УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Попович О.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Іванецька сільська рада Барського району про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 5 травня 1988 року він є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Указаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка передана йому у приватну власність згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 29 грудня 2010 року, а також йому надано у власність земельну ділянку площею 0,1146 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом від 29 грудня 2010 року. Указував, що відповідачі безпідставно використовують частину належних йому земельних ділянок площею 207,9 кв.м, що підтверджується висновком спеціаліста, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не перешкоджати представнику ПМК «Кватрон» винести в натурі на місцевості межі його земельних ділянок належних йому на праві приватної власності відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 жовтня 2013 року; зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити йому перешкоду користуванні належними йому земельними ділянками, надати йому вільний доступ до самовільно зайнятих земельних ділянок; зобов'язати повернути йому самовільно захоплені відповідачами земельні ділянки.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не перешкоджати представнику МПМ «Кватрон» винести в натурі на місцевості межі земельних ділянок ОСОБА_3, які належать йому на праві приватної власності на підставі державних актів НОМЕР_1 та НОМЕР_2, виданих 29 грудня 2010 року Івановецькою сільською радою Вінницької області і розташовані в с. Іванівці Барського району по АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №5/13 від 22 жовтня 2013 року, яка є невід'ємною частиною даного рішення суду.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні його земельними ділянками з урахуванням висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 жовтня 2013 року та надати ОСОБА_3 вільний доступ до самозахвачених земельних ділянок.

Зобов'язано повернути ОСОБА_3 його земельні ділянки відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи, а саме: S8=0,0011 га - самозахват ОСОБА_6 за рахунок земель ОСОБА_3 - точки на плані тт. 8,9,11,13,14,12,10,6,7,8; S9=0,0048 га - самозахват ОСОБА_6 за рахунок земель ОСОБА_3 - точки на плані тт. 13,17,20,21,19,18,16,15,14,13; S11=0,0050 га - самозахват ОСОБА_5 за рахунок земель ОСОБА_3 - точки на плані тт. 20,22,23,24,21,20; S14=0,0070 га - самозахват ОСОБА_4 за рахунок земель ОСОБА_3 - точки на плані тт. 65,66,25,24,23,65.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідачами самовільно було здійснено захоплення частини належних ОСОБА_3 земельних ділянок, чим порушено його право власності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що позивач не звертався з заявою про вирішення земельного спору до органу місцевого самоврядування, факт самозахвата частини його земельної ділянки відповідача не доведений.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 5 травня 1988 року Іванецькою сільською радою, є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Рішенням Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області від 19 вересня 2009 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також надано у власність земельну ділянку площею 0,1146 га - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1, що підтверджується державними актами від 29 грудня 2010 року.

Згідно з протоколом від 1 серпня 2008 року в натурі проведено погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3, межі закріплені межовими знаками.

Належні позивачу земельні ділянки, крім інших, межують із земельними ділянками відповідачів.

Таким чином, як убачається з матеріалів справи надання позивачу земельних ділянок було проведено у відповідності до вимог, передбачених ст. 116 ЗК України.

Відповідно до статті 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

По справі було 22 жовтня 2013 року проведено судову земельно-технічну експертизу, згідно з висновком якої фактично у користуванні сторін перебувають земельні ділянки площею, що не відповідає розмірам належних їм на праві власності земельних ділянок.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_3 указував на те, що відповідачами здійснено самовільний захват частини належних йому земельних ділянок та заявлено вимогу про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи вказане, безпідставними є висновок апеляційного суду про те, що позивачем не дотриманий досудовий порядок вирішення земельного спору.

Зазначаючи, що висновок експерта для суду не є обов»язковим, суд апеляційної інстанції не зазначив якими доказами він спростовується.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 339 ЦК України установивши, що апеляційним судом скасоване судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.В. Попович

О.М. Ситнік