Провадження № 22-ц/783/1878/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Симець В.І.

з участю представника позивачів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, котра діє в інтересах ОСОБА_9, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пастернака Михайла Михайловича, про визначення часток у спільній сумісній власності,-

встановила:

В грудні 2013 року позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності.

В обґрунтування зазначених позовних вимог покликались на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 15.04.1994 року, позивачі та ОСОБА_11 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1. 23.05.201 року ОСОБА_11 помер, а спадкоємці за законом, батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_5, відмовилися від своєї частки у спадщині на користь відповідачки. Проте, відповідач та її малолітній син не переоформили право власності на належну їм частку у спадковому майні. Позивачі зверталися до відповідачки із пропозиціями придбати у неї належну їй частку, або про викуп нею 4/5 часток, проте відповіді не отримали. З врахуванням заяви про зміну предмету позову просили визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, таким чином ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11 по 1/5 частині квартири (а.с. 2, 54-55).

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визначено частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - по 1/5 частині кожному.

У задоволенні решта позову відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 183,52 грн. судового збору.

Додатковим рішення цього ж суду від 22.06.2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, котра діє в інтересах ОСОБА_9, з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пастернака Михайла Михайловича в частині поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі покликається на те, що в даній ситуації відсутній спір про право, оскільки інтерес будь-кого із позивачів не потребував захисту у судовому порядку.

Визначаючи по 1/5 частки за 4 позивачами, суд жодним словом не зазначив і не визначив, кому саме належить остання 1/5 частка, при цьому, саме з вини позивачів, які відмовляються надати оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, відповідачі не можуть оформити в порядку спадкування право власності на свою частку.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_12 та її представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення представника позивачів ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд виходив з того, що є можливість визначити частки у квартирі АДРЕСА_1 по 1/5 частині кожному із позивачів, при цьому відмовив у вимозі виділити частку у спільній сумісній власності за покійним співвласником ОСОБА_11

Відмовляючи у вимозі про поділ майна, суд звернув увагу на те, що позивачі не надали суду варіантів поділу майна, що перебуває у спільній власності, не вказали кому із співвласників і які приміщення варто виділити та на які приміщення квартири претендують самі позивачі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_7), ОСОБА_7 (ОСОБА_8.) є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру НОМЕР_1, виданим 15.04.1994 року відділом приватизації житла Львівської міської ради (а.с. 3).

Окрім них, співвласником вказаної квартири був ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 5).

З довідки ЛКП "Снопківське" № 245 від 10.02.2014 р. вбачається, що у спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином покійного ОСОБА_11 (а.с. 36).

10.11.2011 року відповідач ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Пастернаку М.М. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_11 (а.с. 83).

В свою чергу, позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як батьки покійного ОСОБА_11, 12.07.2011 року подали нотаріусу Пастернаку М.М. заяви про відмову від прийняття спадщини в користь дружини померлого - відповідача ОСОБА_15 (а.с. 6, 7).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Відтак, відповідач ОСОБА_3, як спадкоємець співвласника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а також як законний представник іншого спадкоємця - малолітнього ОСОБА_9, є належним відповідачем по даній справі

Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до роз"яснень, які викладені у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду").

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На переконання колегії суддів, визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності, яка є рівною для всіх її співвласників, без виділу частки або поділу спільного сумісного майна в натурі, має самостійне правове значення, оскільки в результаті визначення розміру часток позивачів припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.

В контексті зазначеного, а також враховуючи те, що виключно позивачеві належить обирати спосіб захисту порушеного права, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції з дотримання вимог зазначених норм законодавства та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України відмовив у задоволенні позовної вимоги про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, оскільки доказів про технічну можливість поділу квартири відповідно до часток співвласників, позивачі суду не надали, при цьому підставно задовольнив вимогу про визначенння частки співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 - по 1/5 частині кожному, з врахуванням того, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3, як спадкоємець співвласника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_11, з врахуванням інтересів іншого спадкоємця - малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, яка входить до складу спадщини її померлого чоловіка ОСОБА_9

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин