Справа № 183/3795/15
№ 2/183/2367/15
03 листопада 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Мельника О.М.,
за участю секретаря судового засідання Гончарової С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з останнього борг за договором позикиу розмірі 187 744 грн. 64 коп., що складається із суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 179 534,64 грн., та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 5 210,55 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 25 вересня 2012 року за договором позики надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 101 432,00 грн. зі строком повернення не пізніше 25.09.2013 року. Однак до цього часу відповідач не повернув вказану суму боргу. Таким чином, у звязку з порушенням відповідачем грошових зобовязань, позивач просить стягнути з останнього вищезазначені суми.
В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.
Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, посвідчений 25.09.2012 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 за реєстровим №2958, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму позики у розмірі 101 432 грн. 00 коп., яку зобовязався повернути до 25.09.2013 року (а.с.5, 65).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів стверджується договором позики (а.с.5, 65).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, а ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З матеріалів справи суд вбачає, що відповідач не виконав взяте на себе за договором позики зобовязання, і на даний час суму боргу позивачу не повернув. Відповідач не скористався своїм правом на надання доказів, які б спростовували доводи позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно розрахунку позивача, його матеріальні втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період з 01.10.2013 року по 01.05.2015 року складають 177,0%, тобто 78 102 грн. 64 коп. (101 432 грн. Х 177,0% - 101 432 грн.). Отже, сума боргу відповідача перед позивачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення складає 179 534 грн. 64 коп. (101 432 грн. Х 177,0%). Крім того, 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення складає 5 210 грн. 55 коп. (101 432 грн. Х 3% Х 625 (кількість днів прострочення) / 365). Вказаний розрахунок перевірено судом та приймається до уваги.
Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми боргу загалом складають 184 745 грн. 19 коп., які підлягають стягненню з відповідача.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, але підлягають частковому задоволенню через помилку позивача у визначенні остаточного результату (суми) додавання вказаних сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних. Тобто стягненню підлягає сума у розмірі 184 745 грн. 19 коп., а не 187 744 грн. 64 коп. як зазначено в прохальній частині позову.
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог. Оскільки позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1 847,45 грн., тобто виходячи із ціни позову у 184 745,00 грн., на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у повному обсязі не дивлячись на помилкове зазначення позивачем у прохальній частині позову іншої суми. Також, позивачем сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 243,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 599, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) суму боргу за договором позики від 25.09.2012 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 179 534 грн. 64 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 5 210 грн. 55 коп., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 091 грн. 05 коп., а всього 186 836,24 грн. (сто вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять шість грн. 24 коп.).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя О.М. Мельник