Справа №490/3559/14-ц 25.02.2015 25.02.2015 25.02.2015
Провадження №22-ц/784/515/15 Головуючий суду 1-й інстанції: Батченко О.В.
Доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Свіщуком О.В.,

за участю представника боржника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 липня 2014 року, постановлену за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

17 березня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтував наступним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2013 року з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто заборгованість за кредитним договором №010/01-02/08-082 від 02 вересня 2008 року в сумі 3 130 303 грн.04 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 1 805 701 грн.00 коп., заборгованості по процентах в сумі 1 244 602 грн. 04 коп., пені в сумі 80 000 грн., а також судові витрати у сумі 1820 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2013 року дане рішення було змінено. Заборгованість за кредитним договором була зменшена до 3 106 903 грн.57 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 1 805 701 грн., заборгованості по процентах в сумі 1 244 602 грн.04 коп. та пені в сумі 56 600 грн.53 коп.

18 листопада 2013 року Центральним районним судом м.Миколаєва було видано виконавчий лист.

Ухвалою цього ж суду від 13 грудня 2013 року було виправлено описку у виконавчому листі щодо стягувача та 29 січня 2014 року видано новий виконавчий лист, з якого вбачається, що виконанню підлягає рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 21 лютого 2013 року. Однак, викладена у ньому резолютивна частина не відповідає змісту цього рішення. У ньому міститься зміст резолютивних частин як рішення районного суду, так і рішення апеляційного суду.

Посилаючись на зазначене, а також на те, що виконавчий лист про стягнення заборгованості було видано двічі, боржник просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 липня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду, боржник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що вона є необґрунтованою та безпідставною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 2 091 602 грн.42 коп.

У процесі розгляду справи Банк збільшив позовні вимоги до 3 491 245 грн.84 коп.

21 лютого 2013 року рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були задоволені частково. З ОСОБА_4 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором №010/01-02/08-082 від 02 вересня 2008 року в сумі 3 130 303 грн. 04 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 1 805 701 грн.00 коп., заборгованості по процентах в сумі 1 244 602 грн.04 коп., пені в сумі 80 000 грн., а також судові витрати у сумі 1820 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2013 року дане рішення було змінено. Заборгованість за кредитним договором була зменшена до 3 106 903 грн.57 коп. за рахунок зменшення пені до 56 600 грн.53 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року зазначені рішення районного та апеляційного судів були залишені без змін.

18 листопада 2013 року Центральним районним судом м.Миколаєва було видано виконавчий лист щодо виконання ухваленого ним 21 лютого 2013 року рішення про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості у сумі 3 106 903 грн.57 коп. та судових витрат у сумі 1820 грн.

Ухвалою цього ж суду від 13 грудня 2013 року було виправлено описку у виконавчому листі щодо стягувача.

Після чого 29 січня 2014 року видано новий виконавчий лист, з якого вбачається, що виконанню підлягає рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 21 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості у сумі 3 106 903 грн.57 коп. та судових витрат у сумі 1820 грн. (а.с.271).

Саме цей виконавчий лист було подано Банком до виконання. На підставі нього старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Миколаївській області Сазоновим Д.К. було 14 лютого 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ст.ст.223, 319 ЦПК України рішення районного суду у разі подання на нього апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Отже, якщо рішення районного суду не скасовано, то у виконавчому листі зазначається виконання саме його.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначаються вимоги до виконавчого документа, зокрема у виконавчому листі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням.

Відповідно до ст.369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (ч.1 цієї статті).

Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визначити виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом (ч.2 зазначеної статті).

Частиною 4 цієї статті передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи наведені норми закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані боржником начебто недоліки виконавчого листа не є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки рішення районного суду не було скасовано, то у виконавчому листі правомірно зазначено про його виконання. Суми стягнення з відповідача заборгованості також зазначені правильно відповідно до рішень судів.

Що ж стосується посилань боржника на те, що було видано два виконавчі листи - 18.11.2013 р. та 29.01.2014 р., то зазначене не може слугувати підставою для визнання саме останнього виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки саме він викладений з усіма змінами після ухвалення районним судом ухвали про виправлення описки.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали районного суду, оскільки вона відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді