Номер провадження: 22-ц/785/2440/15
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів - Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач наполягав на стягненні з відповідачів у солідарному порядку 24000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з витратами на проїзд у судові засідання та на виклики органів досудового слідства, на придбання ліків та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди у підсумку отримання ним тілесних ушкоджень, а всього 124000 грн.

Відповідачі проти позову заперечували у поновному обсязі, наполягали на відмові у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, мотивуючи це тим, що позивачем не надано до суду розрахункові документи чи інші документи, які б свідчили про вказані витрати, крім того не надано жодним чином належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності та розміру заподіяної моральної шкоди.

Рішенням суду вищезазначений позов ОСОБА_2 задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 15000 грн. В іншій частині вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі заявлені вимоги., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, стягуючи солідарно моральну шкоду у розмірі 15000 грн. та відмовляючи у решті вимог щодо розміру моральної шкоди та повністю відмовляючи у відшкодуванні майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем а ні в доданих ним до позовних матеріалів доказів, а ні в досліджених судом матеріалах значеної вище кримінальної справи, немає ніяких відомостей про понесені позивачем матеріальні витрати. Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2014 року, яка вступила в законну силу, кримінальна справа по обвинуваченню відповідачів у скоєнні ними злочинів, передбачених ч.2 ст. 121 та ч.3 ст. 365 КК України провадженням була закрита на підставі ст.. 7-1, 11-1 КПК України, у зв'язку з вичерпанням термінів давності, а самі відповідачі були звільнені від кримінальної відповідальності з підстави, яка не є реабілітуючою. Даною постановою також встановлено, що позивач отримав згідно висновку судово-медичної експертизи № 33 від 18 березня 2003 року тяжкі тілесні ушкодження, які спричинені йому відповідачами. Тому відповідачі повинні відшкодувати позивачу моральну шкоду, оскільки заподіянням злочину будь-якій особі безумовно завдається така шкода.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів кримінальної справи № 505/4965/13-к, оглянутої судовою колегією, вбачається, що:

- постановою прокурора слідчого управління прокуратури Одеської області Солдаткіною Г.А., погодженої начальником відділу Олареско І.Д. від 12.08.2002 року постанову слідчого прокуратури Балтського району Одеської області Тарнавського С.В. про відмову у порушенні кримінальної справи у відношенні працівників міліції від 15 червня 2002 року - скасовано та порушено кримінальну справу за фактом спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень за ознаками ст. 365 ч.3 КК України;

- кримінальна справа протягом 2002-2014 років перебувала у проваджені різних судів першої інстанції та неодноразово розглядалася апеляційним судом Одеської області;

- згідно висновку експерта Любашівського відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи за № 33 від 18 березня 2003 року 07.06.2002 року ОСОБА_2 госпіталізований в Балтську РБ з тілесними ушкодженнями, які цілком міг отримати 06.06.2002 року незадовго до госпіталізації. При госпіталізації у ОСОБА_2 були в наявності тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма з переламом правої вісочної кістки, кровотечею над твердою мозковою оболонкою (епідуральна гематома) та під павутинну мозкову оболонку, закритий перелам восьмого лівого ребра по лопатній ліній із задовільним співвідношенням кісткових відламків тощо (т. 1 а. с. 158-159);

- ОСОБА_2 заявлений цивільний позов у кримінальній справі до ОСОБА_4, ОСОБА_3,щодо відшкодування майнової шкоди на суму 6286 грн. та моральної шкоди на суму 50000 грн. У якості додатків до позовної заяви цивільним позивачем додано розрахунки на продукти харчування під час перебування на лікарняному та вартості медикаментів. Також додано відповідь Аптеки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 03.04.2003 року на запит адвоката ОСОБА_8 про ціни на медичні препарати відповідно запиту, відповідь клінічного санаторію "Лермонтовський" ОДП ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 03.04.2003 року на запит адвоката ОСОБА_8 про ціну реалізації путівки у реабілітаційне відділення станом на 01.04.2003 року, яка складає 1926 грн. Інших документів до позовної заяви не додано (т.1 а. с. 174-180);

- постановою слідчого від 24.04.2003 року ОСОБА_2 визнано цивільним позивачем у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4, ОСОБА_3 (т. 1. а. с. 181);

- згідно висновку експерта Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи за № 33 від 16 березня 2006 року наслідком черепно-мозкової травми, спричиненої ОСОБА_2 є втрата професійної працездатності на 50%. На період знаходження ОСОБА_2 в стаціонарі необхідний догляд (загальний та медичний), харчування і медикаментозне лікування мала забезпечувати лікувальна установа за встановленими нормами. Після виписки із стаціонару та на даний час ОСОБА_2 потребував і потребує, а також буде потребувати надалі часткового стороннього та побутового догляду. У зв`язку із перенесеною травмою ОСОБА_2 потребує санаторно-курортного лікування, яке може здійснюватися в санаторіях для лікування хворих неврологічного профілю строком на один місяць не частіше одного разу на дванадцять місяців (т. 2 а. с. 35-42);

- постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ст. ст. 121 ч.2, 365 ч.3 КК України. Провадження по кримінальній справі за звинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у скоєнні злочинів передбачених ст. ст. 121 ч.2, 365 ч.3 КК України - закрито у зв`язку із закінченням строків давності (т. 4 а. с. 33). Зазначена постанова сторонами не оскаржувалася і вступила в законну силу.

Відповідно до ч. ч. 1 , 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту заявленого позову вбачається, що позивач просив відшкодувати майнову шкоду, яка полягає у витратах понесених ним під час стаціонарного та подальшого амбулаторного лікування та на придбання ліків на суму 15000 грн., а також витрат пов`язаних із прибуттям до органів досудового розслідування та судів першої та апеляційної інстанції за період 2002-2014 років, зокрема до Котовського міськрайонного суду Одеської області, Суворовського районного суду м. Одеси, прокуратури смт. Любашівка Одеської області, Любашівського районного суду Одеської області, апеляційного суду Одеської області тощо на загальну суму 9000 грн. крім цього позивачем були виплачені гонорари адвокатам за надані юридичні послуги на загальну суму 15000 грн. Загальна сума майнової шкоди про солідарне відшкодування якої просив позивач - 24000 грн. При цьому позивач у якості правової підстави посилався на ст. ст. 220, 392, 344 ЦК України.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Отже, предметом заявленого позову є стягнення майнової шкоди, якої позивач зазнав у зв`язку із витратами під час кримінального провадження на проїзд до слідчих органів та судів -9000 грн., витрати під час стаціонарного та подальшого амбулаторного лікування та на придбання ліків на суму 15000 грн., а також витрати на правову допомогу під час кримінальної справи - 15000 грн.

Судова колегія звертає увагу, що заявлена позивачем загальна сума про відшкодування майнової шкоди - 24000 грн., арифметично не узгоджується із зазначеними ним сумами - 15000+15000+/9000, що взагалі становить 39000 грн.

Суд першої інстанції у позивача не уточнив розмір позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із оглянутої цивільної справи та матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4, ОСОБА_3 у скоєнні злочинів передбачених ст. ст. 121 ч.2, 365 ч.3 КК України, де потерпілим визнано ОСОБА_2, останній не представив будь-яких належних доказів про понесені ним витрати на харчування та ліки під час стаціонарного та подальшого амбулаторного і санітарно-курортного лікування. Довідки аптеки про вартість ліків та медичних препаратів, довідка санаторію про вартість путівки для реабілітації не є належними доказами понесених позивачем майнових витрат.

Крім того позивачем не представлено ані у цивільну ані у кримінальну справу жодного доказу про понесені ним витрати на проїзд до органів досудового слідства та судів першої і апеляційної інстанції, у провадженні яких протягом 2002-2014 років перебувала кримінальна справа.

Також позивачем не надано доказів про витрати на правову допомогу у вигляді виплачених ним гонорарів адвокатам за надані юридичні послуги.

При таких обставинах судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у вимогах про відшкодування майнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення правильність висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки сам по собі факт участі позивача в судах протягом тривалого строку не звільняє позивача від обов`язку довести поданням належних доказів свої вимоги про стягнення майнових витрат на харчування та ліки під час стаціонарного та подальшого амбулаторного і санітарно-курортного лікування в сумі 15000 грн., на проїзд до органів досудового слідства та судів першої і апеляційної інстанції на загальну суму 9000 грн., на правову допомогу на загальну суму 15000 грн.

Разом з тим, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується із частковим задоволення його вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 15000 грн. і вважає рішення в цій частині таким, що не відповідає встановленим у справі обставинам та несправедливим.

Судова колегія приймає до уваги, що винними протиправними діями відповідачів позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило тривалу стійку втрату здоров`я та професійної працездатності на 50%, необхідність подальшого постійного амбулаторного та санітарно-курортного лікування тривалістю один місяць не частіше одного разу на дванадцять місяців. Крім того, позивач зазнав стрес, у якому перебував тривалий час, вимушений був витрачати свій час, сили та здоров`є протягом більше 12 років для участі у різних органах досудового слідства і суду на відновлення справедливості та покарання працівників міліції, які вчинили щодо нього умисний злочин, внаслідок чого він у віці років фактично став інвалідом і в решті решт підсудні були звільнені від покарання, а кримінальна справа закрита внаслідок закінчення строку давності.

При таких обставинах висновок суду про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів у солідарному порядку моральної шкоди в сумі 15000 грн. є не обґрунтованим та несправедливим.

Судова колегія приймаючи до уваги наведене вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні та виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів має біти збільшений з 15000 грн. до 50000 грн.

У відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції змінено рішення Котовського міськрайонного суду підлягає зміні і розподіл судових витрат. Приймаючи до уваги, що позивача ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення моральної шкоди - зміні та стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача у відшкодування моральної шкоди завданої злочином в сумі 50000 грн. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року в частині розміру стягнення моральної шкоди - змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 500 грн., тобто по 250 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук