Справа №474/501/15-ц 01.09.2015 01.09.2015 01.09.2015
Провадження №22-ц/784/2062/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц 2062 Головуючий I інстанції Фасій В.В.
Категорія 59 Доповідач Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 31.05.2013 року між ним та відповідачем була досягнута домовленість про продаж належного відповідачу транспортного засобу «Mercedes Benz» 312D, державний номерний знак НОМЕР_1. В той же день позивач передав відповідачу в рахунок авансу за автомобіль 200 доларів США, про що сторони склали розписку, згідно якої позивач зобовязався виплачувати ОСОБА_2 по 200 доларів США щомісячно, а ОСОБА_2 зобовязався переоформити автомобіль на позивача після отримання коштів в сумі 2000 доларів США. В подальшому позивач передав відповідачу додатково в рахунок оплати вартості автомобіля 1000 доларів США, сплативши їх по 200 доларів США щомісячно та здійснивши останній платіж у листопаді 2013 року. Сплативши більшу частину суми вартості автомобіля у розмірі 1200 доларів США, що станом на 13.05.2015 року складає 24768 грн., позивач здійснив покращення автомобіля на суму 12710 грн. Наприкінці жовтня 2014 року відповідач забрав автомобіль в своє користування та здійснив дії по відчуженню іншій особі автомобіля, що підтверджується довідкою УДАІ від 22.01.2015 р. У звязку з зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 37478грн.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в загальній сумі 27475, 07 грн., з них: аванс в сумі 24765, 07 грн. та кошти в рахунок здійснення покращення вартості майна (автомобіля) в сумі 2710 грн. В задоволені вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 безпідставно набутих коштів за рахунок здійснення покращення вартості майна (автомобіля) в сумі 10000 грн. відмовив.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалите нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 був власником автомобіля «Mersedes-Benz» 312D, 1999 р. в., державний номер НОМЕР_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 499447 та повідомлення УДАІ УМВС України в Миколаївській області. 15.02.2011 року ОСОБА_2 видав на імя ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність ВРЕ №245789 на право управління автомобілем «Mersedes Вenz» 312D, державний номер НОМЕР_2, з визначенням права повіреного представляти інтереси довірителя з усіх питань, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу та його ремонтом, на строк дії тимчасового реєстраційного талону. Відповідно до розписки від 31.05.2013р. року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу за 2000 доларів США автомобіля «Mersedes-Вenz» 312D, 1999 р. в., державний номер НОМЕР_2, на виконання якої ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 передоплату в сумі 200 доларів США та надав розписку, в якій зобовязався виплачувати гроші помісячно в сумі 200 доларів США, а ОСОБА_2 передав у користування ОСОБА_3 спірний автомобіль, згідно довіреності ВРЕ № 245789 та надав розписку, в якій зобовязався переписати автомобіль Мерседес 312 після сплати йому 2000 доларів. 31.05.2013р., 01.06.2013р., 02.07.2013р., 02.08.2013р., 02.09.2013р., 07.11.2013р. позивач на виконання досягнутої з відповідачем домовленості щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу автомобіля, сплатив йому грошові кошти в сумі 1200 доларів США, про що відповідач надав позивачу розписки.

Крім того, судом було встановлено, що з метою покращення якості придбаного автомобіля, позивач в період з вересня 2013р. по вересень 2014р. за власні кошти здійснив ремонт кузова автомобіля, зокрема встановлення порогів, шпаклювання та фарбування, яке було прийнято відповідачем шляхом мовчання, відсутністю вимог щодо приведення автомобіля до первісного стану (показання свідків позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2П.). Згідно товарного чеку № 39 від 05.09.2014р. вартість затрачених матеріалів по ремонту кузова склала 2710 грн., з яких антигравій 200 грн. за 2 шт., ґрунтовка 400 грн. за 2 шт., шпатльовка 360 грн. за 2 шт., розчинник 180 грн. за 4 шт., наждачний папір різних розмірів 300 грн., фарба біла 500 грн. за 2 шт., пороги 700 грн. за 2 шт., вартість фарбування 70 грн. Однак, в подальшому відповідач забрав у позивача автомобіль і 06.01.2015р. відчужив спірний автомобіль ОСОБА_5

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу недоговірних зобовязань, передбачених главою 83 книги 5 ЦК України. Тому керуючись ч.1,2 ст.207, ст.547, ч.1,2 ст.570, 655, 1212, ч.2 ст. 1213 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що отримані відповідачем кошти у розмірі 1200 доларів США, що еквівалентно 24765,07грн. є авансом, оскільки сторони тільки домовились про укладення договору, але у передбаченій законом формі договор купівлі продажу не уклали, а також про те, що дана сума повинна бути повернута відповідачем позивачу відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, як набута без достатньої правової підстави.

Також суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача вартості набутого відповідачем покращення майна внаслідок проведених позивачем ремонтних робіт кузова автомобіля на суму 2710грн., оскільки вони не можуть бути відокремлені від автомобіля без його пошкодження.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення з відповідача вартості встановленого акумулятора, магнітоли, 4 шин виробництва «Мішелін» на загальну суму 10000 грн. було відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача вартості встановленого акумулятора, магнітоли, 4 шин виробництва «Мішелін» на загальну суму 10000 грн. ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржено. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача вартості встановленого акумулятора, магнітоли, 4 шин виробництва «Мішелін» на загальну суму 10000 грн., апеляційним судом не переглядається взагалі.

Що стосується іншої частини позовних вимог, то проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог дійшов помилково висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як уже зазначалося раніше суд згідно зі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як убачається з тексту позовної заяви, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги саме тим, що як передані відповідачу кошти у розмірі 1200 доларів США, так і кошти, витрачені на поліпшення автомобіля, набуті відповідачем без достатньої правової підстави, так як фактично передача коштів відбувалася на виконання договору, який в подальшому не був укладений з вини відповідача, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України відповідач зобовязаний повернути їх позивачу. Тобто, позивач визначив межі позову, а саме стягнення коштів саме як безпідставно набутих на підставі ст. 1212 ЦК України.

Приймаючи рішення по справі, суд не в повній мірі врахував те, що загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи(потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як убачається з матерiалiв справи, і це не заперечується сторонами, вони досягли згоди щодо купівлі продажу автомобіля Мерседес 312. При цьому переоформлення автомобіля відповідач повинен був здійснити після сплати позивачем відповідачу 2000 доларів США. Тобто, між сторонами виникла певна угода, направлена на переоформлення автомобіля в майбутньому. На виконання даної угоди позивачем було сплачено відповідачу 1200 доларів США. Крім того, позивач здійснив поліпшення автомобіля за рахунок ремонту кузова автомобіля на суму 2710грн., про що було відомо відповідачу. Але він, як зазначено ним в апеляційній скарзі, на той час вважав позивача покупцем автомобіля, який належним чином виконує свої зобовязання щодо сплати коштів за автомобіль і тому він вважав, що позивач, як майбутній власник, може робити той ремонт автомобіля, який вважає за потрібне, не запитуючи його згоди. Зазначені вище обставини і були правовою підставою для набуття відповідачем майна у вигляді сплачених йому позивачем коштів у розмірі 1200 доларів США та покращень автомобіля на суму 2710грн. Однак, в подальшому сторонами так і не було укладено договір купівлі продажу автомобіля, оскільки з одного боку позивач не сплатив відповідачу всю належну суму вартості автомобіля, а відповідач у свою чергу забрав автомобіль у позивача і продав його іншій особі.

За таких обставин майно не може вважатися набутим чи збереженим відповідачем без достатніх правових підстав, оскільки це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу позовних вимог.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанцій не дав належної правової оцінки зазначеним нормам права та правильно встановивши дійсні обставини по справі, дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу недоговірних зобовязань, передбачених главою 83 книги 5 ЦК України, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі. Тому рішення суду в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову саме за статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу позовних вимог, що само по собі не перешкоджає позивачу звернутися до суду з самостійним позовом про захист своїх прав, виходячи з тих зобов'язальних правовідносин, які виникли між сторонами.

При прийнятті остаточного рішення по справі, апеляційний суд враховує також те, що в межах заявлених позовних вимог у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав давати аналіз тому, які ж саме зобовязальні правовідносини виникли між сторонами.

При скасуванні рішення суду з зазначених підстав, обговорення інших доводів апеляційної скарги стосовно того, чи був укладений між сторонами договір в установленому законом порядку і який саме, а також стосовно того, яка правова природа переданих позивачем відповідачу коштів та вкладених ним коштів в ремонт автомобіля, є передчасним, так як вони можуть стати предметом розгляду справи судом першої інстанції під час розгляду іншої справи, якщо позивач звернеться до суду з самостійним позовом про захист своїх прав, виходячи з тих зобов'язальних правовідносин, які виникли між сторонами.

Керуючись ст. 11, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст.. 1212 ЦК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 безпідставно набутих коштів в загальній сумі 27475,07 грн., з яких аванс в сумі 24765,07 грн. та кошти в рахунок здійснення покращення вартості автомобіля в сумі 2710грн. скасувати та постановити в цій частині позовних вимог нове рішення про відмову у їх задоволенні.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді