Справа №295/9279/15-ц
У Х В А Л А

"30" вересня 2015 р.

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі судового засідання Зубрицькій Т.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "ОСОБА_3 ОСОБА_4" в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ "ОСОБА_3 ОСОБА_4" про визнання договору поруки недійсним,

в с т а н о в и в :

22.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом в якому просить визнати недійсним укладений між сторонами по справі договір поруки №014/1102/74/91957 від 31.08.2006 року.

23.09.2015 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову в якій позивач просить суд заборонити державним виконавцям Корольовеького ДВС Житомирського МУЮ вчиняти дії, направлені щодо примусового виконання рішення суду по виконавчому провадженню № 39179128, а саме заборонити звертати стягнення на майно та пенсію ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 39179128 від 06.08.2013р. до остаточного вирішення спору в суді по цивільній справі № 295/9279/15-ц.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заяву про забезпечення позову, просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що на даний час виконавче провадження № 39179128 зупинено за постановою державного виконавця від 12.02.2015, а тому немає необхідності у вжитті заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з нормами п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за №9 визначено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Судом встановлено, що Дніпровським районним судом м. Києва 17.06.2013 року був виданий виконавчий лист на виконання рішення у справі № 2604/20373/2012 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» заборгованості за договором № 014/1102/74/91957 від 31.08.2006 року в сумі 52 234,07 доларів США, що еквівалентно 417 506,91 грн.

Судом також встановлено, що постановою державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ від 06.08.2013 було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа, а постановою від 12.02.2015 дане виконавче провадження зупинено у звязку із розшуком майна боржника.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи предмет спору, набрання судовим рішенням у справі № 2604/20373/2012 законної сили та його виконання у передбаченому законодавством України порядку, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України

у х в а л и в :

В задоволенні заявиОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.В. Кузнєцов