У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К., Леванчука А.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 29 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит на платіжну картку у розмірі 3357,59 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 19 березня 2014 року утворилася заборгованість.

Враховуючи вказане, позивач і просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із безпідставності позовних вимог. Крім того, суди виходили з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся за захистом порушеного права після спливу позовної давності.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 29 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит на платіжну картку у розмірі 3357,59 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 19 березня 2014 року утворилася заборгованість, яку позивач і просив стягнути на свою користь з відповідачки.

Відмовляючи в задоволенні позову суди посилались на те, що в задоволенні позову слід відмовити, як через безпідставність позовних вимог, так і через пропуск строку позовної давності.

Проте, вирішуючи справу, суди належним чином не врахували, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відмовляючи у задоволенні позову за безпідставністю, суди посилалися на те, що оскільки з наданими позивачем до суду умовами та правилами надання банківських послуг відповідач не був ознайомлений, то зазначені умови не можуть вважатися доказами на підтвердження умов надання кредиту.

Проте, з такими висновками судів погодитися не можна.

Так, суди не надали належної оцінки тому, що кредитний договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, з чим ОСОБА_1 погодилася, підписавши зазначену заяву.

Таким чином, суди, вирішуючи справу, належним чином не перевірили доводів ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що підписуючи заяву позичальника на отримання кредиту, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що зазначена заява разом із умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, виходячи з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було пропущено строк звернення до суду з позовом, суди дійшли висновку щодо можливості застосування позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та однозначно врегульовано, що підставою застосування позовної давності є виключно на це заява сторони у спорі.

Проте, судами не надано належної оцінки тому, що матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності.

Таким чином, суди порушили норми матеріального та процесуального права, належним чином не перевірили, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються; не визначилися з нормами матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, не встановили усіх фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук