АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 549/48/14-ц Номер провадження 22-ц/786/122/15Головуючий у 1-й інстанції Орел І. І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Акопян В.І., Гальонкіна С.А.,

При секретарі: Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних збитків та 3% річних,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.12.2010 р. він позичив відповідачу 2 000 доларів США, що становило еквівалент 16 000 грн., які останній повинен був повернути 22 січня 2011 р., на підтвердження чого надав розписку. Оскільки відповідач кошти не повернув, ОСОБА_3 уточнивши свої позовні вимоги просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 32 419, 54 грн., яка утворилась станом на 14.04.2014 р., з яких: 27 500 грн. - заборгованість за договором позики, 2 255 грн. - інфляційні втрати за період 2011 -2013 р. та з 01 січня по березень 2014 р., 2 664, 54 грн. - три проценти річних від простроченої суми за 1 141 день, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 324,54 грн.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 28 194 грн. 10 коп. (двадцять вісім тисяч сто дев'яносто чотири гривні десять коп.) - боргу за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 280 грн. 43 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційному порядку рішення оскаржив ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просив рішення суду змінити, зменшити стягувану суму основного боргу до 16000 грн., 3% річних - до 1441,32 грн., інфляційні витрати до 572,10 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 23 грудня 2010 року ОСОБА_2, отримав у ОСОБА_3 дві тисячі доларів США, що на день складання розписки становило шістнадцять тисяч гривень. Строк повернення сторони обумовили до 22 січня 2011 року. Поверненню підлягає сума дві тисячі доларів США в еквіваленті валюти на момент повернення.

У визначений сторонами строк відповідач кошти не повернув.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав своє зобов'язання за договором позики, тому стягнув з ОСОБА_2 суму боргу станом на 24.06.2014р. (день подачі позову) у гривневому еквіваленті та відповідно до вимог ст. ст. 625, 1050 ЦК України три проценти річних за користування грошовими коштами й інфляційні збитки.

Проте погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

З аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до розписки від 23.12.2010 року (а.с. 150) ОСОБА_2 від позивача отримав в позику в розмірі 2000 доларів США, що в еквіваленті становило 16000,00 грн., яку зобов'язався повернути в розмірі 2000 доларів США, в еквіваленті на момент повернення.

Днем повернення позики сторони визначили 22 січня 2011 року, офіційний курс НБУ на цей день становив 794,35 грн. за 100 дол. США., тобто 2000 доларів США склало 15887,00 грн.

Відповідач визнав, що сторони обрали для себе курс 800,00 грн. за 100 дол. США., що визначено розпискою.

Таким чином, з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача 16000,00 грн. боргу за договором позики, який утворився станом на 22 січня 2011р.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач вимог про стягнення суми боргу в сумі 2000,00 дол. США в еквіваленті до курсу гривні на час розгляду справи не заявляв.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Установивши, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, суд першої інстанції помилково застостосував до спірних правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні.

Таким чином, вимоги ОСОБА_3, щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2014 року - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1, ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2014 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 16 000 грн. 00 коп. - боргу за договором позики. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 160 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді: В.І. Акопян

С.А. Гальонкін