УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Державної фінансової інспекції України до ОСОБА_4, третя особа - державне підприємство «Державне управління комплексного забезпечення», про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є засновником державного підприємства «Державне управління комплексного забезпечення» (далі - ДП «Державне управління комплексного забезпечення»), директором якого був ОСОБА_4 у період із 18 серпня 2011 року по 1 листопада 2013 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 7 серпня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2012 року, визнано незаконним наказ ДП «Державне управління комплексного забезпечення» від 5 жовтня 2011 року № 24-о про звільнення ОСОБА_6 з посади головного редактора редакції журналу «Фінансовий контроль»; поновлено ОСОБА_6 на роботі; стягнуто з ДП «Державне управління комплексного забезпечення» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 20 837 грн 08 коп., моральну шкоду в розмірі 500 грн.

2 квітня 2013 року на виконання даного рішення ДП «Державне управління комплексного забезпечення» на користь ОСОБА_6 сплатило середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31 152 грн 19 коп., а також виконавчий збір в розмірі 3 215 грн 22 коп., всього - 34 367 грн 41 коп.

Позивач направив ОСОБА_4 ряд доручень про надання інформації щодо виплати коштів ОСОБА_6, на які він надав недостовірні та неповні відповіді від 26 липня 2013 року, 6 серпня 2013 року, 5 вересня 2013 року та від 12 вересня 2013 року, згідно із яких ДП «Державне управління комплексного забезпечення» не проводило указаних грошових виплат.

Враховуючи наведені обставини, Держфінінспекція просила стягнути із ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 34 367 грн 41 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 3 серпня 2015 року, позов Держфінінспекції задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ДП «Державне управління комплексного забезпечення» майнову шкоду, заподіяну внаслідок незаконного звільнення працівника, у розмірі 34 367 грн 41 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення ст. ст. 134, 233 КЗпП України, на підставі поданих сторонами доказів, які оцінені відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 як директор ДП «Державне управління комплексного забезпечення», здійснивши фактичну виплату ОСОБА_6 за рішенням суду середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням, заподіяв позивачу майнову шкоду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Позов подано в порядку ч. 4 ст. 236 КЗпП України повноваженою особою.

Строк звернення до суду з позовом не пропущено, оскільки про факт виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_6 позивачу достовірно стало відомо лише після звільнення відповідача з займаної посади, оскільки під час виконання ним обов'язків директора він надавав неправдиву інформацію, про що свідчить лист від 12 вересня 2013 року за його підписом, у якому зазначено, що грошові виплати ОСОБА_6 підприємством не проводилися (а.с. 62).

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків судів і не дають підстав вважати, що ними при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення судів попередніх інстанцій є правильними та законними, ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 3 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик