Справа №473/87/15-ц 15.09.2015 15.09.2015 15.09.2015
Провадження №22-ц/784/2220/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 473/87/15-ц Головуючий І інстанції Вострікова Л.В.
Провадження № 22-ц/784/2220/15 Доповідач Темнікова В.І.
Категорія 59
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :
головуючого Темнікової В.І.,
суддів Яворської Ж.М., Кушнірової Т.Б.,
при секретарі Гордійчук С.С,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплаченої пенсії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - ПАТ «ВОЗКО» ,-
В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно виплаченої пенсії було відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Сторони до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.
Ухвалюючи рішення по справі, суд виходив з того, що 05.01.2009 р. відповідачка ОСОБА_2 звернулась до УПФУ в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника своєму сину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його батька ОСОБА_4 , який був визнаний безвісно відсутнім рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 13.06.2008 р. ОСОБА_2 надала позивачу заяву і документи про страховий стаж годувальника, а саме довідку об`єднаного районного комісаріату від 07.10.2008 р. №2083/4 та довідку ЗАТ «ВОЗКО» від 01.10.2008 року № 609. Згідно наданих довідок страховий стаж ОСОБА_4 склав 5 років 5 місяців 28 днів. Протоколом управління від 08.01.2009 р. ОСОБА_2 на сина було призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 24.06.2006 р. Виплата пенсії проводилась по ІНФОРМАЦІЯ_3 (виповнення ОСОБА_3 повноліття). 10.09.2014р. ОСОБА_3 надав до управління заяву щодо продовження виплати пенсії, як дитина, яка навчається за денною формою навчання.
Також судом було встановлено, що позивачем було проведено перевірку первинних документів ЗАТ «ВОЗКО» щодо нарахування заробітної плати ОСОБА_4 за період з вересня 1992 р. по травень 1997 р., про що було складено акт №678 від 25.09.2014р. Згідно даного акту було встановлено, що відповідачкою надана довідка з завідомо неправдивими даними щодо трудового стажу та заробітної плати батька сина. Тому рішенням управління №9 від 22.10.2014 р. було скасовано протокол про призначення пенсії від 08.01.2009 р. та відмовлено у продовженні виплати пенсії ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у годувальника та встановлено переплату пенсії ОСОБА_2 за період з 24.06.2008 р. по 30.09.2014 р. в розмірі 55 947 грн. 95 коп.
20.11.2014 р. ОСОБА_2 оскаржила дане рішення управління до головного управління ПФУ в Миколаївській області, рішенням якого від 22.12.2014 р. в задоволенні скарги ОСОБА_2 було відмовлено. Відповідачка звернулась до суду з адміністративним позовом до УПФУ в м. Вознесенськ та Вознесенському районі про визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в м. Вознесенськ та Вознесенському районі Миколаївської області від 22.10.2014 р. № 9. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.02.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Однак, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 р. постанова Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.02.2015р. була скасована. Даною постановою визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в м. Вознесенськ та Вознесенському районі Миколаївської області від 22.10.2014 р. №9 в частині висунення вимоги про повернення на рахунки пенсійного фонду суми переплати пенсії 55 947 грн. 95 коп. за період з 24.06.2008 р. по 30.09.2014 р., яка була одержана ОСОБА_2 за цей період.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що висновки суду підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував того, що ПАТ «ВОЗКО» була видана довідка № 609 від 01.10.2008р. про заробітну плату ОСОБА_4 тільки за період з 16.09.1992р. по 30.08.1993р., а подана відповідачкою до Пенсійного Фонду довідка була виготовлена на основі отриманої нею від ПАТ «ВОЗКО» довідки шляхом внесення до неї додаткових записів про неіснуючі періоди роботи ОСОБА_4 на даному підприємстві, а тому за виниклу переплату пенсії повинна нести відповідальність відповідачка, а не підприємство, не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення, оскільки позивачем не надано безспірних, належних та допустимих доказів того, що в надану до Пенсійного фонду довідку додаткові записи про неіснуючі періоди роботи ОСОБА_4 на даному підприємстві були внесені саме відповідачкою чи іншою особою з відома відповідачки. При цьому колегія суддів враховує те, що надана позивачу довідка містить всі необхідні реквізити, на ній стоять підписи посадових осіб підприємства та печатка підприємства. Належних доказів того, що ці посадові особи підписували довідку іншого змісту чи в наданій довідці підписи зроблені не ними, а іншими особами суду надано не було. Призначити почеркознавчу експертизу з цього приводу позивач суд також не просив. Згідно ж ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про те, що доводи апелянта про те, що подана відповідачкою до Пенсійного Фонду довідка була виготовлена на основі отриманої нею від ПАТ «ВОЗКО» довідки шляхом внесення до неї додаткових записів про неіснуючі періоди роботи ОСОБА_4 на даному підприємстві, є тільки його припущенням, не підтвердженим достатньою кількістю безспірних доказів. Враховує колегія суддів також те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року було визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенськ та Вознесенському районі Миколаївської області від 22 жовтня 2014 р. №9 в частині висунення вимоги про повернення на рахунки пенсійного фонду суми переплати пенсії 55 947 грн. 95 коп. за період з 24.06.2008 р. по 30.09.2014 р., яка була одержана ОСОБА_2 за цей період, нібито на підставі наданих недостовірних даних.
Не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення, також доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка була обізнана про те, що подає для призначення пенсії явно недостовірні відомості про стаж та заробіток годувальника, оскільки перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 та проживаючи разом з ним, відповідачка не могла не знати, що її чоловік не працював на ПАТ «ВОЗКО», оскільки відповідачка пояснила, що після укладення шлюбу вона разом з чоловіком не проживала. Дані пояснення відповідачки ніякими доказами по справі не спростовані. Посилання на пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були допитані під час розгляду справи про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім і які нібито пояснювали, що відповідачка до розірвання шлюбу спільно проживала з ОСОБА_4 та що їх постійно бачили разом, не відповідають тексту рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2008 року, яким було визнано ОСОБА_4 безвісно відсутнім, в якому приведені пояснення зазначених свідків. Фактично в апеляційній скарзі апелянтом наведено довільне трактуванням пояснень зазначених свідків, наведених в рішенні від 13 червня 2008р.
Посилання апелянта на те, що ПАТ «ВОЗКО» постановою господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015р. визнано банкрутом, а тому не має можливості отримати інші докази, в тому числі і показання працівників ПАТ «ВОЗКО», які видали відповідачці довідку, не заслуговують на увагу, так як доказів того, що ліквідаційна процедура, яка була відкрита після визнання ПАТ «ВОЗКО» банкрутом, закінчена і дане підприємство ліквідовано в установленому законом порядку, апелянтом суду надано не було. В період дії ліквідаційної процедури керівництво підприємством здійснює керуючий управляючий. Доказів того, що апелянт звертався до нього з приводу встановлення адреси працівників, які підписали довідку, суду апелянтом не надано.
Сам по собі факт звернення відповідачки саме до ПАТ «ВОЗКО» за довідкою про заробітну плату її колишнього чоловіка, не є доказом того, що відповідачці було відомо про те, що її чоловік не працював в ПАТ «ВОЗКО» в період з 1993р. по 1997р., адже матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 все ж таки працював в ПАТ «ВОЗКО» якийсь період часу.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду, зроблених в рішенні суду, так як фактично містять суб`єктивне тлумачення апелянта норм матеріального та процесуального права і направлені на переоцінку доказів, які судом першої інстанції були належним чином досліджені та оцінені.
Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області відхилити.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 року - залишити без зміни.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту її проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.
Судді