АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1846/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Кізюн О.Ю., Корніюк А.П.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: позивача та його представника

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом вказавши, що 20.09.2011 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 74 000 гривень, які останній зобов'язався повернути до 11.10.2011року. Оскільки, відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання, тому позивач звернувшись до суду, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 74 000 грн., відсотки за користування позикою в сумі 11 076,32 грн., та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 4 418,96 грн., а всього 89 495 грн.28 коп. та суму судових витрат.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 20 вересня 2011 року в сумі 74 000 грн., проценти за користування коштами в сумі 345 грн. 67 коп., 3 відсотки річних за прострочення зобов'язань в сумі 4 360 грн. 93 коп. , судові витрати в сумі 787 грн. 02 коп., а всього 79 493 грн. 62 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

13 липня 2015 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд даного заочного рішення, вказуючи, що через його відсутність під час розгляду справи, він був

позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права для сприяння суду у винесенні

об'єктивного, законного та справедливого рішення суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 серпня

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бондарчук В.В. Провадження 22ц/792/1846/15

Доповідач - Марцинкевич А.М. Категорія № 27

2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2013 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджуючись із вказаним рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим, тому просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнувши на користь позивача 3288 грн. заборгованості за договором позики, проценти за користування коштами в сумі 345 грн.67 коп., три відсотки річних за прострочення зобов'язань в сумі 196 грн.19 коп.

В обґрунтування вимог апелянт вказує, що 20.09.2011 року він позичив у ОСОБА_2 кошти в сумі 74000 грн., які згідно розписки, зобов'язався повернути до 11.10.2011 року. Проте, в зазначений строк, за домовленістю із позивачем, рівними частинами повернув кошти в сумі 70 712 грн. Після цього ОСОБА_2 припинив спілкуватися з ним, на зв'язок не виходив, чим унеможливив повернення останньої суми грошових зобов'язань у визначений розпискою строк та складання відповідних документів.

Таким чином, апелянт вважає, що судом надана неналежна оцінка обставинам справи, що призвело до неправильного розрахунку заборгованості за договором позики.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч.1,4 ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Судом встановлено, що між сторонами по справі склалися цивільно-правові відносини, на підставі письмової розписки від 20.09.2011 року, із змісту якої слідує, що

ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти в розмірі 74 000 грн., які погодився повернути в повному обсязі до 11.10.2011 року (а.с.5). Проте відповідач до вказаного строку не виконав свого зобов'язання, суми позики не повернув, що свідчить про невиконання ним умов договору. Тому, ОСОБА_1 звернувшись до суду, просив стягнути на його користь заборгованість за договором позики від 20 .09.2011 року, проценти за користування коштами та 3% річних за прострочення зобов'язань.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики та відшкодування судових витрат, а всього на суму 79 493 грн. 62 коп.

За змістом ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апелянта про те, що в строк до 11.10.2011 року, за домовленістю із ОСОБА_2 , на виконання умов договору позики рівними частинами йому було повернуто 70 712 грн., не знаходять свого підтвердження належними доказами.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом зроблено неправильний висновок про те, що ним взагалі не виконано зобов'язання з повернення позики та те, що дане заочне рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованими та не спростовують висновків суду. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Враховуючи викладені обставини справи та вищевказані нормативні акти колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задоволив позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики та суму судового збору.

Колегія суддів вважає, що стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 20.09.2011 року в сумі 74 000 грн., процентів за користування коштами в сумі 345 грн.67 коп., 3% річних за прострочення зобов'язань в сумі 4 360 грн. 93 коп., та судові витрати в сумі 787 грн.02 коп., а всього 79 493 грн.62 коп., є правильним. А посилання апелянта, на те, що дійсна сума повернення в рахунок погашення суми боргу складає 70 712 грн. документально не підтверджено, та позивачем не визнана.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313,315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич