Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,Писаної Т.О., Черненко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним правочину, скасування заборони відчуження нерухомого майна і припинення обтяження нерухомого майна іпотекою, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним 17 квітня 2008 року між ОСОБА_9 та банком на строк до 15 квітня 2028 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу предмету іпотеки з встановленням початкової вартості предмету іпотеки згідно з оцінкою незалежного експерта, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах та наданням банку права на здійснення всіх передбачених законом дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки.

Заперечуючи проти вказаних вимог, ОСОБА_7 подав до суду зустрічний позовом, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 17 квітня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_6 на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_9 за кредитним договором, скасувати заборону на відчуження спірної квартири та припинити обтяження іпотекою.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2008 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9, у розмірі 964 326,68 грн звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2, передану в іпотеку ОСОБА_6 за договором іпотеки від 17 квітня 2008 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна). Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні решти вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано частково та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. У решті рішення в цій частині позову залишено без змін.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 17 квітня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 Скасовано заборону відчуження квартири та припинено обтяження іпотекою даного нерухомого майна іпотекою.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарги підлягають відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги представника ПАТ КБ «ПриватБанк» не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Так, судами встановлено, що 15 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 було укладено іпотечний кредитний договір, за яким останньому були надані кошти у розмірі 189 375,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 15 квітня 2028 року.

Цього ж дня, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6, від імені та в інтересах якої на підставі довіреності від 23 лютого 2006 року № 1508 діяв представник ОСОБА_8, укладено договір іпотеки, за умовами якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу в реєстрі за № 3493, з накладанням заборони відчуження обтяженого іпотекою майна в реєстрі за № 3494. У тексті укладеного сторонами договору іпотеки казано, що ОСОБА_6 є власником квартири на підставі свідоцтва про право власності від 25 серпня 1999 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_9 своїх зобов'язань за кредитним договором у нього станом на 24 вересня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 964 326,68 грн, яка визнається сторонами спору.

Також судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 29 серпня 1982 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Тернопільського міського суду від 25 жовтня 1996 року з цей шлюб було розірвано.

25 серпня 1999 року ОСОБА_6 отримала свідоцтва про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2, у квартирі були зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8

14 серпня 2000 року ОСОБА_6 змінила прізвище, ім'я та по-батькові на ОСОБА_6

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 березня 2014 року квартиру АДРЕСА_2 визнано спільним сумісним майном подружжя та за ОСОБА_7 визнано право власності на Ѕ частини квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС, яка діяла на той момент, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 65 СК України, ст. 578 ЦК України, ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Оскільки ОСОБА_7 будучи співвласником спірної квартири, що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 березня 2014 року, своєї згоди на укладення ОСОБА_6 договору іпотеки не давав, тому колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про визнання цього договору відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недійсним.

Посилання у касаційної скарзі на необхідність застосування положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» щодо переходу права власності на предмет іпотеки безпідставні, оскільки у даному випадку не було переходу права власності від іпотекодавця до ОСОБА_7, а в силу презумпції спільності майна подружжя він став співвласником квартири на момент виплати подружжям паєнакоплення, отримавши 25 серпня 1999 року відповідне свідоцтво про право власності на квартиру.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді: О.В. Закропивний
Т.О. Писана
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко