Справа № 130/851/15-ц Провадження № 22-ц/772/2406/2015Головуючий в суді першої інстанції Камінський В. П.
Категорія 39Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Денишенко Т.О., Чуприни В.О.

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Жмеринської районної державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Жмеринської районної державної нотаріальної контори, про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Жмеринської районної державної нотаріальної контори, про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її та відповідачки мати ОСОБА_4 На випадок своєї смерті їхня мати 10.05.2007 року зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла позивачці 1/2 частину житлового будинку та літню кухню в АДРЕСА_1, а відповідачці ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1. 22.05.2014 року державним нотаріусом позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому зазначено, що спадкоємцями зазначеного в заповіті майна є ОСОБА_3 на 1/2 частку, ОСОБА_2 на 1/2 частку. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 Вінницької області. У свідоцтві наводиться опис об'єкта, а саме: житловий будинок з прибудовами, позначений на плані літ. «А», шлаковий, житловою площею 37,0 кв.м., літня кухня «Б», веранда «б», гараж «В», сарай «Г», погріб «Д», огорожа 1. Самочинно зведені: тамбур «а1», сарай «Ж», веранда «а2», веранда «а3» в свідоцтво про право на спадщину не включені.

Позивачка в позові зазначає, що необхідність внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом зумовлена зробленою нотаріусом помилкою. Нотаріус, виходячи із того, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, не прийняв до уваги те, що заповідачка у заповіті сама розподілила спадщину між позивачем та відповідачем, виділивши останній більшу частку у спадщині, і ця частка складається з літньої кухні. Таким чином, спадкодавець бажала, щоб літня кухня, яка разом з іншими підсобними будівлями складає з будинком одне ціле і підлягає розподілу в рівних частках, не підлягала такому розподілу, а належала особисто позивачці. За таких обставин позивачка вважає, що відповідно заповіту їй має перейти у власність 1/2 частки житлового будинку та підсобних приміщень: Літня кухня «Б»; 1/2 частка інших підсобних приміщень. Крім того, позивачка вважає помилковим висновок нотаріуса про те, що тамбур «а1», сарай «Ж», веранда «а2», веранда «а3», самочинно зведені. В технічному паспорті на житловий будинок, виготовлений РСП КП «ВООБТІ» 07.03.2014 року відсутня відмітка про те, що зазначені будівлі збудовано самочинно. Також, відсутній сарай літ. «Ж». В інформаційній довідці - характеристиці КП «Вінницьке обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» від 22.07.2014 року за № 228 зазначено, що тамбур літ. «а1», веранда літ.. «а2», веранда «а3», побудовані до 1992 року, що не є самочинно згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом №127 від 25.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 528/5773 із змінами та доповненнями. Сарай літ. «Ж» знесено.

У зв'язку з вище викладеним, позивачка просила у своїй позовній заяві зобов'язати Жмеринську районну державну нотаріальну контору Вінницької області внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 травня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Суська С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-638, а саме: посвідчити, що позивачка є спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку та літню кухню літ. «Б» в АДРЕСА_1; включити в свідоцтво про право на спадщину: тамбур літ. «а1», веранда літ. «а2», веранда літ. «а3», та видати позивачці нове свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій вказала, що зазначене свідоцтво про право на спадщину є і її правовстановлюючим документом на 1/2 частку домоволодіння, так як при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 від 22.05.2014 року за реєстрованим номером 2-644 державним нотаріусом зроблено помилковий висновок про те, що тамбур «а1», веранди «а2», «а3», самочинно зведенні, а тому у свідоцтві про право на спадщину не включені. Зазначенні приміщення були добудовані до будинку їхніми батьками у 1975 році. Згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127» (який набрав чинності з 08.10.2012 року ) добудови до їхнього будинку, на які є посилання в свідоцтві про право на спадщину, не є самочинними. Крім того в технічній документації на житловий будинок не зазначено, що вказані прибудови є самочинними. В свідоцтві про право на спадщину також зазначено про наявність сараю «Ж», який також не включено у свідоцтво як самочинно зведений, такого сараю у їхньому домоволодінні не має. Той факт, що тамбур «а1», веранда«а2», веранда «а3» не включенні у свідоцтво про право на спадщину, порушує її право на 1/2 частину зазначеного майна, тому вона просить внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.05.2014 року державним нотаріусом, а саме включити в опис об'єкту тамбур «а1», веранду «а2», веранду «а3», та виключити слова «Самочинно зведенні: тамбур «а1», сарай «Ж», веранда «а2», веранда «а3» в свідоцтво про право на спадщину не включені», а також зобов'язати державного нотаріуса видати їй нове свідоцтво про право на спадщину, в якому буде включено в опис об'єкту тамбур «а1», веранду «а2», веранду «а3», та включено слова «Самочинно зведені: тамбур «а1», сарай «Ж», веранда «а2», веранда «а3» в свідоцтво про право на спадщину не включені»; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2015 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Зобов'язано Жмеринську районну державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 22.05.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-638, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, видавши нові свідоцтва ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про успадкування ними «тамбура «а1», веранда «а2», веранда «а3», які належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, виключивши слова «Самочинно зведенні: тамбур «а1», сарай «Ж», веранда «а2», веранда «а3» в свідоцтво про право на спадщину не включені». В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання її спадкоємницею літньої кухні літ. «Б», згідно заповіту від 10.05.2007 року, посвідченого Браїлівською селищною радою Жмеринського району за реєстром №126, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, судові витрати в розмірі 1583,40 грн. витрати на правову допомогу та судовий збір в розмірі 243,60 грн., на користь ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,60 грн., на користь ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з неї витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3 також не погодившись з рішенням суду подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог щодо визнання її спадкоємицею літньої кухні літ. «Б», згідно заповіту від 10.05.2007 року та ухвалити нове рішення в цій частині по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Браїлів Жмеринського району.

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.07.1992 року ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 літня кухня «Б», веранда «б», сарай «Г», погріб «Д», огорожа 1. Самовільно зведені: тамбур «а1», сарай «Ж», веранда А2», веранда «а3», в свідоцтво про право на спадщину не включені.

10.09.2007 року ОСОБА_4 зробила заповітне розпорядження, яким заповідала ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку та літню кухню в АДРЕСА_1, а іншу 1/2 частину вказаного будинку і заощадження заповіла ОСОБА_2

16.04.2013 року вище зазначені особи звернулися до Жмеринської районної державної нотаріальної контори з заявою проте, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати ОСОБА_4, яка залишила заповіт на своє майно на їхні ім'я.

22.05.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Жмеринської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 звернулася і на грошовий вклад з належними відсотками; 22.05.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у Жмеринській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 37 кв.м., по АДРЕСА_1, з господарськими будівлями літня кухня «Б», веранда «б», гараж «В», сарай «Г», погріб «Д», огорожа 1. Самочинно зведенні: тамбур «а1», сарай «Ж», веранда «а2», веранда «а3» в свідоцтво про право на спадщину не включені; також ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги та позовні вимоги зустрічного позову, щодо зобов'язання Жмеринської районної державної нотаріальної контори внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 22.05.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-638, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, видавши нові свідоцтва ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про успадкування ними «тамбура «а1», веранда «а2», веранда «а3»», які належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, виключивши слова «Самочинно зведені: тамбур «а1», сарай «Ж», веранда «а2», веранда «а3» в свідоцтво про право на спадщину не включені», суд першої інстанції виходив з того, що з технічного паспорта, виготовленого 07.03.2014 року, видно, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 не вказано, що тамбур «а1», веранда «а2», веранда «а3» є самочинно зведені, а згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року, добудови до вказаного будинку, на які є посилання в свідоцтві про право на спадщину за законом від 10.07.1992 року та на спадщину за заповітом від 22.05.2014 року, не є самочинними.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, а апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині посвідчення того, що позивачка є спадкоємицею зазначеної в заповіті літньої кухні літ. «Б» в АДРЕСА_1 та зобов'язання внести її до свідоцтва про спадщину, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вказана будівля є приналежністю основної - господарська будівля, а тому не може бути окремим предметом спадкування.

Віршуючи спір в цій частині, районний суд врахував і п.8 Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» де вказано, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що будинок фактично не поділений в натурі, спадкоємці є власниками будинку в ідеальних частках, а тому в свідоцтво про право на спадщину позивачки не може бути внесено одну із господарських будівель, як особисту власність.

Проте, позивач не позбавлена права під час поділу будинку в натурі, врахувавши волю спадкодавця, претендувати на включення до її частки будинку літньої кухні літ. «Б».

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Не може бути задоволена і апеляційна скарга ОСОБА_2, оскільки судові витрати, в тому числі на правову допомогу адвоката, розподілені судом у відповідності до ст..88 ЦПК України з врахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частин є безпідставними, оскільки правова допомога надана адвокатом і підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи рішення, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарги не спростовують його висновків, а тому апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Жмеринської районної державної нотаріальної контори, про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Жмеринської районної державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: А.Ю. Зайцев

Судді: Т.О. Денишенко

В.О. Чуприна

З оригіналом вірно: