Справа №461/8782/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.

при секретарі Бориславському Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 драматичного театру імені ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 драматичного театру імені ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Покликається на те, що 01.10.1995 року її зараховано до драматичного театру ПрикВО на посаду актриси допоміжного складу. 01.09.2007 року її переведено на посаду актриси 1-ї категорії. 31.12.2007 року її звільнено з театру ПрикВО згідно п.1 ст.40-1 КЗпП у звязку із ліквідацією підприємства. 02.01.2007 року її зараховано на посаду артиста драми першої категорії у Комунальну установу «ОСОБА_3 драматичний театр ім.. Л.ОСОБА_4». 30.06.2014 року її звільнено із займаної посади у звязку із закінченням строку договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Вважає, що її звільнення відбулось із порушенням вимог чинного законодавства. Покликається на те, що нею підписувався договір, проте їй не було надано можливості ознайомитись із договором та копії договору. Ствердила, що театр працював постійно, вона регулярно брала участь у репетиціях та виставах, тому її режим та характер роботи не міг передбачати строковий, тимчасовий характер, тобто театр не мав права укладати із нею строкового трудового договору згідно вимог ст.23 КЗпП України.

Просить поновити її на роботі артиста драми першої категорії в Комунальній установі «ОСОБА_3 драматичний театр ім. Лесі Українки», стягнути з Комунальної установи «ОСОБА_3 драматичний театр ім. Лесі Українки» середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні дав пояснення аналогічні мотивам позовної заяви, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 драматичного театру імені ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позову заперечив, та пояснив, що звільнення позивача з роботи відбулось згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Позивач не може бути поновлений на посаді артиста драми вищої категорії у ОСОБА_3 драматичному театрі ім. Л.ОСОБА_4, оскільки її трудова діяльність у вказаному театрі здійснювалась на підставі укладених на підставі строкових трудових договорів, укладення яких ним не оскаржувалось.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачку 30.06.2014 року звільнено з посади артиста вищої категорії у звязку із закінченням строку дії договору згідно ст.36 п.2 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача /а.с.3-7/.

Позивач працювала у ОСОБА_3 драматичному театрі ім. Л.ОСОБА_4 протягом 2008-2014 років на підставі укладених з нею контрактів від 02.01.2008 року терміном з 02.01.2008 року по 31.12.2008 року, від 02.01.2009 року терміном з 02.01.2009 року до кінця театрального сезону, від 02.01.2012 року терміном з 02.01.2013 по 30.06.2013 року, тобто на підставі строкових трудових договорів /а.с.34-36/.

Крім того, згідно наказу директора муніципального театру від 02.01.2008 року, ОСОБА_1 ОСОБА_2 ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовими обовязками, укладено з нею контракт, за її згодою, що підтверджується її підписом на наказі /а.с.37-39/.

Згідно ст.21 ч.3 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст.ст, 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу», діяльність професійних творчих працівників театрів здійснюється за індивідуальними трудовими договорами (контрактами) і (або) цивільно-правовими договорами. Порядок укладання трудових договорів (контрактів) з професійними творчими працівниками затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Контракти укладались на підставі п. 2 ст. 23 КЗпП України який виділяє трудові договори, що укладаються на строк, визначений за погодженням сторін.

З огляду на вищенаведене, суд не бере до уваги покликання позивача на те, що за умови переукладання строкового трудового договору один чи декілька разів такий договір набуває характеру безстрокового, не поширюється на випадки передбачені частиною 2 ст. 23 цього ж Кодексу, які мають місце у випадку працевлаштування ОСОБА_1 ОСОБА_2 у театрі в період 2008 - 2011 років. Переукладання строкового трудового договору згідно ч.2 ст. 23 наведеного Кодексу не надає йому статусу безстрокового чи укладеного на невизначений строк.

Згідно п.16 контрактів укладених між позивачем та театром, за два місяці строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк. У разі непогодження наступного продовження контракт вважається розірваним з дати закінчення контракту.

Згідно наказу директора муніципального театру №62 від 27.06.2009 року із позивачем продовжено термін дії договору /контракту/ до 31.12.2011 року.

Відповідно до наказу директора ОСОБА_3 драматичного театру ім.Л.Українки №1 від 01.01.2012 року, із позивачем укладено новий контракт про роботу на термін з 02.01.2012 року по 30.06.2013 року включно.

Згідно наказу директора ОСОБА_3 комунального драматичного театру ім. Л.ОСОБА_4 №26 від 30.04.2013 року, із ОСОБА_1 ОСОБА_2 продовжено термін дії контракту до 01.07.2014 року.

Відповідно до ст.36 ч.2 п.2 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Однак, як вбачається з матеріалів справи, вимогу про припинення трудових відносин адміністрація попередньо поставила, спрямувавши свою волю на закінчення трудових відносин згідно умов контракту. У звязку з цим видано наказ, проведено розрахунок.

Після закінчення 30.06.2014 року дії контракту з позивачем, контракт із нею не укладався. У звязку з закінченням 30.06.2014 року строку дії контракту, артиста драми вищої категорії ОСОБА_1 ОСОБА_2 звільнено 31.12.2011 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на примус в укладенні контракту оскільки дана обставина не знайшла свого ствердження в судовому засіданні. Позивач, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, не надала суду підтверджуючих цьому доказів. Позивач, за згодою сторін, та відповідно до своєї волі, підписала контракт, працювала згідно умов контракту, підтверджуючи правомірність його укладення, весь час отримувала заробіток та не оскаржувала контракту в процесі його виконання.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки директором ОСОБА_3 драматичного театру імені ОСОБА_4 видано наказ про звільнення позивача з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, суд відхиляє вимогу позивача про стягнення з відповідача втраченого середньомісячного заробітку, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що звільнення позивача відбулось згідно вимог чинного законодавства.

Отже, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у підтримку позовних вимог, у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, ст.ст. 21, 22, 23, 36, 40,47, 48, 221, 232, 235, 238 КЗпП України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 драматичного театру імені ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р.Юрків.