У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, ОСОБА_6, треті особи: Шевченківське РУ ГУ МВС України в м. Києві, Державний департамент ДАІ МВС України, про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Звільнено автомобіль Toyota Yaris 1.5, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, колір - чорний, тип - легковий седан, з-під арешту, що був накладений постановою старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ МВС України у м. Києві Вдовенка О.М. від 15 березня 2012 року про накладення арешту на транспортний засіб, передачу транспортного засобу на відповідальне зберігання у кримінальному провадженні № 0000020.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (норма частини 2 статті 324 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 8 травня 2007 року між ОСОБА_6 та АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № СL-002/837/2007, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 19 362 дол. США на купівлю автомобіля Тоуоtа Yаris на умовах повернення кредиту до 13 травня 2013 року та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечувалося заставою автомобіля Тоуоtа Yаris, про що 8 травня 2007 року укладено договір застави № РСL-002/837/2007.

Після реєстрації шлюбу 18 липня 2007 року ОСОБА_6 взяла прізвище ОСОБА_6.

Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № СL-002/837/2007, договором застави № РСL-002/837/2007 від 8 травня 2007 року на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

30 вересня 2010 року під час розслідування кримінальної справи № 60-2638 (кримінальне провадження №0000020) ОСОБА_6 як підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, затримано та вилучено у неї автомобіль Тоуоtа Yаris, 1.5, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, із передачею його на зберігання до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ МВС України в м. Києві Вдовенком О.М. від 15 березня 2012 року було накладено арешт на автомобіль Тоуоtа Yаris, 1.5, 2007 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Київської області від 14 січня 2014 року, зі ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» було стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначало, що арешт на майно, накладений слідчим, позбавляє можливості задовольнити свої вимоги за рахунок вартості автомобіля.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони підлягають вирішенню у порядку в межах кримінального судочинства.

Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову, адже позивач має переважне право відносно інших осіб на задоволення вимог за рахунок предмета застави.

Із таким висновком апеляційного суду слід погодитися з наступних підстав.

За статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (норми статті 589 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 23, частини 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

За частиною 1 статті 15 цього Закону обтяжувач (продавець) рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону.

Якщо щодо предмета публічного обтяження зареєстроване інше обтяження з вищим пріоритетом, при зверненні стягнення на предмет публічного обтяження обтяжувач або особа, на користь якої встановлено публічне обтяження, зобов'язані надіслати обтяжувачу з вищим пріоритетом письмове повідомлення про звернення стягнення за публічним обтяженням у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. У цьому разі обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на відповідне рухоме майно згідно з положеннями розділу ІV цього Закону (частина 2 статті 40 Закону).

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має пріоритет обтяження, тому має переважне право на задоволення вимог за рахунок заставного майна перед іншими особами. Крім цього, позивач не є учасником кримінального провадження, що позбавляє його можливості захистити своє право в інший спосіб.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 337 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик