справа №489/5080/15-ц
номер провадження 2/489/2427/15
заочне рішення Іменем україни
05 листопада 2015 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.
секретаря Коденко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені неодноразово.
Від представника позивача надійшла письмова заява про слухання справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі заяв про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надали. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.
У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від 24.04.2008.
За умовами пунктів 3.13, 6.6 кредитного договору банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, що визначені цим договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальником відповідного повідомлення від банку з вимогою дострокового погашення.
Із доданих до позовної заяви письмових доказів вбачається, що через порушення грошових зобов'язань 07.05.2015 на адресу відповідачів банк надіслав вимоги про дострокове погашення кредиту та сплати інших платежів, які залишено без виконання.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 07.10.2014 за заявою банку позовну заяву залишено без розгляду.
Із матеріалів цієї справи встановлено, що 06.05.2014 за № 114-13-0-00/136 на адресу відповідача ОСОБА_2 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направлена письмова вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. Фактичне направлення вимоги підтверджується фіскальним чеком поштового відділення від 08.05.2014.
Із вказаної справи також встановлено, що 16.06.2009 сторони кредитного договору уклали додаткову угоду № 1, відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника продовжили строк користування кредитом до 24.04.2016.
Таким чином, через порушення позичальником грошових зобов'язань, у відповідності до вимог частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору, позивач скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості, змінивши тим самим строк повернення кредиту.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідні роз'яснення щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором наведені у пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».
Враховуючи доведеність порушення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором та доведеність розміру заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про дострокове стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2
Щодо вирішення спору в частині вимог до поручителя суд виходить з наступного.
Договором поруки, а саме пунктом 2.1 встановлено, що сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Пунктом 2.2 цього договору встановлено, що якщо поручителю надійде вимога банку про погашення суми заборгованості по кредитному договору, але поручитель її не виконає, то банк має право звернути стягнення на майно поручителя згідно норм чинного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя ( частина четверта статті 559 ЦК України).
Згідно з статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 (справа № 6-53цс14), суд виходив із того, що аналіз статті 559 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку проте, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 цивільного кодексу України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивний) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.
Як встановлено судом, банк скористався правом на дострокове стягнення кредиту, процентів та інших, передбачених кредитним договором платежів, направленням 08.05.2014 письмової вимоги позичальнику ОСОБА_2, тим самим встановив кінцевим строком погашення кредиту 08.06.2014, з якого і повинен визначатися перебіг строку для пред'явлення вимог до поручителя.
Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вимогою про погашення заборгованості в межах трирічного строку, який встановлено в договорі поруки, згоду на який надала поручитель ОСОБА_3, відповідно вимога про стягнення заборгованості в солідарному є правомірною, а тому вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно статті 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3654,00 грн.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд - вирішив:
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 (іден. номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іден. номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у сумі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте Ленінським районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Суддя І.В.Коваленко