АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1358/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при секретарі: Гриньовій А.М.

за участю: представників відповідачів Параскевича О.Г., Мороз Т.М., позивача ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, заступника прокурора Хмельницької області та ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про стягнення вартості неповернутих іменних акцій, відшкодування суми втраченого заробітку та грошових доходів, витрат на правову допомогу, спростування неправдивої інформації поширеної в засобах масової інформації.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У груднi 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до прокуратури Хмельницької областi, Державної казначейської служби України про стягнення вартостi неповернутих iменних акцiй, вiдшкодування суми втраченого заробiтку та грошових доходiв, витрат на правову допомогу, спростування неправдивої iнформацiї поширеної в засобах масової iнформацiї. В обгрунтування якого зазначав, що 29.11.2014 року вiн отримав лист прокуратури Хмельницької областi про вiдмову винести постанову про встановлення розмiру вiдшкодування шкоди, завданої йому при розслiдуваннi та провадженнi кримiнальної справи, та спростування поширеної у пресi iнформацiї. Вказує, що рiшенням апеляцiйного суду Хмельницької областi вiд 24.09.2014 року було встановлено обставини щодо незаконностi 10-рiчного кримiнального переслiдування вiдносно нього та його дружини при розслiдуваннi та провадженнi кримiнальної справи в перiод з 28.11.2002 року по 23.08.2012 року, 116 мiсяцiв вiдповiдно. Закриття прокуратурою Хмельницької областi кримiнальних справ у 2012 роцi на пiдставi ст. ст. 6 п. 2 та 213 КПК України, на думку позивача, надало йому право на вiдновлення незаконно втрачених конституцiйних прав на працю. Позивач вважає, що йому має бути вiдшкодована сума втраченого заробiтку та грошових доходiв, що становить 737606 грн. 74 к. Крiм того, позивач посилається на те, що у зв'язку з довготривалим з 2002 року по 2012 рiк перiодом досудового розслiдування i судового провадження кримiнальної справи, з метою квалiфiкованого захисту вiд незаконних обвинувачень вiн змушений був наймати адвокатiв, внаслiдок чого понiс витрати по оплатi правової допомоги, що в загальному становить 31400 грн. Зазначає, що 31.05.2003 року пiсля затримання та взяття позивача пiд варту, в порушення ст. 121 КПК України, начальником слiдчого вiддiлу прокуратури Хмельницької областi ОСОБА_7 та прес-секретарем ОСОБА_8 неодноразово були озвученi по мiсцевому i республiканському радiо та телебаченнi данi досудового слiдства, якi мiстили наклепницькi та недостовiрнi факти, якi опорочили його, його сiм'ю та близьких йому людей. Також вказує, що 28.11.2002 року постановою начальника слiдчого вiддiлу прокуратури Хмельницької областi Янюка А.І. накладено арешт на нерухоме i рухоме майно, в тому числi i на цiннi папери, якi належали позивачу в кiлькостi 1657056 штук. Цiннi папери, на якi було накладено арешт, не були описанi та переданi на зберiгання, не складався протокол, який мав би пiдписуватись особою, яка прийняла майно на зберiгання, а також було встановлено вартiсть арештованого майна. Зазначав, що, в порушення п. 6 Постанови КМУ №1744 вiд 22.09.99 року «Про затвердження Порядку накладення арешту на цiннi папери» слiдчим не було проведено опису цiнних паперiв та не було складено акту за встановленою формою, в якому необхiдно було зазначити вид цiнних паперiв, найменування випуску, категорiю та кiлькiсть. Внаслiдок таких дiй слiдчого, цiннi папери, на якi було накладено арешт, були втраченi пiд час досудового слiдства. Крiм цього, позивач посилається на те, що вiдповiдно до пред'явленого йому обвинувачення у кримiнальнiй справi, цiннi папери ВАТ «Хмельницький комбiнат хлiбопродуктiв» були основним об'єктом злочинних дiй, а тому в розумiннi ст. 78 КПК Украни ( 19б0 р.), являються речовими доказами по справi. Невиконання вимог закону органами попереднього слiдства потягло за собою незбереження належних йому цiнних паперiв, що унеможливлює їх повернення саме пiсля закриття вiдносно позивача кримiнальної справи. А тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету, шляхом списання коштiв з єдиного казначейського рахунку вартiсть неповернутих 1657056 простих iменних акцiй ВАТ «Хмелъницький комбiнат хлiбопродуктiв», що належали ОСОБА_3, на його користь на суму 1415411 грн. 89 к., стягнути за рахунок державного бюджету на його користь 737606 грн. 74 к. в якостi вiдшкодування втраченого заробiтку та грошових доходiв, 31400 грн. в якостi вiдшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, зобов'язати державну службу зайнятостi надати йому iншу роботу, а термiн вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним кримiнальним переслiдуванням, зарахувати до загального трудового стажу, зобов'язати прокуратуру Хмельницької областi спростувати поширені в 2003 роцi її працiвниками в засобах масової iнформацiї недостовiрну вiдносну нього iнформацiю щодо вчинення злочину.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України в частині позовних вимог про зобов'язання державної служби зайнятості м. Хмельницького надати йому підходящу роботу, а термін вимушеного прогулу в зв'язку з незаконними кримінальним переслідуванням, зарахувати до загального трудового стажу залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_3 вартість неповернутих 1657056 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» в сумі - 1 415 411 грн. 89 коп. та 20 000 грн. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року виправлено описку в рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року. В рішенні суду слід читати суму стягнення «1451411,89 грн.» замість помилково зазначеної суми стягнення «1415411,89 грн.».

В апеляцiйнiй скарзi Державна казначейська служба України не погоджується з рiшенням суду першої iнстанцiї, просить його скасувати та ухвалити нове рiшення про вiдмову в задоволеннi позову. При цьому посилається на порушення судом норм матерiального та процесуального права. На думку апелянта, суд не дослiдив, а позивач не довiв, факту втрати простих iменованих акцiй. Даний факт є важливим при обраннi способу вiдшкодування вартостi майна, а не дослiдження призводить до безпiдставної розтрати коштiв державного бюджету Украни. Також вказує, що позивач повторно звернувся до суду з аналогiчними позовними вимогами, рiшення по яких судом вже прийнято. Крiм того, апелянт вважає, що вiдмова органу прокуратури про нарахування вказаних виплат та винесення по даному рiшенню вiдповідної постанови не є пiдставою для повторного звернення громадянина до суду з тим самим предметом спору з тих самих пiдстав i до тих самих сторiн.

В апеляцiйнiй скарзi заступник прокурора Хмельницької областi не погоджується з рішенням суду першої iнстанцiї в частинi задоволення позову, просить його скасувати в цiй частині та постановити нове рiшення, яким вiдмовити в задоволеннi вказаних вимог. Вказує, що оскаржуване рiшення суду є незаконним та необгрунтованим, оскiльки позивачем не було надано до суду жодного належного доказу того, що iснує причинний зв'язок мiж винесеною у кримiнальнiй справi постановою вiд 28.11.2002 року та втратою в зв'язку з цим акцiй ВАТ «Хмельницький комбiнат хлiбопродуктiв». Таких обставин не наведено i судом при задоволеннi зазначених вимог. Крiм того, судом першої iнстанцiї не наведено в рiшеннi якими належними доказами пiдтверджено розмiр коштiв витрачених позивачем на правову допомогу в сумi 20000 грн. та в чому полягає порушення прокуратурою областi порядку вилучення, зберiгання, облiку i передачi речових доказiв.

Не погоджуючись з рiшенням суду першої iнстанції, ОСОБА_3 подав апеляцiйну скаргу, в якiй просить змiнити рiшення суду та задовольнити позовнi вимоги повнiстю. Апелянт вважає рiшення суду в частинi вiдмови в задоволеннi позовних вимог таким, що не вiдповiдає дiйсним обставинам справи i вимогам закону. Посилається на необгрунтованiсть висновкiв суду про вiдмову у задоволеннi позовної вимоги щодо вiдшкодування суми втраченого заробiтку та грошових доходiв. Крiм того, судом безпiдставно не було прийнято докази щодо оплати ним правової допомоги.

В судовому засіданні представники відповідачів просили подані відповідачами апеляційні скарги задовольнити, апеляційну скаргу позивача відхилити.

Позивач та його представники в судовому засіданні просили апеляційну скаргу позивача задовольнити, апеляційні скарги відповідачів відхилити.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Хмельницької області підлягають відхиленню, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 28.08.2002 року було порушено кримінальну справу за фактами зловживання службовим становищем у ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», що спричинило тяжкі наслідки для державних та колективних інтересів.

З метою забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, можливої конфіскації майна і відшкодування завданих державі збитків, начальником слідчого відділу прокуратури Хмельницької області було винесено постанову від 28.11.2002 року про накладення арешту на нерухоме та рухоме майно в тому числі цінні папери, які належать ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, де б воно не знаходилось (а.с. 169).

Відповідно до листа №06/1-828 від 28.11.2002 року вказана постанова була направлена на виконання директору Хмельницької філії «Приватбанк» для організації виконання і ведення системи реєстру, який здійснює філія.

15.05.2003 року, 14 і 28 серпня 2003 року, 02 вересня 2003 року, 23, 27 лютого, 29 березня 2004 року були винесені постанови про порушення кримінальних справ за окремими епізодами протиправних діянь стосовно ОСОБА_3, ОСОБА_10 за ознаками злочинів, передбачених ст. 191 ч. 5, 15, 191 ч. 5, 209 ч. 2, 364 ч. 2 , 366 ч. 2 КК України.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.11.2010 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч. 5, 15 ч. 2, 191 ч. 5, 209 ч. 2, 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків на 3 роки та конфіскацією майна окрім житла. За ст. 209 ч. 2 КК України ОСОБА_3, через недоведеність його участі у вчиненні злочину визнано невинним та виправдано. Крім того, вказаним вироком ОСОБА_3 був змінений запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту, який приведений до виконання в залі суду.

28.12.2010 року ухвалою апеляційного суду Хмельницької області змінено обраний ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Згідно ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 14.04.2011 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.11.2010 року скасовано, а справу повернуто на новий розгляд до того ж суду в іншому складі зі стадії попереднього розгляду.

За постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.07.2011 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 27.09.2011 року, кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, ОСОБА_10 та інших - направлено прокурору Хмельницької області для організації проведення додаткового розслідування.

17.07. та 23.08.2012 року слідчим в особливо важливих справах прокуратури Хмельницької області винесено постанови про закриття кримінальних справ відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_10 за відсутністю у їх діях складу злочину та за недоведеністю участі ОСОБА_3 у вчиненні злочину.

За постановами слідчого в особливо важливих справах прокуратури Хмельницької області від 19.07., 27.08.2012 року було знято арешт з майна позивача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.12.2013 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України, міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про стягнення вартості неодержаних часток (корпоративних прав), стягнення вартості часток у виділених та неодержаних дивідендах, стягнення суми втраченого заробітку та грошових доходів, стягнення сплачених коштів на надання правової допомоги та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто за рахунок Державного бюджету на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в розмірі 127 317 грн. та на користь ОСОБА_10 - в розмірі 119288 грн. В решті позову відмовлено (а.с. 16-18).

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області 24 вересня 2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05.12.2013 року в частині стягнення на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_10 моральної шкоди змінено, стягнуто з Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 150000 грн. та на користь ОСОБА_10 142000 грн. моральної шкоди, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 24-27).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.12.2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05.12.2013 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 24.09.2014 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 24.09.2014 року залишені без змін (а.с. 47-48).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення сум втраченого заробітку та витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, з питань визначення сум втраченого заробітку та витрат на правову допомогу до прокуратури не звертався, тобто не дотримався передбаченого Законом порядку. З даним висновком погодився і апеляційний суд при перегляді вказаного рішення.

За повідомленням прокуратури Хмельницької області від 21.11.2014 року №06/3-641-02, прокуратурою відмовлено у винесенні постанови про встановлення розміру відшкодування шкоди та спростування поширеної у пресі інформації, відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (а.с. 5).

Дані обставини підтверджуються матеріалами даної цивільної справи, цивільної справи №686/11154/13 та сторонами не оспорюються.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, статтею 3 вказаного Закону, у наведених випадках відшкодовується (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

За ст. 4 зазначеного Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29.07.2004 року в позові ОСОБА_3 про поновлення на роботі та скасування наказів Фонду державного майна України №786 від 30.04.2002 року, №884 від 22.05.2002 року, стягнення заборгованості по заробітній платі, виплат за вимушений прогул та моральної шкоди відмовлено. Даним рішенням встановлено, що Фонд державного майна мав право на дострокове розірвання контракту №324 з позивачем з інших підстав, такими іншими підставами стали непроведення загальних зборів акціонерів з 1998 року, порушення умов колективного договору, неподання звітів до Фонду Держмайна України, а також два листи голови Хмельницької облдержадміністрації, факти, викладені в листах, знайшли своє відображення в наказах про звільнення позивача (а.с. 191-194).

А тому, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача суми втраченого заробітку та грошових доходів, правильно виходив з необґрунтованості позовних вимог в цій частині, оскільки позивача не було звільнено з роботи у зв'язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо невідповідності таких висновків суду обставинам справи та вимогам закону є безпідставними та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Згідно п. 24 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінстерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41, якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були опубліковані в пресі, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті - на вимогу його родичів чи органу дізнання, слідчого, прокурора або суду редакції повинні протягом одного місяця зробити повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина (ст.. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»). В тому разі, коли редакція газети, журналу або іншого друкованого видання не опублікує таке повідомлення, зазначені особи можуть звернутись з подібною вимогою до суду.

Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо зобов'язання прокуратури Хмельницької області спростувати поширені у 2003 році її працівниками в засобах масової інформації відомості щодо вчинення ОСОБА_3 злочину, вказавши, при цьому, на незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності, взяття під варту та арешт належного йому та членам сім'ї майна і винесеного відповідно рішення, що реабілітує позивача як громадянина України, позивач не довів в чому полягає порушення його прав в цій частині саме прокуратурою Хмельницької області. Адже Законом визначено, що не тільки прокурор, але і сам позивач вправі звернутись з вимогою до редакції газети зробити повідомлення про рішення, що реабілітує позивача. Також позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він звертався з такою вимогою, а редакцією було відмовлено в опублікуванні повідомлення. Крім того, ОСОБА_3 вимог ні до редакції газети «Подільські вісті», ні до редакції газети «Подільський кур'єр» не заявляв та не клопотав про їх залучення до участі в справі. А тому, судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також встановлено, що 20.10.1998 року Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку було засвідчено випуск акцій (видано свідоцтво), що здійснюється ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» на загальну суму три мільйони п'ятдесят одна тисяча шістсот гривень, номінальною вартістю 0,25 грн., форма випуску акцій - документарна, та внесено до Загального реєстру випуску цінних паперів (а.с. 109, 203).

Згідно виписки з Реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку НОМЕР_1, ОСОБА_3 являвся власником простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» в кількості 1657056 штук (а.с. 112). Вартість акцій ОСОБА_3, виходячи з вартості чистих активів та, з врахуванням їх кількості - 1657056 штук, становить 1451411,89 грн. (а.с. 74-102).

Згідно протоколу №1 загальних зборів акціонерів ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» від 22.05.2004 року, зборами було прийнято рішення про реорганізацію ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» шляхом перетворення у ТОВ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів». Крім того, з метою захисту прав акціонерів ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», які не голосували за прийняте рішення про реорганізацію, було ухвалено, що викуп акції у цих акціонерів здійснюється товариством за ціною, що визначається домовленістю сторін, з урахуванням витрат по придбанню акцій, але не нижчою за номінальну вартість акцій - 0,25 грн. за одну акцію(а.с. 200-201).

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 18.05.2005 року встановлено, що, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними установчих зборів, в задоволенні якого йому було відмовлено, ОСОБА_3 давав згоду товариству про викуп його акцій (ч. 3 ст. 61 ЦПК України) (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

У листі ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» №538 від 03.08.2004 року зазначалось, що товариство може викупити акції у ОСОБА_3 за умови відсутності обмежень на їх відчуження (матеріали цивільної справи №.№686/11154/13).

Проте, накладення арешту на цінні папери порушило права ОСОБА_3 на розпорядження належним йому на праві власності майном - акціями ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».

За розпорядженням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку №236-с від 07.12.2004 року скасовано реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», свідоцтво про реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» анульовано (а.с. 196).

З матеріалів справи вбачається, що цінні папери належні позивачу органом досудового слідства не вилучались, не конфісковувались та у дохід держави судом не звертались. За постановою про накладення арешту на нерухоме та рухоме майно від 28.11.2002 року іменні цінні папери були обмежені в обігу шляхом їх блокування реєстроутримувачем на особовому рахунку власника, що полягало забороні відчуження іменних цінних паперів.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відшкодування на користь позивача завданої йому шкоди на загальних підставах, яка визначена в розмірі вартості належних ОСОБА_3 акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», що становить 1451411,89 грн.

При цьому, зайвим є посилання суду на Інструкцію про порядок вилучення обліку, зберігання і передачі речових доказів з кримінальних справ, цінностей та іншого майна органами попереднього слідства, дізнання і судами від 12.02.1990 року №34/15, однак це призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Хмельницької областi та Державної казначейської служби України не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі ДКС України про те, що вiдмова органу прокуратури про нарахування вказаних виплат та винесення по даному рiшенню вiдповідної постанови не є пiдставою для повторного звернення громадянина до суду з тим самим предметом спору з тих самих пiдстав i до тих самих сторін не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що на користь позивача підлягають поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням йому правової допомоги, в розмірі 20000 грн. В інший частині понесені позивачем витрати на правову допомогу суд вважав недоведеними.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до пунктів 4, 10 Положення завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_15 було укладено договір по надання йому правової допомоги у кримінальній справі №29/225. На підтвердження оплати правових послуг адвокату, під час досудового розслідування, позивачем надана копія квитанції на суму 5000 грн. (а.с. 6, 69).

12.12.2008 року між адвокатом ОСОБА_16 та ОСОБА_3 було укладено угоду про надання правової допомоги адвокатом у кримінальній справі, відповідно до якої адвокат здійснював захист ОСОБА_3 під час розгляду кримінальної справи №29/2253 в Хмельницькому міськрайоному суді. За надання послуг з юридичної допомоги позивачем було сплачено 11400 грн. (а.с. 6, 73, 155).

31.01.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_17 було укладено договір про надання правової дороги, відповідно до якої остання здійснювала захист позивача під час розгляду кримінальної справи в апеляційному суді. Сума гонорару, який ОСОБА_3 сплатив, склала 15000 грн. (а.с. 70-72).

А тому, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт сплати ним витрат у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги у розмірі 31400 грн., відповідно, позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року в частині відшкодування суми, сплаченої ОСОБА_3 у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, змінити, збільшивши суму відшкодування до 31400 грн.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г. Провадження № 22-ц/792/1358/15

Доповідач -П'єнта І.В. Категорія № 29, 30