АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8704/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/1204/15 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі ОСОБА_1

з участю представників сторін та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги ( надалі ТМКЛШД ) на рішення та окрему ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, третя особа головний лікар Тернопільської комунальної лікарні швидкої допомоги ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, а також зобов'язання видати трудову книжку та провести розрахунок, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, третя особа головний лікар Тернопільської комунальної лікарні швидкої допомоги ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, а також зобов'язання видати трудову книжку та провести розрахунок задоволено частково:

визнано незаконними та скасовано накази головного лікаря Тернопільської комунальної лікарні швидкої допомоги № 32 від 17 березня 2015 року та № 40 від 16 квітня 2015 року Про накладення дисциплінарного стягнення на лікаря-ендокринолога поліклінічного відділення ТМКЛШД ОСОБА_2В.;

визнано незаконним та скасувано наказ головного лікаря Тернопільської комуналької лікарні швидкої допомоги № 45 від 22 квітня 2015 року Про звільнення лікаря-ендикринолога поліклінічного відділення ТМКЛШД ОСОБА_2В.;

поновлено ОСОБА_2 на роботі в Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги на посаді лікаря ендокринолога поліклінічного відділення з 22 квітня 2015 року;

стягнуто з Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги в користь ОСОБА_2 8 399 (всім тисяч триста дев'яносто дев'ять) грн. 14 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів, 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди, 243 гривні 60 коп. сплаченого нею судового збору та в користь держави 243 ( двісті сорок три) гривні 60 коп. судового збору.

Крім цього, 27 липня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом постановлено окрему ухвалу, щодо виявлених порушень закону зі сторони адміністрації лікувального закладу, які унеможливили ОСОБА_2 підвищити професійні знання та навики в ЛНМУ за спеціальністю Ендокринологія та доведено їх до відома директора департаменту охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації ОСОБА_4, начальника відділу охорони здоров'я та медичного забезпечення Тернопільської міської ради ОСОБА_5, головного лікаря Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги ОСОБА_3 для відповідного реагування.

В апеляційній скарзі Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги просить рішення суду та окрему ухвалу скасувати посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначає, що підставою для оголошення наказом №32 від 17.03.2015 року догани ОСОБА_2 слугував висновок комісії з проведення службового розслідування від 13.03.2015 р щодо неналежного виконання нею її функціональних обов'язків згідно посадової інструкції, а саме щодо неподання інформації до 03 березня 2015 року про проведену роботу по диспансерному спостереженню за хворими ендокринологічного профілю та не організувала роботу з диспансеризації населення згідно наказу №3а від 14.01.2015 року. Однак, суд при аналізі обставин справи та доказів упустив вказаний висновок, а зіслався на рапорт заступника головного лікаря з поліклінічної роботи як підставу накладення стягнення, тому висновок суду щодо незаконності накладення стягнення згідно наказу №32 від 17.03.2015 року є необгрунтованим.

Ідентичні порушення вимог процесуальних норм суд допустив при оцінці доведеності вимог позивачки стосовно накладення стягнення наказом №40 від 16.04.2015 року та наказу №45 від 22.04.2015 року про звільнення позивачки з роботи.

Непогоджуючись із судовим рішенням в частині стягнення моральної шкоди, апелянт зазначає, що підставою для стягнення моральної шкоди є критерії, які наведені в статті 23 ЦК - незаконні дії або бездіяльність, а враховуючи те, що дії Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги є законними, відтак відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди.

Оскаржуючи окрему ухвалу, апелянт зазначає, що суд невірно трактував нормативні акти щодо порядку направлення лікаря для післядипломного навчання, оскільки порушення видачі наказу про відрядження лікаря щодо проходження підвищення кваліфікації відбулось у зв'язку із подачею ОСОБА_2 машинописного тексту заяви про відрядження.

В суді апеляційної інстанції представники відповідача доводи скарг підтримали і суду пояснили, що підставою для накладення доган наказами №32 від 17.03.2015 року та №40 від 16.04.2015 року, а в наступному і звільнення позивачки, згідно наказу №45 від 22.04.2015 року, послужило те, що у березні 2015 року ОСОБА_2 як лікар другого рівня надання медичної допомоги, не надала на вимогу заступника головного лікаря з поліклінічної роботи ОСОБА_6 дані щодо ефективності диспансерного лікування хворих в медзакладі для підготовки нею доповіді на методичну нараду. Крім цього, позивачкою невірно оформлялаись амбулаторні карти диспансерних хворих, що було виявлено 24.03.2015 року при проведенні ОСОБА_6І експертної оцінки 30-ти карток Ф-25о.

Підставою звільнення позивачки послужило вищевикладене порушення, оскільки воно було повторним після наказу №32 від 17.03.2015 року.

На їхню думку суд першої інстанції невірно оцінив надані докази та обставини, що зумовило і ухвалення необгрунтованого рішення щодо компенсації моральної шкоди позивачці.

Не погоджуються представники апелянта і з мотивами та підставами постановлення окремої ухвали, оскільки вважають, що суд дав невірну оцінку нормативним актам, щодо направлення лікаря на післядипломне навчання.

ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційних скарг заперечили, просять рішення та окрему ухвалу залишити без змін.

Позивачка суду апеляційної інстанції пояснила, що з наказом №3а від 14.01.2015 року, яким затверджено перелік захворювань (нозологічні форми), які підлягають диспансерному спостереженню на другому рівні медичної допомоги, її було ознайомлено лише 5.03.2015 року після рапорту ОСОБА_6 До вказаної дати її не було забезпечено контрольними картами диспансерного нагляду форми №030/о, як це передбачено Наказом МОЗ України №100 від 12.02.2012 року. Крім цього, посилання на порушення нею наказу №15/1 від 23.01.2015 року, як на підставу для накладення догани за неподання статистичних даних заступнику головного лікаря ОСОБА_6, є абсурдним, адже в наказі йде мова про оперативну інформацію та зазначено конкретно посадовців, які повинні вказану інформацію передавати.

Позивачка згідна з судовим рішенням і стосовно скасування наказів №40 від 16.04.2015 року та №45 від 22.04.2015 року, оскільки у звязку з реорганізацією в державі та в місті порядку надання медичної допомоги, вона є лікарем- спеціалістом вузького профілю - ендокринологом і працює на другому рівну надання меддопомоги. Однак після вказаної реорганізації в медзакладах міста обслуговування амбулаторно хворих здійснюється одночасно за картами хворого зразка 1987 року та заповнюються по потребі і карти форми №025/о, які затверджені Наказом МОЗ України №110 від 12.02.2012 року. В березні 2015 року заступник головного лікаря ОСОБА_6 робила аналіз заповнення карт зразка 1987 року та без врахування нових вимог перед лікарями первинної та вторинного рівня надання меддопомоги. щодо заповнення меддокументації згідно вищенаведеного Наказу. Саме рапорт ОСОБА_6І та акт, який складено не спеціалістами медиками, послужив підставою накладення повторно догани та в наступному і її звільнення згідно п.3 ст.40 КзпП.

Позивачка пояснила, що фактично в березні місяці мало переслідування її зі сторони чільників лікувального закладу, оскільки маючи путівку для післядипломного навчання в ЛМНУ з 20.04.2015 року їй відмовили у видачі відрядження посилаючись на те, що її заява викладена в машинописному тексті, крім цього з надуманих підстав звільнили з посади лікаря.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши сторони, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення та окремої ухвали, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційні скарги слід відхилити.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, третя особа головний лікар Тернопільської комунальної лікарні швидкої допомоги ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, а також зобов'язання видати трудову книжку та провести розрахунок.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй незаконно оголошено догани за систематичне невиконанням посадових обов'язків. При цьому, її звільнено за ті ж самі порушення, що були підставою для оголошення доган, що вбачається зі змісту наказів, які нею долучено до позовної заяви, тобто двічі накладено дисциплінарні стягнення за одне і те ж порушення. Враховуючи те, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, вказані накази про оголошення догани та звільнення є незаконними. Тому, на підставі наведеного просить скасувати вищевказані накази, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Оскільки їй невидано трудову книжку, то просить її видати та провести повний розрахунок

В липні 2015 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги щодо розміру середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та просить стягнути його в розмірі 8399,14 грн.( а.с.179).

Крім цього, просила компенсувати моральні страждання, які оцінила в 25000 грн, оскільки підстави її звільнення принизили її ділову репутацію як спеціаліста, а також відбувалось її дискредитація та приниження в період , коли накладались дисциплінарні стягнення, а також адміністрацією лікарні допущено порушення трудового законодавства при безпідставному притягненні її до дисциплінарної відповідальності та відмовлено в проходженні післядипломного навчання.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції виходив з того, що дії Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги є неправомірними у форматі накладених дисциплінарних стягнень на позивача у виді доган, які в подальшому послужили підставою її незаконного звільнення, що завдало ОСОБА_2 моральних страждань, які підлягають компенсації.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.05.1995 року ОСОБА_2 прийнято на роботу у поліклініку Тернопільської міської лікарні № 1 на посаду лікаря-ендокринолога.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Звільнення є дисциплінарним стягненням, яке може бути накладено на працівника в місячний строк з дня виявлення проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинні враховувати ступінь тяжкості проступку, спричинену ним шкоду, обставини, за яких скоєно проступок, попередню роботу працівника тощо. Доцільність застосування адміністрацією конкретної міри дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни перевіряється судом з урахуванням вищезазначених обставин. Крім того, раніше застосовані стягнення працівник вправі оскаржити сумісно з позовом про поновлення на роботі і суд зобов'язаний перевірити правильність накладення цих стягнень.

Згідно Наказу Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги № 32 від 17 березня 2015 року ОСОБА_2 оголошено догану у зв'язку з неналежним виконанням функціональних обов'язків, що є порушенням посадової інструкції, наказу ТМКЛШД від 23 січня 2015 року № 15/1 Про перелік та періодичність подання інформації в управління охорони здоров'я та санітарно-епідемічного благополуччя населення Тернопільської міської ради, головному лікарю ТМКЛШД та наказу ТМКЛШД від 14.01.2015 року №3а Про перелік нозологічних форм, що підлягають диспансерному спостереженню на другому рівні надання медичної допомоги. Підставою накладення стягнення зазначено рапорт ОСОБА_6, пояснення позивачки та наказ від 4.03.2015 про проведення службового розслідування (а.с. 9).

З пояснень представника відповідача ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції вбачаться що готуючи доповідь на засідання методичної ради медичного закладу з питання Про оздоровлення диспансерної групи нею в усній формі було затребовано в лікарів поліклініки вузької спеціальності, в т.ч. і ОСОБА_2, як лікаря-ендокринолога, статистичні дані по роботі з диспансерними хворими за переліком хвороб, які перелічені в наказі №3а від 14.01.2015 року і згідно розробленого нею взірця (а.с.49).

Оскільки позивачка відмовилась надати затребувані дані, тому 3.03.2015 нею подано рапорт головному лікарю і 4.03.2015 року створено комісію з службового розслідування. Саме вказані дії позивачки є порушенням її посадових обовязків, які передбачені п.2.3. та п.2.8 Посадової інструкції, а також наказів медустанови, які зазначені в преамбулі наказу №32 від 17.03.2015 року.

З пояснень позивачки, що не заперечується представниками відповідача, а також узгоджується з письмовими доказами в справі встановлено, що лише 5.03.2015 року позивачка була ознайомлена з Наказом №3а від від 14.01.2015 року Про перелік нозологічних форм, що підлягають диспансерному спостереженню на другому рівні надання медичної допомоги.

Суд першої інстанції вирішуючи спір у вказаній частині позовних вимог детально зясував обставини справи, проаналізував підстави, які зазначені у вищевказаному наказі та прийшов до вірного висновку про незаконність накладеного на позивачку стягнення.

Судом першої інстанції встановлено, що із Наказом головного лікаря ТМКЛШД від 14 січня 2015 року за № 3а Про перелік нозологічних форм, що підлягають диспансерному спостереженню на другому рівні надання медичної допомоги позивачку ОСОБА_2 було ознайомлено лише 05.03.2015 року ( а.с.96-99).

Таким чином, суд першої інстанції, скасовуючи Наказ № 32 від 17 березня 2015 року, яким ОСОБА_2 оголошено догану у зв'язку з неналежним виконанням функціональних обов'язків, що є порушенням посадової інструкції, вірно дійшов до висновку про його незаконність, оскільки позивачка була позбавлена можливості його виконання.

Крім цього, суд зробив вірний висновок, виходячи з його змісту, про те, що наказ №15/1 ТМКЛШД від 23.01.2015 року не стосується позивачки (а.с.100-102), а також і те, що позивачка не порушувала строків подання звітності ендокринологічної служи ТМКЛШД за 2014 рік, що стверджується довідкою комунального закладу Тернопільської обласної ради Тернопільська університетська лікарня від 11.06.2015 року ( а.с.127).

Відповідно до Наказу ТМКЛШД № 40 від 16 квітня 2015 року ОСОБА_2 оголошено догану у зв'язку з неналежним виконанням функціональних обов'язків, що є порушенням посадової інструкції, наказу МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/о Медична карта амбулаторного хворого (а.с.10).

Згідно Наказу Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги № 45 від 22 квітня 2015 року ОСОБА_2 звільнено із посади лікаря-ендокринолога поліклінічного відділення ТМКЛШД 22 квітня 2015 року згідно п.3 ст. 40 КзпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків, покладених на неї трудовим договором, а також наказів ТМКЛШД №3а від 14.01.2015 року, № 15/1 від 23 січня 2015 року та недотримання Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/о Медична карта амбулаторного хворого (а.с. 8).

Так, згідно вказаного наказу підставою накладення догани є порушення ОСОБА_2 посадової інструкції, оскільки в порушення Інструкції з заповнення медичної карти амбулаторного хворого Ф-025/о, яка затверджена наказом МОЗ України №110 від 12.02.2012 року, нею невірно заповнювалась, що відображено заступником головного лікаря з поліклінічної роботи ОСОБА_6 в експертній оцінці 30 карт Ф-№025/о хворих, які перебували на диспансерному обліку у лікаря ОСОБА_2, який проведено 18-24.03.2015 року та рапорті від 25.03.2015 року( а.с.50-56). Вказаний висновок відображено і в акті комісії, з перевірки фактів, які викладені в рапорті ОСОБА_6 від 10.04.2015року. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що лише 3 карти були форми №025/о, тобто ті форми, які повинні застосовуватись в медичних установах після 2012 року.

На спростування вказаних доводів відповідача, позивачкою суду першої інстанції надана відповідь департаменту охорони здоровя Тернопільської обласної державної адміністрації від 12.05.2015 року за №017-Л-283/18-349/7-01, якою спростовуються висновки зроблені комісією ТМКЛШД від 10.04.2015р ( а.с.62-64).

При розгляді справи, судом першої інстанції було оглянуто картки амбулаторних хворих і встановлено, що їх заповнення відповідає нормам роз'яснень Департаменту охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації від 12.05.2015 року, Інструкції щодо заповнення норми первинної облікової № 025/0 Медична карта амбулаторного хворого № _, затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 року № 110 та Наказу МОЗ України від 27.08.2010 р. № 728 про затвердження Порядку диспансеризації населення.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив, що після накладення на позивачку другого стягнення у вигляді догани паралельно було направлено подання в профспілковий комітет для її звільнення за невиконання розпорядження заступника головного лікаря з поліклінічної роботи щодо надання статистичних даних та допущених порушень в заповненні карт форми №025/о.

Аналізуючи два вищенаведених накази ТМКЛШД №40 та №45, суд першої інстанції детально зясував обставини, які послужили для застосування дисциплінарних стягнень до ОСОБА_2 у вигляді догани та звільнення, зробив їх аналіз в контексті вимог трудового законодавства щодо їх підставності, порядку накладення таких стягнень.

Отже, суд першої інстанції і в цьому випадку дійшов до вірного переконання про незаконність накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді догани відповідно до Наказу головного лікаря ТМКЛШД № 40 від 16 квітня 2015 року Про накладення дисциплінарного стягнення на лікаря-ендикринолога поліклінічного відділення ТМКЛШД ОСОБА_2В. та скасування Наказу про звільнення, як похідного.

Тому безпідставними є доводи апеляційної скарги стосовно висновків суду в цій частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2

Також , суд апеляційної інстанції погоджується і з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позову про поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку та моральної шкоди.

Стягуючи в користь позивачки моральну шкоду суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що мало місце порушення зі сторони відповідача трудового законодавства, яке виразилось в порушенні трудових прав поиачки, а також і приниженні ділової репутації лікаря-ендокринолога, що вбачається з порушень, які вмінялись позивачці як підстава для накладення дисциплінарних стягнень, а також позбавленні позивачки права проходження післядипломного навчання для практикуючого лікаря-ендокринолога.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги, щодо оскарження окремої ухвали, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вони не спростовуються нормами матеріального права та обставинами, на які посилався відповідач в судах першої та апеляційної інстанцій.

Так, згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України від 22 липня 1993 року N 166 Про подальше удосконалення системи післядипломної підготовки лікарів (провізорів)-

5.1. Направлення лікарів (провізорів) на цикли спеціалізації і підвищення кваліфікації здійснюється обласними закладами охорони здоров'я відповідно до річного плану підвищення кваліфікації і плану-рознарядки Міністерства охорони здоров'я України за путівками інститутів (факультетів) удосконалення лікарів (провізорів).

5.2. При направленні лікарів (провізорів) на підвищення кваліфікації органи і заклади охорони здоров'я повинні врахувати тематику циклу, вказану в путівці.

5.3. Після одержання путівки керівник органу, закладу охорони здоров'я, де працює лікар (провізор), який направляється на цикл, видає наказ про відрядження лікаря (провізора) на підвищення кваліфікації.

5.4. Органи і заклади охорони здоров'я, що направляють лікарів і провізорів на цикли підвищення кваліфікації, забезпечують їх такими документами:

- путівкою, отриманою від інституту або факультету, з включенням даних про відрядженого, які завірені печаткою закладу і підписом керівника;

- посвідченням про відрядження.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20.04.2015 року позивачка повинна була пройти навчання в Львівській медичній національній академії ім. Д.Галицького згідно річного плану підвищення кваліфікації і плану-рознарядки Міністерства охорони здоровя на передатестаційному циклі Ендокринологія (а.с.71). Однак після отримання путівки в Департаменті охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації та подачі позивачкою 9.04.2015 року керівнику ТМКЛШД заяви про відрядження для проходження такого навчання, позивачці безпідставно було відмовлено в оформленні такого відрядження.

Оскільки позивачка була позбавлена можливості проходження навчання з підтвердження та підвищення своїх професійних навиків, тому суд підставно постановив окрему ухвалу.

Таким чином, суд першої інстанції, повно і всебічно встановивши обставини справи й визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив законне й справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги відхилити.

Окрему ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 27 липня 2015 року та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2015 року- залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7