справа №176/3376/14-ц
провадження №2/176/433/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі:

головуючої судді Завізіон Т.В.,

при секретарі Лоцман М.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із третьою особою комунальним підприємством "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об"єднання" Жовтоводської міської ради" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася із позовом до Жовтоводського міського суду та просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 посилаючись на те, що останній на протязі більше ніж одного року без будь-яких поважних причин у спірному житлі не проживає.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач, спочатку у позові, а потім і в судовому засіданні посилалася на те, що вона з 2002 по 2010 рік перебувала у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянином ОСОБА_3. 12.02.2003 року у них народився спільний син - ОСОБА_4. 29.03.2002 року вона придбала у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, в яку вселилася разом із сином від першого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідачем і де після народження також став проживати її другий син - ОСОБА_4. Приблизно 2008-2009 роках відповідач задля оформлення іноземного грузинського паспорту за її згодою був зареєстрований у спірному житлі. Починаючи з 2010 року сімейні стосунки з відповідачем стали погіршуватися. Він став зловживати спиртними напоями, вчиняти у присутності неповнолітнього сина сварки, застосовувати до неї фізичне насилля. Матеріально сім"ю відповідач не підтримував, що змусило її на початку 2013 року звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Після отримання копій документів про стячгнення аліментів із суду відповідач заявив їй, що аліменти сплачувати не збирається. Час від часу вона чула, що він розмовляє по телефону із своєю сестрою, яка живе у ОСОБА_3. Приблизно в червні-липні 2013 року відповідач з"являтися вдома перестав, при цьому всі його речі, в тому числі посвідка про дозвіл на постійне безстрокове проживання на території України, залишилися в квартирі. Із зазначеного часу відповідач в квартирі не проживає, аліменти не сплачує, із дитиною не спілкується. Через соціальні мережі на зв"язок із нею виходила сестра відповідача і по фото, які розміщенні на її сторінці, і вона бачила, що відповідач знаходиться в ОСОБА_3. Посилаючись на те, що відповідач добровільно залишив спірне житлове приміщення, на те, що вона не чинила йому жодних перешкод у користуванні ним, із посиланням на ч. 2 ст. 405 ЦК України позивач просила її позов задовольнити.

Відповідач, повідомлений про день та час розгляду справи у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом дачі оголошення у прессі, що підтверджується примірником газети "Вісті придніпров"я" 374(1669) від 17.09.2015 року, в судове засідання не з"явився, свого повноважного представника до суду не направив, заперечень проти позову не надіслав.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що справа може бути розглянута без його участі, на підставі доказів, які надала суду позивач.

Представник третьої особи про день та час розгляду справи також був повідомлений належним чином. В письмовій заяві повноважний представник КП ВЖРЕО просив розглянути справу без своєї участі.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України щодо плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги.

Як встановлено в судовому засіданні із досліджених судом копії договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2002 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири 43 в будинку 1 у по вул.Заводській в місті Жовті Води (а.с.5-9).

Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку КП Жовтоводське МБТІ на імя позивача, про що також свідчить технічний паспорт виготовлений станом на 18.04.2002 року (а.с.7).

Із довідки ЖРЄУ №1 (а.с. 8) вбачається, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані, окрім позивача, двоє її синів, а саме ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, 2003 року та співмешканець ОСОБА_2.

Із пояснень позивача, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні поясненнями свідків, з 2003 року вони з відповідачем стали мешкати однією родиною, без реєстрації шлюбу і останній, за її згодою, приблизно у 2008-2009 році був зареєстрований в спірній квартирі. Після припинення фактичних шлюбних стосунків з відповідачем у зв"язку із його пиятцтвом, сварками, які негативно відбивалися на здоров"ї неповнолітнього сина ОСОБА_6, другий за власною ініціативою в літку 2013 року добровільно залишив квартиру та виїхав у невідомому напрямку. З цього часу відповідач не несе жодних витрат по утриманню цього житла, наміру вселятися в квартиру не висловлював, будь-яких перешкод у користутванні житловим приміщенням відповідачу жоден із членів її родини не чинив.

Обставини на які позивач посилається, як на підставу для задоволення своїх вимог знайшли своє об"єктивне підтвердження поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, із пояснень свідка ОСОБА_7, яка є сусідкою позивача із квартири АДРЕСА_4, вбачається, що вона з 2002 року знає сім"ю позивача і знає, що остання перебувала з часу вселення в спірну квартиру до літа 2013 року у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем. Останні роки спільного життя відповідач часто змінював роботу, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки. На початку літа 2013 року відповідач особисто їй говорив, що має намір виїхати в ОСОБА_3. Останній раз вона бачила відповідача влітку 2013 року. Після цього останній жодного разу у їх домі не з"являвся. Будь-яких сварок з приводу перешкоджання відповідачу у користуванні житловим приміщенням вона ніколи не чула.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що його матір з 2002 року почала жити однією сім"єю із відповідачем. Вся їх сім"я, в тому числі і молодший брат ОСОБА_4 після народження, жили в квартирі АДРЕСА_5. Відповідач матеріально сім"ю не утримував, часто змінював роботу, скаржився на те, що йому не щастить, почав пиячити, вчиняв п"яні сварки. В літку 2013 року відповідач залишив спірну квартиру, куди він поїхав йому не відомо, із зазначеного часу будь-яких вістей від нього в їхній родині не має. Свідок також підтвердив, що ані він, ані його матір не прешкоджали відповідачу користуватися спірним житловим приміщенням.

Оскільки відповідач, не являючись власником житла, і членом сімї власника, не проживає і не користується квартирою 43 в будинку 1 по вул. Заводській у місті Жовті Води, що належить позивачу на праві приватної власності більше року, а наявність реєстрації за вказаною адресою перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним останній житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню і ОСОБА_2 має бути визнаний таким, що втратив право користування належним позивачу на праві приватної власності житловим приміщенням.

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України, ст.ст. 88, 169, 213-215, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із третьою особою комунальним підприємством "Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об"єднання" Жовтоводської міської ради" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_6.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду Т.В. Завізіон