Справа № 588/1303/15-ц
№ провадження 2/588/502/15
11.11.2015 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
Представник позивача Сотник Ю.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказав, що заборгованість на цей час не зменшилась, останній платіж відповідачем ОСОБА_2 було внесено 27 травня 2014 року. Ураховуючи, що позичальником порушено графік погашення заборгованості за кредитом, позивачем 24 квітня 2015 року відповідачам була надіслана вимога про дострокове повернення кредиту, що передбачено умовами кредитного договору та нормами ЦК України. Оскільки відповідачі перед позивачем відповідають за зобов'язаннями за кредитним договором як солідарні боржники, представник позивача, посилаючись на положення статей 525, 526, 625, частини 2 статті 1050 ЦК України, просив суд задовольнити позов та стягнути солідарно з відповідачів на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитом та відсотками у валюті зобов'язання у розмірі 335018,80 швейцарських франків та вирішити питання компенсації судових витрат позивача.
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, поштові відправлення, які надсилались судом за адресою місця їх реєстрації повернулись до суду з відміткою установи поштового зв'язку за закінченням терміну зберігання (а.с. 123-125). У силу положень частини п'ятої статті 74 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що повідомлені про час і місце засідання належним чином. Від відповідачів не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останні не повідомили. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.
Судом установлено, що Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_2 19.12.2007 року було укладено кредитний договір № СМ-5МЕС00/084/2007 (далі - Кредитний договір), який складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, і за змістом якого Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його в сумі 412500 швейцарських франків із кінцевою датою повернення 19 грудня 2014 року із плаваючою процентною ставкою за користування кредитними коштами. Відповідно до пункту 1.5 частини № 2 Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (додаток №1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.
Позивач на виконання умов Кредитного договору надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 412500 швейцарських франків, перерахувавши їх відповідно до кредитної заявки з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника.
У подальшому, за згодою сторін, вносились зміни та доповнення до умов Кредитного договору шляхом укладення 19.12.2007 року додаткового договору №1, 23.01.2009 року - додаткового договору №2, 24.03.2009 року - додаткового договору №3, 27.07.2009 року -додаткового договору №4, 15.10.2009 року - додаткового договору №5, 11.07.2011 року -додаткового договору №6, 25.01.2012 року - додаткового договору №7, 25.09.2013 року - додаткового договору №8. Додатковим договором № 2 від 23.01.2009 року було змінено дату остаточного повернення кредиту, зокрема визначено 25 грудня 2022 року, Графік повернення Кредиту викладено в новій редакції (а.с. 18-45).
Відповідно до п. 1.11.1 частини № 2 Кредитного договору усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту, у строки та на умовах встановлених цим договором (а.с.19-21).
У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 11.07.2011 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем укладено договір поруки № SR-SME С00/084/2007/1, в який у подальшому, за згодою сторін, вносились зміни шляхом укладення 25.01.2012 року додаткового договору №1, 25.09.2013 року додаткового договору №2 (а.с.46-51).
Відповідно до пункту 1.1 Договору поруки поручитель прийняв на себе зобов'язання за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Договором визначено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (п.1.2). Згідно з умовами п. 3.1. Договору поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутися до поручителя із вимогою про виконання боргових зобов'язань у повному обсязі чи в частині.
На підставі розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 10.08.2015 року судом установлено, що ОСОБА_2 порушив строки оплати передбачених кредитним договором платежів, останній платіж внесено 27 травня 2014 року, у результаті виникла заборгованість, а сума неповерненого кредиту та відсотків станом на 10.08.2015 року склала 335018,80 швейцарських франків та складається з:
- 302 340,13 швейцарських франків - заборгованість по сплаті кредиту;
- 32 678,67 швейцарських франків - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 25.12.2013 р. по 01.03.2015р. (а.с.16).
Відповідно до приписів пункту 2.1.4.2 Кредитного договору в редакції додаткового договору № 9 від 25.09.2013 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. У разі неотримання вимоги позичальником, вимога вважається отриманою позичальником на сьомий календарний день з дати направлення цієї вимоги.
Пунктом 3.4 Договору поруки від 11.07.2011 року встановлено, що обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання, які виникає при отриманні від кредитора відповідної письмової вимоги протягом трьох банківських днів з дня отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі, або вручив її особисто поручителю, що підтверджується підписом поручителя.
Позивачем 24.04.2015 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язання за Кредитним договором №СМ-SМЕС00/084/2007 від 19.12.2007 року вих. №89-89-6-12-4-8/1224 та № 89-89-6-12-4-8/1220 відповідно, яка відповідачами не виконана (а.с.52-57).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, установлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (статті 611, 625 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статей 553, 554 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.
Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів достроково суми неповерненого кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 25.12.2013 року по 01.03.2015 року за Кредитним договором № СМ-5МЕС00/084/2007 від 19.12.2007 року є обґрунтованими.
Позивач просив суд стягнути суму заборгованості в іноземній валюті швейцарський франк. Суд при вирішенні указаного питання виходить з таких мотивів.
Відповідно до кредитної заявки ОСОБА_2 та Кредитного договору валютою зобов'язання сторонами визначено швейцарський франк. В цій валюті ОСОБА_2 отримав кредит.
Частиною 3 статті 533 Цивільного Кодексу України установлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15, з огляду на положення статей 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 192 та 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Судом установлено, що позивач під час укладення кредитного договору з ОСОБА_2, яким було передбачено видачу кредитних коштів у валюті Швейцарський франк, діяв на підставі виданої Національним банком України банківської ліцензії № 191 від 2 березня 1998 року із Додатком № 191-1, якою передбачено право на виконання банківських операцій, визначених ст. 47 Закону "Про банки і банківську діяльність". На час розгляду справи позивач має право на здійснення валютних операцій, що підтверджується Генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій № 191 від 05.10.2011 року із Додатком від 05.10.2011 року № 191.
Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в дольовому порядку сума, понесених останнім та документально підтверджених судових витрат, зокрема 3654 грн. сплаченого судового збору, тобто по 1827 грн. з кожного (а.с.3).
Керуючись вимогами статей 88, 209, 214-215, 224 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В.Щербаченко