Номер провадження: 22-ц/785/189/15
Головуючий у першій інстанції Курочка В.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення, зняття з обліку прописки та зобов`язати останніх не чинити перешкоди у користуванні будинком, мотивуючи це тим, що згідно з нотаріально посвідченими договорами дарування від 23 квітня 2014 року, укладеними між нею та ОСОБА_5, зареєстрованими у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.04.2014 р., вона є власником жилого будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. У порядку здійснення своїх прав власника будинку вона бажає зі своєю сім'єю вселитися в будинок, але відповідачі в порушення ст. ст. 317,319 ЦК України перешкоджають їй у користуванні цим майном, добровільно звільнити житловий будинок відмовляються.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.07.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 і ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належним їй на праві власності жилим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з цього будинку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

Спірний жилий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_5, членами сім`ї якого були ОСОБА_2,. - дружина та ОСОБА_2 - син (а. с. 44, 52-54)

Як члени сім'ї колишнього власника жилого будинку ОСОБА_5 відповідачі правомірно поселились в цей будинок і набули право користування ним, але після припинення права власності ОСОБА_5 на жилий будинок та набуття права власності на це майно позивачкою, припинилося їх право на користування жилим будинком, вони не були і не є членами сім'ї позивачки. (а.с. 45-51)

Жилий будинок належав на праві власності ОСОБА_5

на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 23.04.2014 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, остання набула та зареєструвала в установленому законом порядку право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 15-22);

Відповідачі перешкоджають позивачці з сім`єю у вселенні у належний їй будинок.

Задовольняючи позов , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, як члени сім'ї колишнього власника жилого будинку ОСОБА_5, правомірно поселились в спірний будинок і набули право користування ним, але після припинення права власності ОСОБА_5 на жилий будинок та набуття права власності на це майно позивачкою, припинилося їх право на користування жилим будинком, оскільки не були і не є членами сім'ї позивачки. (а. с. 45-51).

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

В розумінні ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності, право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 383 ЦК України власник житлового будинку квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином законодавством передбачені способи та механізм захисту прав власника.

Як вбачається під час розгляду справи у районному суді, прокурор Овідіопольського району Одеської області вступив у справу з метою захисту інтересів малолітньої дитини. Під час розгляду справи позиція прокурора полягала у тому, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений договір дарування будинку, де мешкає неповнолітня дитина разом із своїм батьком ОСОБА_2 - сином дарувальника. При цьому при укладенні договору дарування будинку ОСОБА_5 не було отримано дозвіл органу опіки та піклування, чим були порушені права малолітньої дитини, для якої вказаний будинок є єдиним житлом.

Клопотання прокурора про залучення органу опіки та піклування до участі у справі судом залишено без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На вказане районний суд уваги не звернув та не перевірив доводи прокурора і відповідача ОСОБА_2, не з`ясував у прокурора про намір оскаржити дійсність договору дарування на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на будинок, не роз`яснив відповідачам про можливість оскарження ними договору дарування, не надав розумний строк для корегування ними своєї правової позиції з урахуванням їх заперечень та ухвалив рішення про усунення перешкод власнику та виселення із будинку колишніх членів сім`ї колишнього власника серед яких був ОСОБА_2 який мешкав у спірному будинку разом із своєю малолітньою дитиною.

В засіданні судової колегії прокурор просила зупинити провадження у справі до розгляду заявленого прокурором Овідіопольського району Одеської області позов в інтересах малолітньої дитини до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору дарування від 23.04.2014 року недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення - зупинено до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі за позовом прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2014 року у задоволенні позову прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року апеляційну скаргу представника неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_2, а також заступника прокурора Одеської області, який приєднався до апеляційної скарги - задоволено. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2014 року - скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення вимог прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним. Визнано недійсним договір дарування від 23.04.2014 року за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар будинок АДРЕСА_1.

При таких обставинах немає підстав для задоволення позову ОСОБА_3, яка відповідно до ухваленого судового рішення, що вступило в законну силу, набула право власності за договором дарування, який укладений з порушенням законодавства і визнаний судом недійсним.

Тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Разом з тим судова колегія вважає за необхідне роз`яснити учасникам судового процесу по даній справі, що скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року про задоволення вимог прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 та визнання недійсним договору дарування від 23.04.2014 року за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар будинок АДРЕСА_1 і залишення в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року є підставою для перегляду рішення апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення за ново виявленими обставинами.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова