У х в а л а

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - орган опіки та піклування) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_6 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи свої вимоги тим, що остання перебуває на обліку в службі дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що її мати неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки.

Перевірками служби у справах дітей встановлено, що ОСОБА_6 здійснює незадовільний догляд за дитиною, рекомендації лікарів та медичної сестри виконує не в повному обсязі, часто буває в стані алкогольного сп'яніння.

Розпорядженням Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 04 грудня 2014 року № 826 було вирішено відібрати малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері - ОСОБА_6, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2015 року скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Відібрано у ОСОБА_6 її малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_6 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Передано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на опікування органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Копію рішення направлено до органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Копію рішення направлено до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в місті Києві, яке знаходиться за адресою 03067, м. Київ, бул. І. Лепсе, 1/28, для внесення змін до актових записів №444 від 11 листопада 2014 року про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію рішення направлено до органу праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації для вирішення питання про припинення соціальних виплат ОСОБА_6 на її малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказом органу опіки і піклування від 19 березня 2014 року № 26-С малолітня ОСОБА_7 поставлена на облік, як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах.

З листів КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом'янського району м. Києва вбачається, що сім'я ОСОБА_7 складається з: матері - ОСОБА_6, батька - ОСОБА_9, та дитини - ОСОБА_7; догляд за дитиною незадовільний; в помешканні брудно, батьки часто бувають в стані алкогольного сп'яніння; рекомендації лікарів та медсестри мати виконує несвоєчасно і не в повному обсязі.

Згідно з інформацією дільничного інспектора міліції Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується негативно, оскільки зловживає спиртними напоями, в результаті чого, порушує громадський порядок та спокій громадян.

З наявних в матеріалах справи письмових пояснень відповідача ОСОБА_6, наданих нею 19 березня 2014 року, 24 квітня 2014 року, 27 травня 2014 року, 14 листопада 2014 року начальнику відділу з питань організації профілактичної роботи служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації Троценко Н.М. вбачається, що відповідач визнавала, що має проблеми з вживанням алкоголю, дитину не зареєструвала за місцем свого проживання, рекомендації лікарів виконує нерегулярно, однак обіцяє виправитися та здійснювати належний догляд за немовлям.

Судами також установлено, що службою у справах дітей було прийнято рішення про відібрання дитини від матері. З цією метою, на підставі розпорядження Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 грудня 2014 року № 826 «Про відібрання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1», було здійснено виїзд за адресою проживання ОСОБА_6 На час відвідування відповідач перебувала у стані алкогольного сп'яніння, поводилась агресивно, вчинила сварку, вживаючи ненормативну лексику, виштовхала членів комісії та медичних працівників швидкої допомоги за двері квартири. Дитина була одягнена в брудний одяг, в помешканні відчувався стійкий запах тютюну та алкоголю, холодильник не працював, дитяче харчування було у недостатній кількості. ОСОБА_6 категорично відмовилась передавати доньку медичним працівникам для подальшого обстеження в дитячій лікарні.

З матеріалів справи також вбачається, що 23 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві видано повторне свідоцтво про народження, згідно з яким прізвище малолітньої дитини змінено з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7», а батьком дитини записано ОСОБА_9.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем доведено нехтування ОСОБА_6 своїх батьківських обов'язків, зловживання відповідачем алкоголем, безрезультатність проведених з відповідачкою профілактичних бесід та застережень, а тому колегія суддів вважала за можливе позбавити ОСОБА_6 її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7, як крайній захід впливу на відповідача, яка не виконує батьківських обов'язків. При цьому, суд вирішив відібрати малолітню дитину від матері та передати під опіку органу опіки та піклування.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Висновки суду апеляційної інстанції зводяться до необхідності застосування до ОСОБА_6 крайнього заходу впливу за неналежне виконання нею батьківських обов'язків щодо її малолітньої дитини у вигляді позбавлення відповідача її батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини.

Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення її батьківських прав, з чого виходив суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що для правильного врахування інтересів дитини у справі, що розглядається слід виходити із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Для встановлення зазначених обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та обов'язково здійснювати необхідні дії для з'ясування позиції відповідача.

Проте, доказів встановлення вказаних обставин, зокрема, щодо ухилення ОСОБА_6 від виконання своїх обов'язків, які б підтверджувалися належними та допустимими доказами, матеріали справи не містять.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, а саме неналежне виконання ОСОБА_6 її батьківських обов'язків та невиконання рекомендацій органу опіки і піклування, відповідно до положень ст. 164 СК України не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Апеляційний суд, задовольняючи частково позовні вимоги, у порушення статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув та не виконав вимог законодавства щодо встановлення обставин, за наявності яких відповідача може бути позбавлено батьківських прав, у зв'язку з чим не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та дійшов передчасного висновку у справі. При цьому, висновок про можливість відібрання дитини та передачу її під опіку органу опіки та піклування також є передчасним, ураховуючи наявність у малолітньої дитини батька - ОСОБА_9, на якого відповідно до вимог чинного законодавства покладається рівнозначний з матір'ю дитини обов'язок щодо її виховання.

Натомість, суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно виходив з того, що під час розгляду даної справи не було встановлено обставин, які згідно із вимогами чинного законодавства можуть підтверджувати ухилення ОСОБА_6 від виконання її батьківських обов'язків, а тому позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі з'ясування тих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення районного суду - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2015 року скасувати, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик