АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1891/15 Головуючий 1 інст. - Зуб Г.А.
Справа № 640/3699/14-ц
Категорія : трудові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету ім.. М.В. Лисенка» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкод,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету ім.. М.В. Лисенка» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що з 02 квітня 2000 року він працював у ХНАТОБ ім.. М.В. Лисенка на посаді артиста хору 1-ї категорії. 14 лютого 2014 року його було звільнено з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та відмовою від переведення на іншу посаду. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 27 січня 2014 року він повідомив адміністрацію театру про вихід на роботу з 01 лютого 2014 року, але у відділі кадрів йому повідомили, що на його місці вже працює інша людина; запропонована посада двірника від якої він відмовився, оскільки є інвалідом 2-ї групи, тяжкий труд йому заборонено. Крім того, зазначає, що висновок атестаційної комісії про його невідповідність займаній посаді датована ще 15 вересня 2010 роком, тоді як нове засідання атестаційної комісії стосовно нього не проводилось.

Тому, ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати Положення про проведення атестації від 04 грудня 2012 року неправомірним та таким, що не має юридичної сили та скасувати його; визнати атестацію неповною, необ'єктивною та незаконною; визнати неправомірними та незаконними рекомендації та рішення атестаційної комісії від 15 вересня 2010 року; визнати наказ по театру №215 від 20 вересня 2010 року, наказ №18к від 01 січня 2011 року, наказ №21к від 13/14 лютого 2014 року, наказ №10 від 24 січня 2014 року незаконними та скасувати їх; визнати акт від 24 січня 2014 року незаконним та скасувати його; стягнути з відповідача плату за навчання в розмірі 6 180 грн. та зобов'язати відповідача сплачувати за навчання в подальшому до закінчення навчання; поновити його на роботі на посаді артиста-хору вищої категорії; стягнути з відповідача заробітну плату за вимушений прогул з 14 лютого 2014 року по дату винесення рішення; матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної відпустки за 2014 рік в розмірі щомісячного окладу, витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином причин неявки до суду не надав.

Неявка позивача, належно повідомленого про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведено відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, без порушення прав позивача, з розрахунком належних йому виплат.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 працював на посаді артиста хору вищої категорії з 02 квітня 2001 року, а з 01 березня 2009 року його переведено на посаду артиста 1 категорії на підставі атестації та за його згодою (а.с. 12,37-38).

Згідно частини 5 ст. 20 Закону України «Про театри та театральну справу», Положення «Про проведення атестації художнього та артистичного персоналу театрів», затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 03.05.2007 року №31, Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу ХАТОБ ім. М.В. Лисенка, затвердженого наказом театру від 01.08.2007 року №36, професійні творчі працівники зобов'язані проходити обов'язкову атестацію художнього та артистичного персоналу театру, під час якої оцінюються творчий рівень, професійні якості, можливість подальшого використання працівника до перспективних та поточних планів роботи театру; головною метою атестації є визначення відповідності кваліфікації працівника театру, що належить до артистичного персоналу театру, займаній посаді. Чергова атестація працівників театру проводиться кожні п'ять років.

Наказом №53-к від 06 березня 2009 року встановлено, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді (категорії) та його переведено на вакантну посаду артиста хору 1 категорії; з наказом позивач ознайомлений та не заперечував проти нього, власноручно написав заяву про переведення(а.с. 37-38).

Із службових записок від 23 вересня 2009 року, від 25 лютого 2010 року та від 28 лютого 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 не має вокального прогресу та не справляється з технічними вимогами (а.с. 44-46).

Черговою атестаційною комісією, а саме відповідно протоколу засідання №1 від 15 вересня 2010 року, встановлено, що позивач визнаний таким, що не відповідає займаній посаді артиста хору 1 категорії (а.с.43,49-50).

Наказом про «Результат атестації артиста хору ОСОБА_1.» №215/к від 20.09.2010 року, ОСОБА_1 визнано таким, що пройшов атестацію з висновком «не відповідає займаній посаді», у зв'язку з чим йому було запропоновано вакантну посаду двірника (а.с. 51).

Матеріали справи свідчать, що з 14 жовтня 2010 року по 31 січня 2014 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років (а.с.52-55).

Після виходу на роботу після відпустки ОСОБА_1 було знов запропоновано переведення на вакантні посади, які не потребують спеціальної освіти, беручи до уваги висновки МСЄК ОСОБА_1 «Про умови та характер праці», а саме: на посаду двірника та прибиральника службових приміщень, ще були адаптовані для інваліда другої групи ОСОБА_1, відповідно до рекомендацій МСЕК та згідно до наказів №12 від 20.01.2014р., №10 від 24.01.2014р.(а.с. 56,89-90).

Пониження категорії артисту хору 1 категорії ОСОБА_1, відповідачем не представлялося можливим, оскільки у відповідності до Штатного розпису підпрємства, затвердженого Наказом Міністерства культури України від 14.10.2012р. №980, введеного в дію з 01.01.2013 року встановленно артисту хору найнижча 1 категорія, яка вже була встановлена до атестації у 2010 році позивачу ще атестацією у 2009 році відповідно до Положення про проведення атестації художнього та артистичного персоналу ХАТОБ ім. М.В. Лисенка

Тому повторно ОСОБА_1 було запропоновано переведення на вакантні посади, які не потребують спеціальної освіти.

З наказом щодо запропонування посад ОСОБА_1 ознайомлений, згоду на переведення не дав, про що складено акт від 24.01.2014 року.

Відповідно до вимог чинного законодавства 13 лютого 2014 року профспілковий комітет театру дав згоду на звільнення позивача як такого, що не відповідає займаній посаді (категорії) (а.с.58,83).

Згідно роз'яснень, наданих у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року (із змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Звільнення погоджується органом профспілки, членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення й не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Наказом №21-к від 13 лютого 2014 року ОСОБА_1 звільнено 14 лютого 2014 року за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та його відмовою від переведення на інші посади. Зобовёязано бухгалтерію театру провести з позивачем повний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку (а.с.201-203).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідальності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, оскільки звільнення позивача було проведено відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, без порушення його законних прав та інтересів .

Тому судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено позивачу щодо стягнення грошових виплат, моральної шкоди з відповідача із підстав неправомірності його вимог.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, щодо проведення позивачу атестації 15.09.2010 року та його обізнанності з її результатами було відомо, що вбачається із тексту первісної позовної заяви позивача, уточнення до позову від 24.06.14 р., листа театру від 24.09.2010 року №588 і з інших матеріалів справи, тобто окремо рішення атестаційної комісії ним оскаржено не було(а.с.43,49,50,84).

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: