Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2015 Справа №607/21570/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Субчак Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, втрат від інфляції, трьох відсотків річних та моральної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, третя особа Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, про стягнення пені, індексації, нарахувань відповідно до ч.2 ст.182 СК України. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням суду розірвано. Від даного шлюбу в сторін народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на повному її вихованні та утриманні. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 серпня 2005 року у справі №2-7636 з відповідача на користь позивача повинні стягуватись аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі по 100 грн. щомісячно, починаючи з 21 липня 2005 року і до досягнення сином повноліття. ОСОБА_2 добровільної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах. Останній постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги дитині не надає, додаткових витрат на розвиток здібностей дитини не виділяє. Станом на 25 листопада 2013 року, згідно з довідкою-рахунком заборгованості по аліментах першого відділу ДВС ТМУЮ від 25 листопада 2013 №19/39505, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 4249,70 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 12 770,23 грн.; індексацію - 2 374,73 грн.; нарахування у відповідності до ч.2 ст.182 СК України 15 402,20 грн.

23 грудня 2014 року позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 32 927,95 грн., 18 072, 05 грн. індексації та 10 000 грн. нарахувань у відповідності до ч.2 ст.182 СК України.

17 лютого 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини кошти в сумі 100000 грн., що включають: пеню у розмірі 96864,88 грн. та 3 135,12 грн. індексації, а також понесені судові витрати.

30 червня 2015 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в яких просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь загальну суму втрат від інфляції щодо заборгованості за період прострочки з виплатою аліментів в розмірі 100 грн. щомісячно на утримання сина в розмірі 5182,62 грн.; загальну суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 100 грн. щомісячно в розмірі 3005 грн.; три проценти річних за прострочення повернення коштів з 01 жовтня 2013 по 05 березня 2015 ріку у сумі 212 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заяву про уточненні позовні вимоги від 30 червня 2015 року підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, по невідомій суду причині, хоча про час та день слухання справи повідомлялися належним чином. Заява про розгляд справи у їх відсутності на адресу суду не надходила. Будь-які відомості про неможливість останніх прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що їх чергова неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник третьої особи - Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час та день слухання справи повідомлявся, що не перешкоджає суду вирішувати заявлений позов по суті.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2006 року розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ИД №080595 від 11 листопада 2008 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (повтороно), за час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2005 року у справі №2-7636 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі по 100 грн. щомісячно, починаючи з 21 липня 2005 року і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2014 року (справа №607/17959/13-ц) змінено розмір аліментів, встановлених рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 серпня 2005 року. Стягнуто аліменти із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 500 грн., починаючи з 01 жовтня 2013 року до досягнення повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, наданого 12 березня 2015 року за вих. №10380/06-34/13, старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ ОСОБА_8 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-8015, виданого 23 серпня 2005 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 100 грн., починаючи з 21 липня 2006 року до досягнення повноліття, за період з січня 2013 року по березень 2015 року встановлено заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 6385,18 грн. Як слідує із даного розрахунку, вказану заборгованість ОСОБА_2 погасив в березні 2015 року.

Відповідно до квитанції філії - Тернопільське обласне управління ОБ України від 05 березня 2015 року № 73 заборгованість по аліментах відповідач ОСОБА_2 погасив 05 березня 2015 року, сплативши на депозитний рахунок Першого відділу ДВС ТМУЮ 6385,18 грн.

Як слідує з розрахунку заборгованості по аліментах від 03 червня 2015 року, наданого 03 червня 2015 року за вих. №10380/06-34/13, старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ ОСОБА_8 при примусовому виконанні виконавчого листа №607/17959/13-ц, виданого 26 лютого 2015 року Тернопільським міськрайонним судом про зміну розміру аліментів, встановлених рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 серпня 2005 року. З ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 100 грн., починаючи з 21 липня 2006 року до досягнення повноліття щомісячно в розмірі 500 грн., за період з жовтня 2013 року по травень 2015 року встановлено заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 8200 грн.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому необхідно враховувати, що аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісяця, а неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, суд вважає, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), передбачене ст.196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

Суд погоджується із розрахунком пені по аліментах, який складено ОСОБА_1 на суму 3005,00 грн. (сума заборгованості (100 грн.) х 0,01 х кількість днів прострочки = сума пені). З 01 липня 2005 року по 23 червня 2011 року, тривалість становить 2214 днів. 100 x 0,01 x 2214 = 2214 грн. З 01 липня 2011 по 05 вересня 2011 року (момент сплати коштів в сумі 1000 грн.) тривалість становить 67 днів (100 x 0,01 x 67=67 грн.). З 01 жовтня 2011 по 25 липня 2012 року (до сплати коштів в сумі 1950 грн.) тривалість днів становить 298 днів (100 x 0,01 x 298 = 298 грн.). З 01 серпня 2012 року по 30 вересня 2013 року (з 01 жовтня 2013 року сплаті підлягають кошти в сумі 500 грн.) тривалість днів 426 днів 100 x 0,01 x 426 = 426 грн.

Наданий розрахунок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у Постанові від 11 вересня 2013 року по справ №6-81цс13, в якій зазначено, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

За вказаних вище обставин, суд вважає доведеним факт виникнення заборгованості по сплаті аліментів з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за просторочення сплати аліментів на загальну суму 3005,00 грн. є підставними та підлягають до задоволення. При цьому судом враховано, що згідно довідки, виданої 16 жовтня 2013 року ТОВ «КомЕнерго-Тернопіль-2», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючий за адресою: вул.ОСОБА_10Нечая, 29/07, дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою, не працює, згідно з записом у трудовій книжці, звільнений за наказом №28-к від 27.06.2003 року і не працює по час видачі довідки, оскільки вказані обставини не є свідченням того, що виникла заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин. Суд вважає, що матеріальний та сімейний стан відповідача був достатнім для сплати ним аліментів у розмірі 100 грн. щомісячно, до зміни їх розміру за рішенням суду.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми втрат від інфляції щодо заборгованості за період прострочки з виплатою аліментів по 100 грн. щомісячно на утримання сина в розмірі 5182,62 грн. та трьох процентів річних за прострочення повернення коштів з 01 жовтня 2013 року по 05 березня 2015 року у сумі 212 грн. суд відмовляє, мотивуючи свої висновки наступним.

Стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Передбачена ст.625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст.625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. До правовідносин, які склалися між сторонами та виникли внаслідок прострочення сплати аліментів може бути застосовано спеціальну норму права, а саме cт.196 СК України, а не cт.625 ЦК України.

Суд застосував до виниклих між сторонами правовідносин ст.196 СК України та стягнув в користь позивача 3005,00 грн. неустойки (пені) за просторочення сплати аліментів, а тому вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми втрат від інфляції та трьох процентів річних є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать положенням закону.

Також суд відмовляє в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 3000,00 грн. моральної шкоди з підстав того, що нормами СК України не передбачено стягнення моральної шкоди у правовідносинах про стягнення аліментів та заборгованості по сплаті аліментів, а тому правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Стягнення судових витрат по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 61, 88, 169, 209, 213-215, 217, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за просторочення по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 3005 (три тисячі пять) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська