АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

05 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: П`ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у липні 2015 року звернувся до суду із даним позовом до відповідача.

Зазначав, що 24.04.2007 між сторонами було укладено кредитний договір на суму 49 940 доларів США строком до 24.04.2013. В зв'язку з несвоєчасним виконанням умов договору Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В ході судового розгляду йому банком було запропоновано укласти додаткову угоду до кредитного договору про зміну умов погашення кредиту, на що він погодився. Згідно додаткової угоди сторони дійшли домовленості, що частина боргу буде йому прощена і станом на 25.06.2014 року заборгованість за кредитним договором складатиме 14 479,56 доларів США, в тому числі 9 727, 92 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту та 4 751,62 долари США - заборгованість по відсотках. Договір про часткове прощення боргу був задоволений кредитним комітетом і йому простили 1500 доларів США за тілом кредиту, а позовну заяву до нього про стягнення боргу за кредитним договором було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання. Посилаючись на те, що йому стало відомо, що від ПАТ «Раайффазен Банк Аваль» до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва надійшла інформація стосовно отримання ним доходу у вигляді додаткового блага в сумі 946 583,83 грн., вважаючи, що при підписанні оспорюваного договору працівники відповідача навмисно ввели його в оману, просив відповідно до ст.ст.230, 233 ЦК України, визнати недійсним договір від 25.06.2014 року про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/9408/73/54817 від 24.04.2007 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року даний позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що суд, ухвалюючи рішення вважав, що договір про часткове прощення боргу був добровільним, а його підписання відбулося за вільним волевиявленням позивача. При цьому суд не звернув увагу на те, що відповідно до кредитного договору всі зміни до договору оформлюються додатковими угодами і саме 25.06.2014 була укладена додаткова угода відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо розміру заборгованості позивача за кредитним договором і після цього між сторонами був підписаний на невигідних для позивача умовах договір про часткове прощення боргу, який є нікчемним, оскільки містив розрахунок пені, що ніким не розрахований та не підтверджений. Також апелянт вважає, що судом в порушення норм матеріального права не застосовано норм ст. ст. 230, 233 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі довіреності Гриньова М.І., просила апеляційну скаргу відхилити як безпідставну. Зазначила, що договором підписаним боржником передбачалося прощення йому частини боргу саме з урахуванням пені та процентів обрахованих відповідно до умов договору про що вказано у самому договорі і ніхто в оману позивача не вводив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що при укладанні договору про часткове прощення боргу працівники відповідача мали на меті зовсім інші наміри, а саме помститися за те, що не змогли в судовому порядку довести справу про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором і навмисно ввели його в оману, а тому з підстав ст. 230 ЦК України цей договір має бути визнаний недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вважав позовні вимоги не доведеними, що оспорюваний договір укладений сторонами не суперечить вимогам закону, відповідав волевиявленню сторін та не містить ознак обману.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 24.04.2007 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та позивачем був укладений кредитний договір № 014/9408/73/54817, згідно якого позивач отримав в кредит кошти в сумі 49 940 доларів США строком до 24.04.2013 року зі сплатою відсотків 13,50 % річних (а.с. 21).

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, в наслідок чого виникла заборгованість.

25.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 014/9408/73/54817/81-1-0-00/7771 до кредитного договору № 014/9408/73/54817 від 24.06.2007, згідно якої сторони дійшли згоди по врегулюванню заборгованості позичальника за кредитним договором.

Станом на час укладання даної угоди заборгованість позичальника за кредитним договором, строк якої настав, складала 14 479,56 доларів США, в тому числі: 9727,94 доларів США - заборгованість з погашення суми кредиту та 4 751,62 доларів США - заборгованість з погашення процентів.

Відповідно до п.1.3 додаткової угоди з 25.06.2014 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості.

Пунктом 1.4 даної угоди передбачено, що позичальник зобов'язується здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором.

25.06.2014 року між сторонами по справі був укладений Договір про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/9408/73/54817 від 24.06.2007 року.

Даний договір був укладений з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України та створення сприятливих умов для погашення позичальником кредитної заборгованості.

За цим Договором сторони визначили, що розмір непогашеної заборгованості за кредитним договором станом на 25.06.2014 року складає 1 100 980,40 грн., в тому числі: основна сума боргу -172 191,85 грн., проценти, нараховані за користування кредитом - 42,81 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 928 745,74 грн.

Пунктом 2 Договору про часткове прощення боргу визначено, що у зв'язку із погашенням позичальником до підписання цього договору частини заборгованості за кредитним договором в розмірі 35 324,99 грн., сторони домовились, що з дати укладання цього договору кредитор здійснює часткове анулювання боргу позичальника в розмірі 946 583,83 грн., в тому числі: основна сума боргу - 17 838,09 грн.; проценти, нараховані за користування кредитом - 0,00 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 928 745,74 грн.

В п. 3 даного Договору сторони підтвердили, що після анулювання кредитором боргу позичальника у сумі, зазначеній в п. 2 договору, розмір зобов'язань позичальника за кредитним договором станом на момент укладання цього договору складає 154 396,56 грн., в тому числі: основна сума боргу - 154 353,75 грн.; проценти, нараховані за користування кредитом - 3,60 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 0,00 грн.

Пунктом 4 Договору про часткове прощення боргу передбачено, що позичальник усвідомлює, що у зв'язку із частковим анулюванням (прощенням) боргу у сумі, зазначеній в п. 2 договору, його зобов'язання за кредитним договором та зобов'язання за договором забезпечення (застави) не припиняються та гарантує виконання своїх зобов'язань за кредитним договором в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором.

Договір укладений у письмовій формі, підписаний сторонами без застережень і відповідав їх волевиявленню на час його укладання.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 1 ч.1 ст. 230 ЦК України передбачено, що суд визнає угоду недійсною у випадку, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу).

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивач не довів тієї обставини, що Договір про частково прощення боргу укладений в наслідок обману з боку працівників ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був обізнаний про податкове навантаження на суму прощеного боргу не можуть бути прийняті до уваги оскільки таке не відповідає дійсності,зокрема у п. 6 Договору про часткове прощення боргу зазначено, що з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим, що сума анульованого боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано. Позичальнику повідомлено, що про часткове анулювання його боргу кредитором буде повідомлено органам Міністерства доходів і зборів України шляхом включення суми анулювання боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника за підсумками звітного періоду у якому такий борг було анульовано. При цьому на позичальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов'язок сплатити податок на доходи фізичних осіб з суми анульованого боргу та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованого боргу у річній податковій декларації. Сплата податків, пов'язаних із виконанням цього договору здійснюється відповідно до податкового законодавства і не впливає на цивільно-правові відносини сторін за цим договором.

Обставин, передбачених ст. 230 ЦК України позивач у своїй заяві не зазначав, не обґрунтовував та не доводив у судовому засіданні, тому доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції до правовідносин сторін ст. 230 ЦК України є безпідставними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/18586/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13778/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.