АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2353/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ,-

в с т а н о в и л а :

22 червня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись, що перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_7, який 5 вересня 2008 року був розірваний, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого ВРАЦС Тальнівського РУЮ Черкаської області, актовий запис № 99.

Позивач ОСОБА_6 зазначає у позові, що від даного шлюбу у них є неповнолітній син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ОСОБА_7 в добровільному порядку відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Тому позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, уродженця м. Тальне Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 22 червня 2015 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. В решті частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення є неправосудним, не відповідає вимогам закону, так як не дотримано норм процесуального та матеріального права. Просить рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити повністю позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не повністю.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягуючи із відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 200 грн. щомісячно до повноліття дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, оскільки на даний час він не працює. Судом враховано матеріальний стан відповідача те, що на його утриманні перебуває старший син, який є студентом, доводи відповідача про те, що він надає матеріальну допомогу сину ОСОБА_9 в добровільному порядку.

Колегія суддів повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки задовольняючи позовні вимоги частково про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 200 грн. щомісячно, суд першої інстанції належним чином не перевірив матеріальне становище позивача та відповідача, не з'ясував можливостей обох батьків щодо утримання сина, та визначив їх розмір, посилаючись лише на доводи відповідача з його слів про його матеріальне становище, при відсутності інших доказів про матеріальний стан відповідача, не врахувавши при цьому доводи позивача, та права і законні інтереси дитини, на користь якої стягуються аліменти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 05 вересня 2008 року, що вбачається із даних свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого ВРАЦС Тальнівського РУЮ Черкаської області, актовий запис № 99.

Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, який є повнолітнім, та син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Син ОСОБА_9 проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні, що підтверджується даними довідки № 216- від 17.06. 2015 року ( а. с. 3)

Згідно даних довідки ВК Глибочківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області від 09 липня 2015 року № 198 вбачається, що син ОСОБА_10 проживає в АДРЕСА_2 (місце проживання відповідача) (а.с.27) та є студентом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Розпорядженням Тальнівської РДА від 27 листопада 2009 року № 459 визначено прядок побачень відповідача ОСОБА_7 з його малолітнім сином ОСОБА_8 двічі на місяць.

Добровільно батьки не вирішили питання матеріального утримання сина - ОСОБА_8, тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1 - 3 статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 183 СК України визначено розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі та передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно роз'яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_6 в суді першої інстанції вона не заперечувала проти стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Однак, просила стягувати по 1000 гривень щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, до його повноліття, що підтримує і в суді апеляційної інстанції , вважаючи, що розмір аліментів, визначений судом, в твердій грошовій сумі 200 гривень, є занадто низьким і не дозволяє утримувати дитину та забезпечувати його нормальний розвиток і харчування.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню щодо збільшення розміру аліментів, визначених судом в твердій грошовій сумі, оскільки судом першої інстанції не звернуто належної уваги на вищезазначені вимоги закону та стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі 200 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, що значно менше встановленого чинним законодавством розміру аліментів, так як розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум встановлений в розмірі 1286 гривень на місяць.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустився помилки при визначенні розміру аліментів саме в твердій грошовій сумі 200 гривень, оскільки не врахував доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, не з'ясував матеріальний стан обох батьків, які повинні утримувати дитину, не врахував інтересів неповнолітньої дитини, яке має право на утримання батьками до повноліття.

Суд першої інстанції при обґрунтуванні свого рішення послався лише на доводи відповідача, вказавши, що старший син ОСОБА_10 знаходиться на повному його утриманні, що відповідач матеріально утримував сина ОСОБА_9, надававши таку допомогу у вигляді щомісячної оплати шкільного харчування, перераховуючи кошти вчительці, де навчається син, купуючи йому одяг чи речі до шкоди. Однак, крім слів самого відповідача, іншими доказами надання такої матеріальної допомоги неповнолітньому сину не підтверджено, а позивачем заперечується надання допомоги відповідачем. Оскільки факт надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання сина ОСОБА_9 матеріалами справи не підтверджений, то суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 200 гривень щомісячно до повноліття дитини, пославшись лише на пояснення самого відповідача ОСОБА_7, який взагалі безпідставно просив відмовити в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Тому судом не було враховано, що порушуються права та законні інтереси неповнолітньої дитини, яку батьки зобов'язані утримувати до повноліття.

Доводи відповідача, що в даний час він проживає однією сім'єю з іншою дружиною, яка має дочку, та вони також перебувають на його утриманні, утримує старшого сина - студента, не дає підстав для відмови в позові про стягнення аліментів на неповнолітнього сина, та не може бути враховано судом, оскільки дружина є працездатною, а її дитина не усиновлена відповідачем, син є повнолітнім, отримує стипендію по місцю навчання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні, оскільки при стягненні з відповідача ОСОБА_7 аліментів в твердій грошовій сумі 200 грн., судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для зміни рішення суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду в частині ухваленого рішення судом першої інстанції щодо стягнення аліментів, збільшивши розмір аліментів, визначених судом в твердій грошовій сумі з 200 гривень до 600 гривень.

Отже, з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_6 підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2015 року у справі за позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини змінити, збільшивши розмір аліментів з 200 грн. до 600 грн.

Стягувати з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Тальне Черкаської області, жителя АДРЕСА_3, аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно, починаючи з 22 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :