Справа № 266/259/15-ц
Провадження № 2/266/300/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Дзюба М.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму спричинених йому збитків у розмірі 1 000 611,49 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

До позовної заяви ОСОБА_1 не додано документу на підтвердження сплати судового збору та в своєму позові позивач посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення його від сплати судового збору, не обґрунтувавши при цьому застосування положення цього закону відносно заявлених ним позовних вимог.

Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03. 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розгляд справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів, а також при визнанні їх недійсними, повинен здійснюватись у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки, в тому числі виходячи із положень Закону України «Про захист прав споживачів», якщо при цьому є такі підстави.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Аналізом Судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012р.р.) Верховного Суду України від 01.02. 2013 року розяснено, що характер фінансово-кредитних правовідносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах № 1023-ХІІ та № 2664-ІІІ терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону № 1023-ХІІ.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03. 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у заяві має бути викладено обставини, необхідні для ухвалення рішення, зокрема відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку»; у разі предявлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

Крім того, п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Оскільки позивачем, не зазначено в позові в чому саме його право, як споживача, порушено, коли і в чому це виявилось, а також не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, а тому суд позбавлений можливості встановити правильність застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору та визначення територіальної підсудності даної цивільної справи.

Частиною 1 ст. 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про відшкодування шкоди- залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки.

В разі не усунення недоліків в п'ятиденний термін від дня отримання копії ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Дзюба М. В.