АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1222/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3034/15Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Чумак О.В., -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку літ. «А,а,аг», погрібу літ. «Б», вбиральні літ. «Г», колодязя літ. «К», колодязя літ. «К1», огорожі № 1,2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частини земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої в АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3 410 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року та винести нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями, а також права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_1, розташованих по АДРЕСА_1, стягнути з позивача судові витрати. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, передбачених п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 червня 2005 року, мають двох неповнолітніх дітей. Шлюбні відносини припинено, справа про розірвання їх шлюбу перебуває в провадженні суду.

20 лютого 2006 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької районної державної адміністрації ОСОБА_2 надано дозвіл, на підставі рішення виконкому Червонознам'янської сільської ради № 24 від 30 січня 2006 року, на виконання будівельних робіт з будівництва жилого будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 та виконано робочий проект індивідуального трьохкімнатного житлового будинку, погодженого з відділом містобудування та архітектури Кременчуцької районної державної адміністрації № 797 від 08 вересня 2008 року.

Розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 376 від 27 серпня 2008 року та № 395 від 28 серпня 2008 року було створено державну приймальну комісію з метою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - одноповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 та затверджено акт державної приймальної комісії по прийому в експлуатацію одноповерхового житлового будинку, оформлено та видано свідоцтво про право власності на нього ОСОБА_2

Відповідно до довідки № 61/2158 від 24 квітня 2008 року, виданої Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок по АДРЕСА_1, згідно з проведеною інвентаризацією від 06 лютого 2008 року має загальну площу 72, 2 кв.м, житлову 39,7 кв.м, допоміжну 32, 4 кв.м.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Червонознам'янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, від 17 жовтня 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 листопада 2008 року, будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 складається з: загальна площа будинку 72, 1 кв.м, житлова площа 39,7 кв.м, житловий будинок А.А.аг, 72,1 кв.м, погріб Б, вбиральня Г, колодязь К, колодязь К1, огорожа №1,2 належать ОСОБА_2.

Крім цього, відповідно до державних актів про власності на земельну ділянку, виданих 20 березня 2007 року та на підставі рішень 4 сесії 5 скликання Червонознам'янської сільської ради від 21 липня 2006 року, ОСОБА_2 є власником земельних ділянок: площею 0,2329 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, (присадибна ділянка), розташованих по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовну заяву в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями і на ? частини земельної ділянки площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд першої інстанції виходив з того, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає розподілу на рівні частки.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до с.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Колегія суддів не бере до уваги апелянта апелянта на те, що позивач не приймав участі будівництві будинку та не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, оскільки на підтвердження даних тверджень апелянтом не було надано жодного допустимого доказу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно встановив, що сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках належить житловий будинок з господарськими будівлями.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо збільшення частки в праві спільної сумісної власності на користь того з подружжя, з ким проживають малолітні діти, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз'яснено у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що Кременчуцьким районним судом м. Кременчука від 21.05.2015 року було винесено рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, однак будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивач дійсно ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей або розмір аліментів недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку, суду не надано.

Отже, колегія суддів вважає безпідставною вимогу апелянта про збільшення частки в праві спільної сумісної власності подружжя, виходячи із того, що нею не було доведено згідно зі ст. ст. 10, 59, 60 ЦПК України наявності підстав для такого збільшення, встановлених ст. 70 СК України.

Так само, судова колегія, не погоджується з доводами апелянта про незаконність рішення місцевого суду у частині визнання за позивачем права власності на ? частини земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, з огляду на наступне.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого 20 березня 2007 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га по АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд набуто ОСОБА_2 на підставі рішення Червогознам'янської сільської ради від 21.07.2006 року, в порядку безоплатної приватизації.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Пунктом 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, якщо на приватизованій одним із подружжя земельній ділянці знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку між подружжям до особи, яка не мала право власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку будівлі, споруди.

Отже, оскільки, суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, то до нього так само переходить право власності на ? частини земельної ділянки, на якій він розміщений.

Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на ? частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, було правильно встановлено обставини, за яких визнано право ОСОБА_3 на ? частини спірної земельної ділянки, пропорційно до частки позивача у праві власності домоволодіння, а тому в апеляційного суду немає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Однак, при вирішенні питання судових витрат, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, в цій частині підлягає зміні, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог до 1705 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, тому колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в повній мірі ґрунтуються на законі та місцевим судом було правильно встановлено характер правовідносин сторін у справі та застосовано норми матеріальногоо права, які регулюють ці правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п. 3, 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року - в частині розподілу судового збору змінити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 705 грн.

В іншій частині Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ О.В.Чумак

Судді: /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак