АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8874/15 Справа № 201/2699/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федоріщев С. С. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - Селянське (фермерське) господарство «Зоря» про визнання недійсним договору поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - Селянське (фермерське) господарство «Зоря», в якому порсив визнати недійсним договір поруки № 010/28-10/007-08/3Д від 11 квітня 2008 року підписаний між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 де зобов»язання поручителя визначено у розмірі 27722,77 доларів США.

Справа неодноразово розглядалась судами першої та апеляційної інстанції.

Після скасування, ухвалою від 18 лютого 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалених у даній справі, про задоволення позовних вимог, дана справа була передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що 11.04.2008 року між відповідачем та СФГ "Зоря", головою якого і є позивач, укладено кредитний договір №010/28-10/007-08/Д на суму 140 тисяч гривень, але відповідач не надавав позики в сумі 140 тисяч гривень, мотивуючи тим, що виник тимчасовий дефіцит гривневих ресурсів. 14 квітня 2008 року начальник Петриківського відділення ВАТ "Райффайзен банк Аваль" запропонувала кредит у доларах США, що еквівалентно 140 тисячам гривень. Враховуючи, що банк запевняв про неможливість здійснення кредитування у гривні, через її відсутність, і пропонував долари США, позивач - 14 квітня 2008 року, як голова СФГ "Зоря" підписав кредитний договір № 010/28-10/007-08/Д у доларах США, який був підготовлений працівниками ВАТ "Райффайзен банк Аваль". Але, датою укладання нового кредитного договору було зазначено не фактичну дату підписання - 14.04.2008 року, а дату підписання першого, гривневого, кредитного договору, а саме: 11.04.2008 року. Других екземплярів документів позивач не отримав.

Вищезазначені обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2013 року у справі № 201/10101/13-ц, яке після перегляду у апеляційному порядку, набрало законної сили. А саме, допитані у якості свідків саме позивач - ОСОБА_2 та начальник Петриківського відділення банку "Аваль" ОСОБА_4, кожний окремо, пояснили, що 14.04.2008 року кредитний договір № 010/28-10/007-08/Д від 11.04.2008 року ними змінено в частині валюти кредиту, у зв'язку з відсутністю коштів у відповідача у національній валюті України. У жовтні 2012 року відповідач пред'явив позивачу договір поруки № 010/28-10/007- 08/3Д від 11 квітня 2008 року, згідно з яким він є поручителем на суму 27 722,77 доларів США по кредитному договору №010/28-10/007-08/Д від 11.04.2008 року, але саме 11.04.2008 року договір поруки за доларовий кредит він не підписував. Більш того, незважаючи на те, що кредит був підписаний у доларах США через брак гривні у банку - 21 квітня 2008 року Банк видав позичальнику СФГ "Зоря" позику, але не в доларах США, а у гривні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та селянським фермерським господарством «Зоря», головою якого є позивач, укладено кредитний договір № 010/28-10/007-08/Д на суму 140 000, 00 грн. (а.с.11-13), згідно з п 1.1 якого кредитор відповідно до положень та умов цього договору відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у сумі 140 000,00 грн., зі сплатою 17% річних та терміном до 10 квітня 2009 року.

Судом також встановлено, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 010/28-10/007-08/3Д, згідно з п. 1.2 якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за борговим зобов'язанням боржника СФГ «Зоря», які виникають з умов вказаного вище кредитного договору від 11 квітня 2008 року № 010/28-10/007-08/Д, а саме: повернути кредит у розмірі 27 722,77 доларів США, що відповідає 140 000,00 грн. за курсом НБУ на дату укладання договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору у повному обсязі (а. с. 5).

Крім того, при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа селянське (фермерське) господарство "Зоря" про визнання недійсним договору поруки - позивач у дійсній справі ОСОБА_2 та начальник Петриківського відділення банку "Аваль" ОСОБА_4 були допитані у якості свідків та пояснили, що 14.04.2008 року кредитний договір № 010/28-10/007-08/Д від 11.04.2008 ними було змінено у частині валюти кредиту, у зв'язку з відсутністю коштів у відповідача в національній валюті України.

Однак, звертаючись до суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що 11 квітня 2008 року він мав волевиявлення на вчинення договору поруки у гривні, це відповідало його внутрішні волі та потребам фермерського господарства та просив визначити підставою недійсності договору поруки недодержання вимог закону саме в момент його укладення, неналежне узгодження умов договору, тобто з підстав визначених ст..ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, зазначаючи, що оспорюваний договір було ним підписано під впливом обману з боку відповідача, тобто, його, як сторону правочину, було навмисно введено у оману іншою стороною правочину, щодо обставин, що мають істотне значення, а саме: введення в оману щодо відсутності гривневих ресурсів, ціни договору та підписання самого договору під впливом обману з боку відповідача, просив визнати недійсним договір поруки з підстав визначених ч.1 ст. 230 ЦК України.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив лише з відсутності підтвердження в ході судового розгляду підстав, що визначені ст. 230 ЦК України та залишив поза увагою те, що позивач обґрунтував свій позов і іншими підставами щодо недійсності правочину, що передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України та не надав належної оцінки надання переваги одних підстав перед іншими. Не звернув уваги, що підстави передбачені ст..ст. 203, 215 ЦК України та 230 ЦК України, для визнання угоди недійсною, є взаємовиключними. Та у порушення ст. 214 ЦПК України ухвалив рішення не встановивши усі обставини та фактичні дані, що мають істотне значення для вирішення справи, не врахував, що саме на суд покладено обов»язок щодо вибору правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, ч. 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.Колегія суддів вважає, що при розгляді зазначеної справи судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 130 ЦПК України, не вирішено питання щодо фактів, які підлягали встановленню для вирішення спору, які визнавались сторонами, а які підлягали доказуванню, колегія дійшла висновку, що при розгляді даної справи, згідно вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, поданого позивачем позову, а також пояснень його представника у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, стороною позивача підтримувались і підтримуються правові підстави позову, що обґрунтовуються саме вимогами ст.ст.203, 215 ЦК України. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що саме застосування до спірних правовідносин вимог, що визначені ст.ст.203, 215 ЦК України є правомірним враховуючи наступне.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою п»ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Саме частиною третьою ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Належними доказами у справі є пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4, допитаних при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особ: Селянське (фермерське) господарство "Зоря" про визнання недійсним договору поруки, рішення у якій набрало законної сили та є чинним. Згідно їх пояснень з»ясовано, що 14.04.2008 року кредитний договір №010/28-10/007-08Д від 11.04.2008 року, було ними змінено в частині валюти кредиту, у зв'язку з відсутністю коштів у відповідача у національній валюті України.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів того, що позивачем було укладено спірний договір поруки №010/28-10/007-08/3Д від 11 квітня 2008 року в якому зобов'язання поручителя виражене в розмір 27722,77 доларів США. Вказане, підтверджується також і рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.02.2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - Петриківська державна нотаріальна контора, Селянське (фермерське) господарство «Зоря», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич Т.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області у цій же справі від 10.04.2013 року. Крім того, зазначеним рішенням, що набрало законної сили встановлено, що спірний договір було укладено між сторонами справи саме з зазначенням валюти та розміру основного зобов'язання - 140 000 гривень, що підтверджено також наданою Петриківською державною нотаріальною конторою на запит суду копією вказаного договору.

З фактичних обставин справи витікає, що позивач підписуючи спірний договір не мав наміру його укладати на умовах валюти та розміру основного зобов'язання у сумі 27722,77 доларів США, тобто його волевиявлення не було спрямоване на укладання цього договору, про що свідчить відсутність факту внесення змін у встановленому законом порядку у первісний договір, де у якості валюти зобов'язання було зазначено гривні.

Крім того, сторонами справи визнано, що саме 11 квітня 2008 року договір поруки №010/28-10/007-08/3Д між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 в якому зобов'язання поручителя виражене у розмірі 27722,77 доларів США не укладався, що підтверджується, поясненнями представника позивача, а також показами свідків у іншій справі, з аналогічним предметом спору, яка є чинною, а обставини, що у ній встановлені мають силу доказів у розумінні вимог ст. 61 ЦПК України у дійсній справі. А тому, вищезазначене є підставою для визнання спірного договору недійсним саме з підстав, що визначені ст.ст.203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги та вимог позивача щодо не застосування до спірних відносин вимог ст. 230 ЦК України колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а тому підлягають відхиленню.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - Селянське (фермерське) господарство «Зоря» про визнання недійсним договору поруки - задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки № 010/28-10/007-08/3Д від 11 квітня 2008 року підписаний між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 де зобов»язання поручителя визначено у розмірі 27722,77 доларів США.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

Т.П.Красвітна