оскільки інше суду не доведено, та таким чином частина передана ОСОБА_6 оплатно в приватизацію є спільною сумісною власністю.

15 кв.м. спірної квартири складають 32,61% від спірної квартири (15кв.м. * 100% / 46 кв.м.), що складає 33/100 частин. Таким чином 33/100 частини спірної квартири є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність, набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином суд вважає встановленим, що частки у частині квартири, що є спільною сумісною власністю - рівні, по 1/2 частині кожного, що складає 4/25 частини від всієї квартири (32,61% / 2 = 16,305, що якщо округлити складає 16%, та відповідає 4/25 частинам).

Таким чином за позивачем можливо визнати право власності на 4/25 частини спірної квартири.

В позові не ставилась вимога про встановлення, що ОСОБА_6 за життя мав право власності на 21/25 частини спірної квартири, тому враховуючи диспозитивність цивільного процесу, суд не вирішує дане питання.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 370, 372, 392, 1216, 1217, 1218, 1223-1225, 1226, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 125,126,131 ЗК України ст.ст. 10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Реєстраційна служба Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_5, про визнання квартири спільною сумісною власністю, та права власності на 1/2 частину квартири, про визнання квартири спільною сумісною власністю, та права власності на 1/2 частину квартири - задовольнити частково.

Визнати, що 33/100 частини квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул КімівськаАДРЕСА_1, загальною площею 46 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., є спільним сумісним майном ОСОБА_4 та ОСОБА_6, померлого 01.10.2010р..

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 4/25 частин квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул КімівськаАДРЕСА_1, загальною площею 46 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з моменту отримання копії повного тексту рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 09.11.2015р.

Суддя: В.В.Мазуренко