Справа № 492/1259/14-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________
04 березня 2015 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Арцизі Одеської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Турист», -
10 липня 2014 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, в якому просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 38 262,50 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу, витрати, понесені за юридичні послуги у розмірі 1 000,00 грн., а також суму судового збору у розмірі 382,63 грн.
09 грудня 2014 року представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву, в якій відповідачем у справі також заявлено ОСОБА_2 та заявлено вимогу про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 38 262,92 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу, витрати, понесені за юридичні послуги у розмірі 1 000,00 грн., а також суму судового збору у розмірі 382,63 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 березня 2011 року з вини відповідача ОСОБА_1, який керував транспортним засобом - автобусом «БАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який на момент ДТП належав ОСОБА_3, цивільна відповідальність якого була застрахована ПрАТ «НФСК «Добробут». Після настання страхового випадку позивачем потерпілій особі (власнику застрахованого майна) було відшкодовано шкоду в розмірі 38 262,50 грн. Сума відшкодування позивачу відповідачами у справі в добровільному порядку не сплачується, у зв'язку з чим позивач змушений звертатися до суду, тому вказана сума страхового відшкодування має бути стягнута на підставі ст. 1190 ЦПК України з відповідачів на користь позивача солідарно. Крім того, представник позивача зазначила, що з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку мають бути стягнуті витрати, понесені за оплату правової допомоги у розмірі 1 000,00 грн. та сума судового збору.
Представник позивача у судове засідання не з'явилася, заявою, яка надійшла до суду разом з уточненим позовом 09 грудня 2014 року, просила справу розглядати у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. При цьому представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомляв. Судові повістки про виклик до суду відповідача у відповідності до абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України надсилалися на адресу місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, відповідно до поштових повідомлень про вручення, судові повістки відповідачем ОСОБА_1 отримані у встановленому законом порядку.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явився, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомляв. Судові повістки про виклик до суду відповідача у відповідності до абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України надсилалися на адресу місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, але відповідно до повернених листів з відміткою «судова повістка», вони повернуті до суду у зв'язку з тим, що адресат за зазначеною адресою не проживає, у зв'язку з чим відповідач ОСОБА_2 у відповідності до абз.5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим.
Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Турист» також в судове засідання не з'явився, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомляв.
У зв'язку з неявкою відповідача, суд зі згоди представника позивача, що викладена у письмовій заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Крім того, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
В судовому засіданні судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
14.03.2011 року о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_1, керуючи автобусом марки «БАЗ А079.14», державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Одесі по вул. Чорноморського Козацтва, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався попереду нього в попутному напрямку, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджено копією довідки ДАІ (а.с. 9).
Згідно постанови Арцизького районного суду Одеської області від 20 квітня 2011 року, справа № 3-425/11, за скоєння зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. З даної постанови також вбачається, що ОСОБА_1 вину у скоєні правопорушення визнав повністю (а.с. 12).
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (а.с. 11).
Як вбачається з повідомлення ПрАТ «Міська страхова компанія» від 05.08.2011 року, поліс № ВЕ/3057819 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є чинним, тому що на дату ДТП 14.03.2011 року транспортний засіб «БАЗ» державний номер НОМЕР_1 належав іншій особі (був відчужений) і не був застрахований в ПрАТ «Міська страхова компанія».
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автобусу марки «БАЗ А079.14», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 (а.с. 14-15, 62).
Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
На дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3, була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АА 2328628 терміном дії з 12.03.2011 року до 11.03.2012 року включно) (а.с. 13).
Власник пошкодженого автомобіля «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3, з метою отримання страхового відшкодування, звернувся 02.08.2011 року до МТСБУ з відповідною заявою (а.с. 8).
Відповідно наказу МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № 2154 від 22.08.2011 року, фінансовому управлінню наказано сплатити на рахунок ОСОБА_3 - 38 262,92 гривні (а.с. 30).
Як вбачається з копії платіжного доручення № 3633 від 22.08.2011 року МТСБУ на користь ОСОБА_3 було сплачено страхове відшкодування у сумі 38 262,92 грн. (а.с. 31).
Зазначена шкода, особисто винуватцем ДТП відповідачем ОСОБА_1 не була відшкодована потерпілій особі.
В момент скоєння ДТП відповідач ОСОБА_5 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У зв'язку з настанням події, передбаченої пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 22.08.2011 року здійснило виплату належного ОСОБА_3 страхового відшкодування на його розрахунковий рахунок в розмірі 38 262,92 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення № 3633 від 22.08.2011 року.
Відповідно до п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема, транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом «БАЗ» державний номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу володів ОСОБА_2, а тому в силу наведеної ч. 2 ст. 1187 ЦК України має відшкодувати завдану шкоду.
З огляду на викладені обставини, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сума коштів в розмірі понесених витрат в розмірі 38 262,92 грн., в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Що стосується вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги в сумі 1 000,00 гривень, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України про «Державний бюджет України на 2015 рік» зі змінами та доповненнями встановлено мінімальний розмір заробітної плати з 01 січня 2015 року - 1 218,00 грн.
На підставі ст. ст. 979, 988, 993, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», керуючись ст. ст. 10, 15, 30, 57-60, 64, 88, 158, 208, 209, 212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд -
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України, задовольнити частково.
В задоволенні решти позову, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Арцизького районного суду