Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 04 липня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 191 700,07 доларів США, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 14,49%, з кінцевим терміном повернення 03 липня 2026 року. У порушення умов договору відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконала, у зв'язку із чим станом на 17 липня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 2 964 449 грн 84 коп., що складається з: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 189 925, 07 доларів США, що еквівалентно 1 518 071 грн 09 коп.; заборгованості з процентів у розмірі 134 709,30 доларів США, що еквівалентно 1 076 731 грн 43 коп.; пені у розмірі 27 076,37 доларів США, що еквівалентно 216 421 грн 43 коп.; штрафу у розмірі 19 170,01 доларів США, що еквівалентно 153 225 грн 89 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року у розмірі 370 880,75 доларів США, що еквівалентно 2 964 449 грн 84 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року, що виникла станом на 17 липня 2013 року у сумі 370 880,75 доларів США, що еквівалентно 2 964 449 грн 84 коп., що складається з: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 189 925,07 доларів США, що еквівалентно 1 518 071 грн 09 коп.; заборгованості про процентам у розмірі 134 709,30 доларів США, що еквівалентно 1 076 731 грн 43 коп.; пені у розмірі 27 076,37 доларів США, що еквівалентно 216 421 грн 43 коп.; штрафів у розмірі 19 170,01 доларів США, що еквівалентно 153 225 грн 89 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» нарахованої пені за кредитним договором від 04 липня 2008 року у розмірі 27 076,37 доларів США, що еквівалентно 216 421 грн 43 коп., та штрафів у розмірі 19 170,01 доларів США, що еквівалентно 153 225 грн 89 коп., та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість з пені за кредитним договором від 04 липня 2008 року у розмірі 216 421 грн 43 коп. та штрафи у розмірі 153 225 грн 89 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 04 липня 2008 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 191 700,07 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами у розмірі 14,49%, з кінцевим терміном повернення 03 липня 2026 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04 липня 2008 року між вказаними сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

У порушення умов договору відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконала, у зв'язку із чим станом на 17 липня 2013 року утворилась заборгованість у сумі 2 964 449 грн 84 коп.

29 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак, як було встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, вказаний виконавчий напис не виконаний.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки відповідачем було допущено невиконання умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 нарахованої пені та штрафів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафів можуть бути застосовані у випадках прострочення грошового зобов'язання лише у гривні. Погоджуючись із рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд звертав увагу на те, що останню проплату за кредитним договором ОСОБА_3 здійснила 30 грудня 2010 року, а з позовною заявою банк звернувся до суду 10 серпня 2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Таким чином, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2911/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин судами правильно визначений характер правовідносин між сторонами та застосовано норми матеріального права, що їх регулюють, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін у справі.

Таким чином, із матеріалів справи встановлено, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають вимогам ст. 212 ЦПК України та ухвалені згідно із законом, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська