МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
27.02.2015 року Справа № 370/2726/14-ц

Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Тандира О.В., при секретарі Приходько О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Макарів справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівська ферма» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що наказом від 01 травня 2012 року № 16/1 -К її з 03 травня 2012 було прийнято на роботу на посаду бухгалтера за сумісництвом у ТОВ «Тулинці Агро». Наказом від 27 липня 2012 року № 17/1-К її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Після її звільнення ТОВ «Тулинці Агро» змінило своє найменування на ТОВ «Миронівська ферма».
Згідно форми OK-7-з та форми ОК-5 Пенсійного фонду України позивачеві нараховано заробітну плату у сумі 5818,18 грн. Після утримання із заробітної плати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 3,6 % від суми нарахованої заробітної плати (ч.7 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) та податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 % від суми нарахованої заробітної плати, зменшеної на суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податкової соціальної пільги (п. 164.6, п. 167.1 Податкового кодексу України) на руки ОСОБА_1, підлягала до виплати заробітна плата у сумі 4767,42 грн.
В судове засідання позивач не зявився, через представника подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без його участі, вимоги за позовом підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач у судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у звязку із чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.
Наказом від 01 травня 2012 року № 16/1 -К ОСОБА_1, з 03 травня 2012 було прийнято на роботу на посаду бухгалтера за сумісництвом у ТОВ «Тулинці Агро».
Наказом від 27 липня 2012 року № 17/1-К її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.
Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ТОВ «Тулинці Агро» змінило своє найменування на ТОВ «Миронівська ферма».
Згідно форми OK-7-з та форми ОК-5 Пенсійного фонду України ОСОБА_1, нараховано заробітну плату у сумі 5818,18 грн. Після утримання із заробітної плати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 3,6 % від суми нарахованої заробітної плати (ч. 7 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) та податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 % від суми нарахованої заробітної плати, зменшеної на суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податкової соціальної пільги (п. 164.6, п. 167.1 Податкового кодексу України) на руки ОСОБА_1 підлягає до виплати заробітна плата у сумі 4767,42 грн.
Таким чином на день звільнення відповідача їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 4767,42 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку Райффайзен банку Аваль про рух коштів.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Таким чином, оскільки при звільненні ОСОБА_1, їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 4767,42 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно п.8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 середньоденна заробітна плата становить (2000,00+1818,18):(21+20)=93,13 грн.
Що ж до вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України , у статті 23 якого встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, пята).
У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 Кодексу , відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Так, не надала будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів щодо неможливості вчасно провести лікування хронічних хвороб, позичання грошей у знайомих та перебування на утриманні членів сім'ї, що приносило їй додаткові моральні страждання і порушило нормальні життєві звязку у сім'ї. Також відсутні докази на підтвердження звернень до відповідача, правоохоронних органів.
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави сляд стягнути судові витрати.
Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 174, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівська ферма» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд Київської області протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий О.В.Тандир