АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2776/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Слащуку А.С.

за участю представника відповідача Разумова М.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Разумова МаксимаАнатолійовича, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької філії Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договорів недійсними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка бере участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені: визнано недійсними кредитний договір № 24.058/08-КЛ (не відновлювальна кредитна лінія) від 25.04.2008 та Договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору від 25.04.2008 (не відновлювальна кредитна лінія) від 07.12.2010; визнати недійсним Іпотечний договір № 24.058/08-ДИ01 від 25.04.2008; визнано недійсним Договір поруки № 24.058/08-ДП02 від 25.04.2008; визнано недійсними кредитний договір № 24.100/08-СК від 04.08.2008 та Договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору від 04.08.2008; визнано недійсними Іпотечний договір № 24.100/08-ДИ01 від 04.08.2008 та Договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору від 04.08.2008; визнано недійсними Договір поруки № 24.100/08-ДП01 від 04.08.2008 та Договір про внесення змін № 1 до Договору поруки від 04.08.2008; визнано недійсним Договір поруки № 24.100/08-ДП02 від 04.08.2008 та Договір про внесення змін № 1 до Договору поруки від 04.08.2008; зобов'язано приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 зняти заборону відчуження майна шляхом вчинення відповідної нотаріальної дії по зняттю заборони - нежилого приміщення загальною площею 355,80 мІ., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що є предметом іпотечного договору від 25.04.2008 шляхом виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 7111978 від 25.04.2008 та виключення запису з Державного реєстру іпотек № 7111978 від 25.04.2008 на суму основного зобов'язання 500 000,00 дол. США; зобов'язано приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 зняти заборону відчуження майна шляхом вчинення відповідної нотаріальної дії по зняттю заборони - нежилого приміщення загальною площею 355,80 мІ, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що є предметом іпотечного договору від 04.08.2008 шляхом виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 7680598 від 04.08.2008 року та виключення запису з Державного реєстру іпотек № 7680533 від 04.08.2008 на суму основного зобов'язання 460 000,00 дол. США; стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 107,30 грн сплаченого судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

В апеляційній скарзі представник відповідача Разумов М.А. просить скасувати заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених і ній доводів. Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 193 - 196), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є визнання кредитних, іпотечних договорів, договору застави та договорів про внесення змін до них недійсними у зв'язку з неповнотою наданої банком інформації щодо умов договорів, їх несправедливістю, а також що вони носять жорсткий, дискримінаційний характер, - тобто у зв'язку з порушенням прав споживача, регламентованих Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, його маральним засадам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 2.6 кредитного договору від 25.04.2008 позичальник підтвердив письмово про місцезнаходження банку та про умови договору кредиту та договору іпотеки, а банк в свою чергу у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження правил надання банком інформації споживачу про умови кредитування та повну вартість кредиту» надав інформацію про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави і страхування. Крім того, позичальник, підписуючи договір, підтвердив свою згоду із зазначеними діючими умовами (а.с. 20, зворот). У зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про непоінформованість позивача про умови кредитного договору та договору іпотеки спростовується зазначеними обставинами.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Разумова М.А про відсутність підстав вважати несправедливими умови договорів у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», адже ст.ст. 18, 19 даного Закону передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними, на які ні позивач, ні її представник не посилаються. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Наявність сукупності вказаних ознак судом не установлена.

Висновок суду першої інстанції про те, що умови кредитних договорів носять жорсткий та несправедливий характер, є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на положеннях закону, адже відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з наведеного, висновок суду про те, що умови кредитних договорів, які передбачають право банку щодо зміни процентів по кредиту, не відповідають принципам добросовісності та справедливості, є необґрунтованим, оскільки п. 7.4. кредитного договору від 04.06.2008 та п. 8.6 кредитного договору від 25.04.2008 передбачена можливість банку виключно ініціювати зміну розміру процентної ставки лише у випадку настання об'єктивних незалежних від волі сторін обставин. Крім того, необґрунтованим є висновок суду про те, що кредитні договори містять несправедливі та дискримінаційні умови, оскільки відповідно до п. 2.4 кредитного договору від 04.06.2008 та п. 2.8. кредитного договору від 25.04.2008 зобов'язання банку щодо надання позивачу кредитних коштів за кредитними договорами виконані, а кошти отримані позивачем у повному обсязі, що не заперечується самим позивачем.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні дані про те, що при підписанні кредитних договорів, договорів іпотеки та додаткових до них договорів порушено принцип вільного волевиявлення сторін без узгодження всіх істотних умов договорів. Адже про вільне волевиявлення позивача свідчать ї підписи на усіх договорах. Всі інші посилання позивача на несправедливість та дискримінаційний характер кредитних договорів, договорів поруки та додаткових до них договорів зводяться лише до збільшення банком відсоткової ставки, що прямо передбачено умовами договорів, згоду на підписання яких надав позивач, і не забороняється законом.

Також не ґрунтується на вимогах закону висновок суду першої інстанції про те, що п.п. 6.3. - 6.5. кредитного договору від 25.04.2008 щодо страхування позивачем або його майновими поручителями предмету іпотеки суперечить вимогам Закону України «Про захист справ споживачів», адже п. 2.6 кредитних договорів передбачає, поінформованість позичальника зі сторони банку про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави і страхування. Крім того, підписуючи дані договори позивач своїм підписом підтвердив, що ознайомлений з обов'язком щодо страхування заставного майна та умовами страхування, а також взяв на себе обов'язок щодо виконання цієї умови договору.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, сторони, підписавши оспорювані договори, погодились з усіма його умовами, в тому числі з оспорюваними положеннями кредитних договорів, а також враховуючи, що підстав, передбачених законом, для визнання недійсними договорів не встановлено, - висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, слід зазначити, що підставою визнання недійсними договорів поруки, іпотеки та додаткових до них договорів позивач зазначає недійсність договорів кредиту та додаткових договорів до договорів кредиту. Оскільки підстав визнавати недійсними договори кредиту та укладені додаткові до них договори немає, - відсутні підстави для визнання недійсними похідних договорів (іпотечні договори, договори поруки та додаткові до них договори).

З огляду на таке, доводи апеляційної скарги Разумова М.А. заслуговують на увагу, оскільки підтверджені наявними у матеріалах справи доказами та спростовують висновок суду першої інстанції.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, не ґрунтується на вимогах закону і спростовується наявними у матеріалами справи доказами, у зв'язку з чим оскаржуване заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2014 року у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Разумова Максима Анатолійовича, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2014 рокускасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволені позову ОСОБА_4 до Чернівецької філії Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договорів недійсними відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна