Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 337/844/15-ц Головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/778/4517/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради Хортицького району м. Запоріжжя про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради Хортицького району м. Запоріжжя про визначення порядку проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради Хортицького району м. Запоріжжя про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини.

В позові зазначав, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 18 лютого 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з травня 2014 року постійно мешкає з ним. Шлюбні відносини припинилися з листопада 2013 року, були втрачені почуття любові та взаємної поваги. ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, а тому часу для виховання дитини вона не знаходила. З часу припинення стосунків живуть окремо, сумісного господарства не ведуть. Зберегти шлюб неможливо. Спору щодо спільно нажитого майна не існує. З серпня 2014 року ОСОБА_3 не виявляла бажання спілкуватися с дитиною, не піклувалася про її фізичний та моральний розвиток. Він має постійну роботу, працює інженером-геодезістом на ПП «ГІС Центр «Містобудівник», зареєстрований та постійно мешкає з дитиною за адресою АДРЕСА_1. Весь свій час присвячує вихованню та піклуванню про дитину. Вже рік дитина проживає разом з ним. Він належно виконує свої батьківські обов'язки, забезпечує фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, поважає її бажання та людську гідність. Донька мешкає разом з ним де існують всі необхідні умови для життя та належного виховання дитини. Він також поважає право матері на спілкування з дитиною, окрім тих випадків коли егоїстичне ставлення до дитини, як до власної речі, якою можна маніпулювати перешкоджає нормальному розвитку доньки. ОСОБА_3 на теперішній час не працює, зловживає спиртними напоями. Вважає, що ОСОБА_3 не має достатнього рівня уваги та відповідальності, щоб самостійно займатися вихованням дитини. Залишення дитини з матір'ю на досить тривалий термін може шкодити нормальному її розвитку, не кажучи вже про передання доньки для проживання разом з нею.

Просив суд розірвати шлюб та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_4.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради Хортицького району м. Запоріжжя про визначення порядку проживання дитини.

В зустрічному позові зазначала, що її донька зареєстрована в квартирі, де наразі вона мешкає, відтак вона забезпечена житлом. Умови проживання дитини вже досліджувались працівниками служби у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради Хортицького району м. Запоріжжя. Згідно з їх висновком вона належним чином забезпечує комфортні умови проживання дитини, та повністю задовольняє її побутові потреби в одязі, їжі тощо. Міжнародними конвенціями, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, також закріплено принцип того, що для проживання малолітньої дитини доцільніше із її матір'ю, зважаючи на гігієнічні потреби, необхідність значних витрат у часі на виховання тощо. ОСОБА_4, по суті, переклав свій обов'язок щодо виховання дитини на своїх батьків - бабусю й дідуся доньки. Вказана обставини не відповідає потребам дитини та суперечить її інтересам, оскільки вона, перш за все, потребує батьківської уваги та піклування, особливо матері.

Просила суд визначити порядок проживання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступним чином: з понеділка по п'ятницю (включно) кожного місяця разом із матір'ю - ОСОБА_3; з суботи по неділю (включно) кожного місяця разом із батьком - ОСОБА_4. Дитина передається від матері до батька та від батька до матері в квартирі матері, розташованій за адресою: АДРЕСА_2. Уразі якщо в однієї зі сторін виникають труднощі, які унеможливлюють передачу дитини у визначеному місці у встановлений час, така сторона зобов'язана повідомити іншу про це не менше ніж за чотири години засобами телефонного зв'язку. У випадку, коли одна із сторін має намір вивезти дитину за межі міста Запоріжжя на відпочинок, а тривалість такого відпочинку перебільшує кількість днів проживання із дитиною, то така сторона має повідомити про ці наміри іншу сторону не менше ніж за місяць до дати виїзду.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі. Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 18.02.2012 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №40. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визначення місця проживання дитини. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визначення порядку проживання дитини.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст. 6 СК України).

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження.

Разом з тим, з листопада 2013 року сторони не проживають однією сім'єю. Дитина за цих обставин залишилася проживати з матір»ю. Згодом батько у травні 2014р. забрав дитину і з цього часу вона проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_4.

З матеріалів справи вбачається, що сторони забезпечені житлом, де створені умови для проживання дитини, мають постійне місце роботи, де характеризуються позитивно, за місцем проживання обидва характеризуються задовільно, на обліку в наркодиспансері не перебувають.

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, доцільно визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_4 (а.с. 65-66).

Питання визначення місця проживання дитини врегульовано ст.ст. 160-161 СК України.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 6 Європейської Конвекції про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Верховною Радою України Законом № 69-У від 03.08.2006р., передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи він має достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності, надає можливість дитині висловлювати її думки.

Суд, ухвалюючи рішення, виходив із інтересів дитини та із того, що обидві сторони у справі позитивно характеризуються, мають приблизно однаковий рівень доходу та рівні умови для забезпечення нормального розвитку дитини, тому, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком, правильно врахував, що сторони мають рівне право на виховання доньки, але дитина має більшу прихильність до батька, а також те, що мати на протязі більше року не цікавиться життям дитина та її потребами, станом здоров»я, не відвідує дитсадок, свята та день народження дитини. Жодних доказів у чиненні їй перешкод у вихованні дитини з боку ОСОБА_4 суду не надано. Також фактом того, що мати не зацікавлена у постійному вихованні дитини, свідчить її байдужість у поверненні дитини з часу проживання останньої у батька. Так, жодних дій щодо відібрання дитини або встановлення місця проживання дитини, ОСОБА_3 не заявляла до часу подання позову ОСОБА_4 Дані обставини ОСОБА_3 не заперечувала в судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до матеріальних потреб, що не є достатнім для визначення місця проживання дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991р., у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, що включає в себе піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свої позовні вимоги та заперечення проти позову ОСОБА_4, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: