Справа № 577/3374/14-ц
Провадження № 2/577/11/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Осадчій І.О.

з уч. представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу гаражу недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про визнання права власності на гараж ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_1, укладений 11.10.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також зобов'язати ОСОБА_5 звільнити металевий гараж за адресою: АДРЕСА_1 та повернути їй ключі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в провадженні Конотопського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за її позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя. Рішенням суду від 12.05.2014 року її позовні вимоги були задоволені, суд виділив їй металевий гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Сплата компенсації відповідачу віднесена за рахунок майна, яке привласнив відповідач, самовільно продавши все їх сумісне майно. При виконанні судового рішення з'ясувалося, що ОСОБА_6 ввів суд в оману, приховавши факт, що вказаний гараж він таємно від неї після розірвання шлюбу продав 11.10.2013 року сторонній особі - ОСОБА_5 У зв'язку з вищевикладеними обставинами ОСОБА_5 подав заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, слухання справи призначено на 10.07.2014 року. З метою захисту своїх інтересів та інтересів двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8, 2004 року народження та сина ОСОБА_9, 2009 року народження, вона звернулася з позовом про визнання договору купівлі-продажу гаражу недійсним. Вважає, що покупець ОСОБА_5 та продавець ОСОБА_6 діяли недобросовісно, оскільки вказаний гараж купувався в інтересах двох неповнолітніх дітей, бо знаходився у дворі будинку, де вони проживали однією сім'єю. Вказаний гараж купувався за гроші, які її мати ОСОБА_10 виділила для своїх онуків. В гаражі знаходилися велосипеди дітей, санки, лижі та інше майно, а автомобіль вони тримали в іншому гаражі, лише інколи на ніч залишали автомобіль в цьому гаражі. 21.06.2013 року шлюб між нею та ОСОБА_6 було розірвано і з цього часу відповідач змінив вхідні замки в квартиру і почав продавати майно, яке придбано за рахунок сумісних коштів подружжя. У зв'язку з цим вона змушена була звернутися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення і т. інше. За рішенням Конотопського міськрайсуду від 06.11.2013 року її позовні вимоги були задоволені. Але оскільки на момент вселення було з'ясовано, що відповідач ОСОБА_6 самовільно без її згоди вивіз все цінне майно з квартири, вона змушена була звернутись з позовом до нього про поділ вказаного майна, в тому числі і гаражу, який на момент розгляду справи в суді загарбав ОСОБА_6 в жовтні 2013 року, викинувши всі речі з гаражу, після чого ОСОБА_5 змінив замок, ключі від якого були у неї. При цьому гаражем користувався вже ОСОБА_5 і на вимоги звільнити гараж, відмовився зробити це. При розгляді справи в суді ОСОБА_6 визнав, що гараж належить йому, але приховав від суду факт його продажу. Таким чином, відповідач порушив чинне законодавство, оскільки дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності лише після її визначення та виділу в натурі. Після розірвання шлюбу не припиняється право спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України. Крім того, при вчиненні вказаного правочину, який обов'язково повинен мати письмову форму, закон передбачає її письмову згоду. Вона і її батьки попереджали покупця про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і, що відносно нього рішення про його поділ немає. Але покупець ОСОБА_5, діючи заодно з ОСОБА_6, уклали угоду всупереч закону з метою позбавити її права на гараж. На підставі вищевикладеного вона звернулася з вказаним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2, кожен окремо, проти позовних вимог заперечують та просять відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_3, кожен окремо, проти первісних позовних вимог заперечують та просять відмовити в їх задоволенні.

В свою чергу ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_6, в якій просить визнати за ним право власності на переносний металевий гараж вартістю 12000 грн. Заявлені зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що первісні позовні вимоги він не визнає, оскільки є добросовісним набувачем, а гараж придбав при наступних обставинах. На початку 2013 року ОСОБА_6 запропонував йому купити належний останньому металевий гараж. Він оглянув гараж, який був пустим і вони домовилися про ціну - 12 000 грн. та дату укладення договору купівлі-продажу. 11.10.2013 року вони зустрілися з ОСОБА_6, разом з ним була ОСОБА_11, а він запросив свого знайомого ОСОБА_12 Договір уклали в простій письмовій формі у вигляді розписки, в якій було зазначено, що ОСОБА_6 продав йому свій особистий металевий гараж, а він придбав цей гараж за 12 000 грн. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 своїми підписами засвідчили цю угоду, він передав ОСОБА_6 12 000 грн., а той віддав ключі від гаража. ОСОБА_12 допоміг йому перевезти його речі та деякі інструменти в придбаний гараж. 29.10.2013 року о 16.00 год. він приїхав до гаражу щоб поставити свій автомобіль, але не зміг цього зробити, так як ворота гаражу були закриті на додатковий навісний замок. Біля гаражу знаходилася якась жінка, як потім з'ясувалось, це була ОСОБА_10, яка заявила, що це її гараж і що вона змінила замок, поставила в гараж свій автомобіль. Він відразу ж зателефонував ОСОБА_6 і запитав, чому тут якась жінка на воротах його гаражу повісила свій замок та поставила в гараж свій автомобіль та стверджує, що це її гараж. ОСОБА_6 заявив, що жінка бреше і що то був його гараж та запропонував звернутися до міліції, в цей же день він подав заяву в міліцію. 30.10.2013 року він зажадав від ОСОБА_6, щоб він прийняв заходи для повернення йому гаражу, який у нього придбав. 31.11.2013 року, коли прийшов до свого гаражу, навісного замка вже не було і чужого автомобіля також. Про те, що цей гараж є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 він не знав, як і не знав, якій між ними стосунки. При оформленні покупки ОСОБА_6 заявив, що це його гараж, коли вони оглядали гараж, ніяких речей в ньому не було. Більш того, він живе поряд і на протязі декількох років бачив, що ОСОБА_6 користується цим гаражем, і тому в нього ніяких сумнівів не виникло відносно неналежності гаража продавцю. Вважає, що придбав вказаний металевий гараж на законних підставах і просить визнати за ним право власності на нього. Крім того, просить стягнути з відповідачів в рівних частинах на його користь понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. та 1500 грн. за наданя юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1, кожен окремо, проти позовних вимог заперечують, просять в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_3, кожен окремо, зустрічні позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ст. 65 Сімейного Кодексу України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного Кодексу України.

Ст. 230 ЦК України передбачає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або, якщо, вона замовчує їх існування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2003 року до 21.06.2013 року.

Згідно копії рішення Конотопського міськрайонного суду від 12.05.2014 року поділено заявлене спільне майно подружжя. ОСОБА_4 із спільного майна виділено: кімнатну стінку "Анжела" вартістю 2000 грн., холодильник "Електролюкс" вартістю 6500 грн., пилосос "Самсунг" вартістю 350 грн., масляний радіатор вартістю 180 грн., металевий гараж вартістю 4 000 грн., всього майна на суму 13030 грн. ОСОБА_6 із спільного майна виділено: спальний гарнітур з ортопедичним матрацом вартістю 13 000 грн., телевізор "Самсунг" плазма вартістю 6200 грн. побутовий електричний водонагрівач "Руонд" вартістю 350 грн., а всього майна на суму 19550 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 3260 грн., суму на яку перевищує виділена йому частка майна від його долі. В задоволенні вимог позову щодо розділу м'якого куточка, що складається із дивана і двох крісел, загальною вартістю 3000 грн. як майна подружжя, відмовлено ( а.с. 5).

Відповідно до копії розписки ОСОБА_14 від 05.11.2013 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 577/1552/14-ц (2/577/477/14), останній продав металевий гараж за 4 000 грн. ОСОБА_6 у вересні 2007 року ( а.с. 95).

З копії розписки від 11.10.2013 року вбачається, що ОСОБА_6 продав свій особистий металевий гараж ОСОБА_5 за 12 000 грн. Гараж знаходиться на городі в господарстві за адресою: АДРЕСА_1. Кошти отримав в повному обсязі в присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ОСОБА_5 купив металевий гараж переносний у ОСОБА_6 за 12 000 грн., що засвідчують своїми підписами свідки: ОСОБА_11 та ОСОБА_12О ( а.с. 6).

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що на території домоволодіння знаходяться три гаражі "Ж", "Г", "Д" (обстеження 2008 року), які побудовані власниками, що проживають в багатоповерхівці напроти. Останнє обстеження проводилося в 2011 році за замовленням ОСОБА_15. 10.03.2011 року був отриманий витяг для оформлення угоди дарування, вищевказані гаражі не були внесені до довідки-характеристики, оскільки не були побудовані власником.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він є вітчимом позивачки ОСОБА_4 В 2006 році до них прийшов ОСОБА_6 і попросив 4 000 грн. на гараж бо ліфт не працював, дитячу коляску ставити немає куди, дитячі речі також. Вони з дружиною дали йому 4000 грн. Гаражем користувалась ОСОБА_4, він користувався, допомагав будувати його, тримав свої речі, а ОСОБА_6 не користувався. Якось зателефонувала ОСОБА_4 і сказала, що в їх гараж хтось ставить машину. Він там був нещодавно і ключ був у нього, а коли прийшов, то побачив, що замки відрізані і внутрішній замок також, то ж він заявив до міліції. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 пригнали його автомобіль до нього додому на вул. Лісового. ОСОБА_5 поставив нові замки. Спірний гараж купували вони і він є власністю його дружини.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є матір'ю позивачки ОСОБА_4 В 2006 році до них прийшов ОСОБА_6 і сказав, що потрібно купити гараж, бо ліфт не працює, дитячу коляску ставити немає куди, дитячі речі також. Коли зять знайшов гараж, то вона дала йому 4000 грн. Її чоловік допомагав будувати цей гараж. Якось їй зателефонували та повідомили, що в її гаражі хтось ставить свою машину, а коли вона прийшла, то побачили ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які облаяли її нецензурною лайкою. Зверталися й до міліції.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що був присутнім при складанні розписки про продаж гаражу, також були присутні якась жінка, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 сказав, що це його особистий гараж. У вказаному гаражі ОСОБА_5 допомагав робити ремонт, там нічого не було. З ОСОБА_4 особисто не знайомий, лише бачив колись її разом з ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_5 Якось чоловік прийшов додому та сказав, що ОСОБА_6 продає гараж за 12 000 грн. і вони вирішили його купити, бо це поруч з їх будинком. Зібрали вказану суму грошей та в жовтні 2013 року купили. Гараж був у не дуже гарному стані та ОСОБА_12 допомагав його ремонтувати. Потім через півтора тижні приїхали з м. Суми, а в гараж не потрапили, написали заяву до міліції. Розбиралися 2 тижні, а машина весь цей час стояла на вулиці, поки гараж не звільнився. Зверталися з цього приводу до ОСОБА_6, який порадив написати заяву до міліції. Після того, як поставили машину, більше проблем ніяких не було. Хто до того користувався гаражем вона не знає, чоловік говорив, що це гараж ОСОБА_6 Про придбання гаражу знає, але ніде не розписувалася, гроші збирали разом, при його придбанні була взята розписка.

Аналізуючі зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що в судовому засіданні здобуто і позивачкою надано достатньо доказів, які доводять, що металевий гараж, який знаходиться в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 в м. Конотопі є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6. А тому при укладенні договору купівлі-продажу спірного гаража ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_6 замовчав про те, що гараж є спільною власністю подружжя. Крім того, відповідно до вимог Сімейного Кодексу України, відповідач ОСОБА_6 не мав права продавати вищевказаний гараж ОСОБА_5 без згоди позивачки ОСОБА_4 Суд не приймає до увагиі пояснення відповідача ОСОБА_6 про те, що спірний гараж був його власністю до укладення шлюбу з ОСОБА_4, та те, що під час розгляду цивільної справи про розподіл майна, мова йшла про інший гараж, який знаходився по АДРЕСА_1 оскільки вони спростовуються поясненнями позивачки та її представника, поясненнями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_10, які наполягають на тому, що спірний гараж був придбаний подружжям ОСОБА_4 під час шлюбу, іншого гаражу по АДРЕСА_1 вони не мали. Крім того, під час виїзду на місце, судом було встановлено, що на території володіння за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться три металеві гаражі, останній з яких є спірним. Вказаний гараж знаходиться на фундаменті та бетонній площадці. Виїзд з гаражу у двір будинку АДРЕСА_1. Біля буд. АДРЕСА_1 інших гаражів не знаходиться. Суд вважає, що відповідач ОСОБА_6 таким чином бажає уникнути розподілу спільного майна. Суд також не приймає до уваги, пояснення відповідача ОСОБА_5 про те, що придбаний ним гараж є нерухомим майном, оскільки саме ним в розписці від 11.10.2013 року зазначено, що він купив металевий гараж переносний у ОСОБА_6 за 12 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги законні та обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на гараж, то оскільки, договір купівлі-прожажу спірного гаражу визнано недійсним, то зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 229, 230, 328 ЦК України, ст. 60, 63, 65, 68 Сімейного Кодексу України, ст. 10, 57-60, 209,212, 214, 215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_1, укладений 11 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Зобов'язати ОСОБА_5 звільнити металевий гараж за адресою: АДРЕСА_1 та повернути ключі ОСОБА_4.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на гараж відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Буток Т. А.