Справа № 494/1244/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря - Козубенко О.О.,

заявника - ОСОБА_1 (особисто),

представника заявника - ОСОБА_2 (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю, заінтересованої особи: Анатолівська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини ,-

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2015 року ОСОБА_1 за участю, заінтересованої особи: Анатолівська сільська рада Березівського району Одеської області звернувся до суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою суду від 03.09.2015 року заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 25.09.2015 року відкрито провадження по справі.

На обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4. За життя їй було видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрований 02.12.2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності. Заявник починаючи з 12.02.2001 року та по день смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року проживав разом з нею однією сім'єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті він ніс витрати пов'язані з її похованням. Також, зазначив, що він з ОСОБА_4 не були публічними людьми, а тому не має листування з нею та на даний час взагалі не є актуальним. З даних підстав просив задовольнити заяву.

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву з обставин, викладених у ній та просили її задовольнити.

Представник зацікавленої особи у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву від 08.10.2015 року в якому просив справу розглянути за його відсутності. Заяву визнав повністю.

Вислухавши пояснення представника заявника, думку представника зацікавленої особи, викладену в письмовій заяві, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Ново-Петрівка В-Михайлівського району Одеської області та з 1988 року по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.2), що не заперечувалось заявником у судовому засіданні.

Копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 (а.с.3), стверджується, що ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 29 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 01 місце реєстрації виконавчий комітет Анатолівської сільської ради Березівського району Одеської області.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, а саме: державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Відповідно до ст. 1264 Цивільного Кодексу України (далі -ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем.

За змістом ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Тобто поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Загальна декларація прав людини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., у частині третій статті 16 називає сім'ю природним та основним осередком суспільства. Таке ж положення міститься у статті 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 р. та у статті 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права 1966 року.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є наявність взаємних прав та обов'язків, а також систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

З урахуванням змісту Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (Справа № 1-8/99), обов'язковою умовою для визнання членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання,є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

В матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, тобто були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, зумовлені спільним проживанням, та які притаманні сімейним відносинам, а також несли спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності, саме сім'ї, у прямому розумінні цього слова.

Довідка виконавчого комітету Анатолівської сільської ради від 28.07.2015 року (а.с.6) свідчить про те, що ОСОБА_1 з 12.02.2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року лише проживав з ОСОБА_4, однак вказане не може свідчити про тривале спільне проживання з нею однією сім'єю, ведення спільного господарства, про їх взаємні права та обов'язки, спільні інтереси та інше.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він проживав поблизу помешкання померлої ОСОБА_4, та він знає, що ОСОБА_1 постійно допомагав ОСОБА_4, купував у будинок побутові речі, доглядав за нею, коли та хворіла, виконував чоловічу роботу по господарству. В їх помешканні він був, вказав, що умови проживання достатні, їх спільні інтереси були як в усіх людей та допомагав по господарству. Також вказав, що спочатку у помешканні мешкала ОСОБА_4, після чого з нею з лютого 2001 року почав мешкати ОСОБА_1

У судовому засіданні заявник та його представник зазначили про недоцільність виклику інших заявлених у заяві свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Суд оцінює, що опитаний свідок надав суду інформацію про те, що дійсно він бачив ОСОБА_1, який проживав з ОСОБА_4, він допомагав їй, однак він жодним чином не підтвердив факту постійного проживання їх однією сім'єю, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Наведені показання свідка суд оцінює критично, з яких неможливо достовірно встановити, що ОСОБА_1 тимчасово чи постійно проживав в будинку ОСОБА_4, характеристику відносин між ними. Тому, посилання заявника на пояснення свідка, як на доказ своїх вимог, судом не приймаються.

Крім того, положення п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, на які посилається заявник і його представник, передбачають встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, однак, як слідує з наведеного заявником, його вимоги не відповідають положенню цієї норми.

Також, суд звертає на ту обставину, що заявник був постійно зареєстрований в АДРЕСА_2 та навіть на сьогоднішній день зареєстрований за нею, тобто за іншою адресою ніж там, де мешкала померла. З пояснень заявника, за вказаною адресою на даний час проживає його син від першої дружини.

Крім того, суд має враховувати, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можливе лише тоді, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У заяві та в судовому засіданні заявник стверджує, що він з 12 лютого 2001 року проживав разом з ОСОБА_4, однак судом встановлено, що ОСОБА_1 мав власну сім'ю та лише 02 жовтня 2001 року розірвав шлюб відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.4).

Під час судового засідання заявник зазначив, що будинок у якому проживала ОСОБА_4 був придбаний за його кошти, однак доказів цього не надано. Разом з цим свідок вказав, що ОСОБА_4 проживала у будинку до моменту зустрічі з заявником.

Суд оцінює, що заявником не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували, що між померлою та заявником були фактичні сімейні стосунки, а також існували взаємні права та обов'язки, зокрема, доказів про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, оплати комунальних послуг, облаштування та ведення сімейного побуту, ділової або особистої переписки, фотокарток, з яких би вбачалося, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вважали себе членами сім'ї, піклувалися один про одного.

Суд вважає зазначити, що сам факт спілкування з померлою, допомога їй по господарству, у лікуванні, придбання продуктів харчування, побутових речей не може свідчити про факт проживання однією сім'єю, а тому доводи заявника є необґрунтованими.

Твердження заявника, що поховання ОСОБА_4 відбулося за його кошти, теж не може свідчити про факт проживання однією сім'єю.

На переконання суду, лише наявність доказів в їх сукупності і взаємозв'язку, та їх достатність, які підтверджують наявність «сім'ї» є підставою для задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Відмовляючи у задоволенні поданої заяви суд виходить з того, що наданими заявником доказами та показанням свідка не підтверджується факт спільного проживання та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між заявником та спадкодавцем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 57, 60, 212, 213, 234, 256,259 Цивільно-процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 за участю, заінтересованої особи: Анатолівська сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12.10.2015 року.

Суддя І.А. Римар