Справа № 144/714/15-ц
Провадження № 2/144/224/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі : головуючої - судді Задорожної Л.І.,

секретаря судового засідання - Кошмелюк А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, прокурора прокуратури Теплицького району Кириченко В.В., представника органу опіки та піклування Бичок М.О., представника Служби у справах дітей Теплицької РДА ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теплик справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини,

установив:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_7 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказала, що з серпня 2014 року дитина проживає разом з нею, знаходиться на її вихованні і утриманні, а відповідачі не проявляють турботу про дочку, не цікавляться її життям, не спілкуються з нею, не надають коштів на її утримання, не дбають про її фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток, не виконують будь-які обов'язки по вихованню дитини. Просила також припинити стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_7, які він сплачує на дитину на користь ОСОБА_3 за рішенням суду, та стягнути на її користь з відповідачів аліменти на неповнолітню ОСОБА_8 в розмірі 1/4 їх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В липні 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що ОСОБА_1 незаконно тримає у себе її малолітню доньку, при цьому формуючи у дитини негативну думку про матір.

Ухвалою суду від 23 липня 2015 року об'єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав.

Відповідно ухвали Теплицького районного суду від 22 вересня 2015 року, яка набрала законної сили, позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_7 про позбавлення його батьківських прав, залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги. Пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є її донькою. Вважає, що ОСОБА_3 не любить своєї доньки ОСОБА_8, тому нічого для дитини не купляє, примушувала дитину до праці по господарству, а дитина потім скаржилась. Також, часто сварила її. З липня 2014 року малолітня ОСОБА_8, після того як її побила відповідач, проживає разом з нею. За цей час відповідач ОСОБА_3 не цікавиться дитиною, її здоров'ям чи навчанням, не розмовляє з нею. Увесь тягар утримання та виховання дитини ліг на неї, відмовитись від своєї онуки вона не може. Відповідач отримує аліменти, які за рішенням суду їй сплачує батько дитини ОСОБА_7, однак, на дитину ці гроші не витрачаються, ними відповідач самостійно розпоряджається. Тому вважає, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, і просить позбавити її батьківських прав. Також, пояснила, що вважає правильним коли дитина проживає з матір'ю, але ОСОБА_8 не бажає повертатись до матері, а вигнати дитину з будинку вона не може. Тому на початку судового розгляду позовні вимоги за зустрічним позовом визнавала, а пізніше просила відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 позов про позбавлення її батьківських прав не визнала. Пояснила, що вона та її мати, яка є позивачем у справі, проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 по одній вулиці. З народження донька ОСОБА_8 проживала разом з нею, вона турбувалась про неї, виховувала та утримувала. ОСОБА_1 почала вмішуватись в її сім'ю. ОСОБА_8 часто ночувала в бабусі, почала залишатись в неї на довше, попала під її вплив. Мати почала налаштовувати доньку проти неї. Вона неодноразово ходила до матері, щоб повернути дитину додому, але мати зачиняла двері, не впускала її, на телефонні дзвінки не відповідала, зустрічей уникала. На сьогоднішній день в ОСОБА_8 бабусею сформовано негативний образ матері, дитина відмовляється з нею розмовляти. Доньку вона не била. Фактично з липня минулого року вона не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, оскільки позивач їй у цьому перешкоджає. Вона зверталась і до міліції, і до психолога відділу освіти, щоб допомогли повернути дитину. Аліменти, які вона отримує від батька дитини, вона не використовує, складає. Вважає, що дитина має бути повернута в сім'ю, тому просить задовольнити зустрічний позов.

Від ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Свідок ОСОБА_9 у своїх показаннях пояснив, що є братом відповідача ОСОБА_3 по материнській лінії, протягом останнього року має неприязні стосунки з сестрою. Вказує, що вона ставиться до своєї доньки ОСОБА_8 як до чужої, останні три роки нічого їй не купляла. Коли він зробив їй щодо цього зауваження, вона відповіла, що сама знає. ОСОБА_3 залякувала її, що здасть в інтернат. Дитина скаржилась, що мати її обзиває, б'є, вона її боїться. ОСОБА_8 втекла до бабусі і почала в неї проживати. Багато обставин йому відомо зі слів матері ОСОБА_1. Одного разу він сам бачив як ОСОБА_3, проходячи повз господарство матері, відвернула голову від дитини, яка була на подвір'ї.

Свідок ОСОБА_10 у своїх показаннях пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивача, тому їй багато відомо з її слів. Вказала, що конфлікт між сторонами тягнеться з минулого року. ОСОБА_3 погано ставилась до ОСОБА_8,

- 2 -

била її, тому дитина втекла з дому до бабусі ОСОБА_1. ОСОБА_3 не займається

вихованням дитини. ОСОБА_1 перед навчальним роком все необхідне купила в магазинах м.Гайсин. Вона просила їх обох знайти компроміс.

Свідок ОСОБА_11 у своїх показаннях пояснила, що до неї звернулась ОСОБА_1, щоб вона поговорила з її донькою ОСОБА_3 про те, щоб вона купила дитині необхідне перед школою. Коли вона запитала ОСОБА_3 чому у неї такі стосунки з донькою, вона відповіла, що поки дитина в бабусі, то вона нічого їй не буде купляти. А ОСОБА_8 боїться йти додому до ОСОБА_3. Коли вона разом з ОСОБА_3 прийшли додому до ОСОБА_1, ОСОБА_3 просила ОСОБА_8, щоб та йшла додому, але дитина опустила голову і мовчала.

Свідок ОСОБА_12 у своїх показаннях пояснила суду, що з вересня 2014 року є класним керівником в класі, де навчається ОСОБА_7 ОСОБА_8. Їй відомо, що дитина проживає з бабусею, вона намагались допомогти у вирішенні конфлікту, розмовляла окремо з кожним, але нічого не змінилось. ОСОБА_1 їй розповідала, що ОСОБА_12 не хоче брати участь у вихованні дитини. ОСОБА_3 до неї не зверталась з приводу навчання доньки, кілька разів вони випадково бачились на вулиці і вона сама починала мову про ОСОБА_8. До конкурсу, який проходив в школі, ОСОБА_8 готувала бабуся, на батьківські збори і просто поцікавитись успіхами дитини приходила бабуся. ОСОБА_3 їй скаржилась, що мати налаштовує доньку проти неї, не пускає додому.

Свідок ОСОБА_13 у своїх показаннях пояснила суду, що минулого літа прибігла її внучка і сказала, що немає ОСОБА_8. Поті прийшла ОСОБА_3 і теж питала про свою дитину. Почали її шукати, телефонували в міліцію. Потім хтось сказав, що ОСОБА_8 городами побігла до бабусі, але ОСОБА_3 не пішла до неї, сказала, що все одно її не впустять. ОСОБА_14 теж скаржилась, що мати закрила дітей і не пускає її до них.

Свідок ОСОБА_15 у своїх показаннях пояснила суду, що проживає по сусідству з ОСОБА_1. Бачила як бабуся примушувала дитину в спеку вибирати картоплю на городі, носити гілляки. Також, вона постійно кричить на ОСОБА_8. 15 серпня ОСОБА_8 заховалась на відстійниках. Вона не була свідком того, щоб ОСОБА_14 приходила до ОСОБА_1, а та її не впускала.

Свідок ОСОБА_16 у своїх показаннях пояснила суду, що її діти товаришують з дітьми ОСОБА_3. ОСОБА_8 раніше часто приходила, ніколи вона не помічала, щоб та була пригнічена. ОСОБА_3 гарна мати, веде господарство, працює вчителькою, доглядає за дітьми. Зі слів своєї доньки їй відомо, що ОСОБА_3 кілька разів намагалась заговорити з ОСОБА_8, але та нічого не відповідала. Також, донька казала, що ОСОБА_8 не приходить, бо бабуся не пускає, каже, що мама забере.

Свідок ОСОБА_17 у своїх показаннях пояснив суду, що в шлюбі з ОСОБА_3 мають малолітню доньку ОСОБА_2, але він завжди відносився до ОСОБА_8 як до рідної доньки, ніколи її не бив. ОСОБА_3 ходила до школи, щоб поговорити з ОСОБА_8, але та тікає від неї. 3-4 рази намагались взяти ОСОБА_8 додому, але вона тікає. Вважає, що якби бабуся та ОСОБА_3 помирились, то ОСОБА_8 можна було би повернути додому.

Малолітня ОСОБА_7 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в присутності психолога відділу освіти Теплицької районної державної адміністрації ОСОБА_18, пояснила суду, що вона хотіла б, що мама з бабусею помирились, але жити хотіла би в бабусі, а мама щоб їй все купляла. Коли вона проживала з матір'ю, то та її била, бігала за нею з прутом. З мамою вона не спілкується, бо вона кричала на неї, нічого не купляла, називала поганими словами, казала, що сестричка їй рідніша.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, висновок прокурора, представника Служби в справах дітей та органу опіки та піклування, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

У відповідності до свідоцтва про народження ОСОБА_8, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками записано ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_19.

Відповідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Соболівської сільської ради від 18 серпня 2015 року за №42, не доцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_3, оскільки для цього не достатньо підстав, ОСОБА_3 характеризується позитивно, не вживає спиртні напої, працює. Також, у висновку вказано про доцільність відібрання дитини у бабусі ОСОБА_1 та передати її матері ОСОБА_3.

Комісія з питань захисту прав дитини Теплицької районної державної адміністрації подала суду висновок від 10 вересня 2015 року, в якому вказано про недоцільність позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_19 ОСОБА_8, а також про те, що комісія вважає доцільним відібрати малолітню ОСОБА_8 від ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини.

Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»

- 3 -

діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що

набрало законної сили.

При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Проте, доказів встановлення вказаних обставин, зокрема, щодо ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків, які б підтверджувалися належними та допустимими доказами, судом під час розгляду справи не встановлено.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, а саме неналежне виконання ОСОБА_3 її батьківських обов'язків, та складні стосунки між відповідачем та малолітньою ОСОБА_8 відповідно до положень ст.164 СК України не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд вважає, що під час розгляду справи позивачем не доведено, що існують виняткові обставини для розлучення дитини з матір'ю.

Однак, з огляду на те, що під час розгляду справи встановлено, що між відповідачем ОСОБА_3 та її малолітньою донькою ОСОБА_8 ОСОБА_8, яка має повних 11 років, склались вкрай складні стосунки, на які впливають негативні стосунки між відповідачем та позивачем ОСОБА_20, яка є матір'ю відповідача, налагоджувати ці стосунки, створювати атмосферу любові, розуміння, довіри та сімейного тепла є обов'язком дорослих, а не малолітньої дитини, суд вважає за потрібне попередити відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала разом з ними; батьки мають право вимагати відібрання дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, та те, що малолітня ОСОБА_8 проживає разом з ОСОБА_1 не на підставі закону , також відсутнє рішення, яке б визначило таке місце проживання дитини; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, має визначатись за спільною згодою батьків та самої дитини(ч.2 ст.160 СК України), а згоди батьків на проживання дитини з ОСОБА_1 немає, виняткових обставин для розлучення дитини з матір'ю судом не встановлено, тому малолітню ОСОБА_8 необхідно відібрати від ОСОБА_1 та передати її матері.

Пунктом п'ятим частини першої статті 367 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати - сплачена ОСОБА_3 сума судового збору 243 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись ст.51 Конституції України, ч.1, ч.2 ст.163 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3,10,15,60,88,209,213,215 ЦПК України, суд -

вирішив :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини та покласти на Службу у справах дітей Теплицької районної державної адміністрації та виконавчий комітет Соболівської сільської ради Теплицького району обов'язок контролювати виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

- 4 -

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1

Роміківни про відібрання малолітньої дитини задовольнити.

Відібрати малолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_1, яка фактично проживає з дитиною за адресою:АДРЕСА_1, та повернути дитину ОСОБА_3, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду в частині відібрання дитини та повернення її ОСОБА_3 допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ