АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/154/15 Справа № 185/8626/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Романюк М.М.
11 листопада 2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Тамакулової В.О., Козлова С.П.

при секретарі Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 20 серпня 2013 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку придбала 13 лютого 2013 року з прилюдних торгів. З урахуванням того, що відповідачі не звільняють спірну квартиру, вона не має можливості користуватися нею, а тому просить виселити відповідачів із спірної квартири, визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2014 року заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду щодо неї скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх законності та доведеності.

З даним висновком в повному обсязі погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира була реалізована з прилюдних торгів на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2, колишнього власника квартири, суми заборгованості за кредитним договором. Право власності позивача на спірну квартиру підтверджується свідоцтвом від 19 березня 2013 року та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

В спірній квартирі проживає та зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка була власником квартири, відповідач ОСОБА_4 проживає без реєстрації, як член сім'ї власника.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Таким чином, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України, від 05.11.2014, при розгляді цивільної справи № 6-158цс14.

Згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_2 Однак, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_4 в спірній квартирі проживає без реєстрації, рішення суду щодо зняття його з реєстрації підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року в частині зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку - скасувати та у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_4 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Козлов

В.О.Тамакулова