Справа № 148/6972/13-ц Провадження № 22-ц/772/2644/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

при секретарі Франчук О.П.,

за участю апелянтки, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, по-зивачки ОСОБА_4, її представника, адвоката ОСОБА_5, розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про понов-

лення строку звернення до суду, визнання будинку обєктом права спіль-

ної сумісної власності подружжя, виділення частки із спільного майна,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 Петро-вича - ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

21 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернулася в Тульчинський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 та з врахуванням неодноразо-во змінених позовних вимог просила суд поновити їй строк на звернення з по-зовними вимогами, визнати будинок № 76 по вул. Зарічній в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області обєктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити їй частку із спільного майна. В обгрунтування позову ОСОБА_4 посилалася на те, що з 1991 року по 2005 рік вони з відпові-дачем перебували в шлюбі, у 1999 році завершили будівництво вказаного жи-тлового будинку, на імя ОСОБА_2 01 червня 1999 року видане свідоцтво про право власності на цей будинок. У звязку з пожежею в місцевому суді справа про поділ майна між сторонами була знищена, тому вона змушена знову повторно звернутися в суд з даним позовом. ОСОБА_4 просила суд задоволи-ти її позовні вимоги у повному обсязі ( т. 1, а. с. 2, 33, 51, 102, 140 ).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 гру-дня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволений; поновлений їй строк для звер-нення до суду, визнано житловий будинок № 76 по вул. Зарічній в смт. Кирна-сівка, Тульчинського району Вінницької області обєктом права спільної суміс-ної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ви-ділено ОСОБА_4 1/2 частину вказаного двоповерхового будин-ку № 76 по вул. Зарічній в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області, позначеного літ. «А», загальною площею 162,7 кв.м., житловою пло-щею 49,70 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати у розмірі 300,00 гривень ( т. 1, а. с. 145-147 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представ-ник відповідача ОСОБА_2 - його мати ОСОБА_3 оскаржує його в апеляцій-ному порядку, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянтка вважає оскаржуване рішення суду незаконним через грубі порушення норм матеріального і процесу-ального права ( т. 1, а. с. 150-142 ).

Справа слухалася судами неодноразово.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обста-винам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є законним, об-грунтованим та обєктивним.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що побудований спірний будинок є обєктом права спільної сумісної власності сто-рін у справі, позивачка має право на виділ частки із спільного майна, яка скла-дає 1/2 частину житлового будинку, і пропустила вона строк позовної давності з поважних причин, що є підставою для його поновлення і задоволення позову.

Оскаржуючи судове рішення від 16 грудня 2014 року, представник ОСОБА_3 підкреслює, що строк позовної давності для даного спору почався перебі-гом з 2005 року, коли подружжя розірвало шлюб, поважних причин для його поновлення немає. Перебування на розгляді суду першої інстанції аналогічного даному позову ОСОБА_4 про поділ майна подружжя з 2006 року свідчить про вирішення цієї справи по суті, або ж закриття провадження у тій справі, або ж залишення позову без розгляду. Тобто, починаючи з 2006 року ОСОБА_4 бу-ло відомо про порушення її права і з цього часу має відраховуватися строк по-зовної давності щодо її вимог. Це свідчить про пропуск нею процесуального строку для звернення в суд за захистом порушеного права.

Крім цього, апелянтка наполягає на тому, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4, оскільки він був подарований матірю ОСОБА_3 синові ОСОБА_2, а після цього саме реконструйований, а не по-будований заново за спільні кошти і спільною працею молодого подружжя. По-зивачка ніяких затрат по ремонту будинку не несла, на це в неї коштів не було, кошти на ці цілі несли виключно батьки відповідача. Враховуючи відсутність державної реєстрації ОСОБА_2 права власності на будинок, останній не мо-же бути поділений.

Доводи апелянтки на увагу не заслуговують з огляду на наступні обстави-ни.

Судом встановлено, що 05 травня 1991 року сторони зареєстрували шлюб, який розірваний 17 листопада 2005 року. Від спільного проживання в подруж-жя народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до договору дарування від 29 листопада 1995 року відповідачу був подарований житловий будинок, позначений літерою «А», загальною пло-щею 40,10 кв.м., житловою площею 18,50 кв.м. та погріб, позначений літерою «П», що розташовані на земельній ділянці по вул. Зарічній, № 76 в смт. Кирна-сівка, Тульчинського району Вінницької області.

Старий будинок знесений і на його місці у 1999 році сторони у справі побу-дували двоповерховий житловий будинок, позначений літ. «А», загальною пло-щею 162,7 кв.м., житловою площею 49,70 кв.м., який розташований по вул. За-річній, № 76 в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Вінницької області, на який відповідно до рішення виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради від 10 березня 1999 року № 18 ОСОБА_2 01 червня 1999 року видано свідоц-тво про право власності.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Згідно з нормами статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки з майна, що є спільною сумісною власні-стю. У разі виділу частки з майна, що є спільною сумісною власністю, вважа-ється, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рі-шенням суду.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд першої інстанції ді-йшов вірного висновку про те, що позивачка ОСОБА_4 має право на виділ частки з майна спільної сумісної власності, що становить 1/2 частину житлово-го будинку № 76 по вул. Зарічній в смт. Кирнасівка, Тульчинського району Він-ницької області.

Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи фактичні обставини справи, висновки колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалі-зованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 22 липня 2015 року ( т. 2, а. с. 43-44 ), приходить до висновку, що до-води апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно неналежності спірного будинку до майна зі статусом спільної сумісної власності подружжя, неможливості по-ділу будинку через відсутність державної реєстрації ОСОБА_2 права влас-ності на нього ( до уваги не взято наявність у відповідача свідоцтва про право власності на будинок, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кир-насівської селищної ради від 10 березня 1999 року № 18 ( т. 1, а. с. 79 )) не мо-жна брати до уваги як безпідставні, такі, що не відповідають фактичним обста-винам справи.

Стосовно ж задоволення позову ОСОБА_4 в частині поновлення їй проце-суального строку на звернення до суду за захистом порушеного майнового пра-ва колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказану вимогу, врахував те, що позивачка зверталася в суд з аналогічним позовом у 2005 році, про що безспірно свідчить відповідний запис у книзі вхідної кореспонденції за цей рік за № 8640 від 22 грудня, копія позовної заяви із реєстраційною відміткою суду, заяви ОСОБА_4 у вказаній справі, де конкретно вказувалося про перебування в проваджен-ні суду її позову про поділ майна ( т. 1, а. с. 34, 224-239 ). Даний факт дово-диться матеріалами справи, ніким із сторін у справі не оспорюється.

Однак, будь-яке рішення з приводу позову ОСОБА_4 судом першої інстан-ції ухвалене не було, дана справа в суді відсутня. Стверджуючи протилежне, апелянтка своїх доводів в цій частині належними і допустимими доказами не довела. В оскаржуваному рішенні від 16 грудня 2014 року суд зазначив, що ОСОБА_7 в межах встановленого законом строку позовної давності зверталася з відповідним позовом до суду про поділ майна подружжя і рішення судом не було ухвалене не з її вини, тому є достатні і законні підстави поновити їй строк звернення до суду за захистом свого права та інтересу.

Задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_2 та скасовуючи рішення апе-ляційного суду від 02 березня 2015 року ( т. 2, а. 41-44 ), колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказала, що суду належить визначитися зі стро-ком, коли позивачка дізналася про порушення свого права та встановити поча-ток перебігу строку позовної давності за заявленими вимогами.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що знаходить обгрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам у справі, висновки суду пер-шої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_4, зокрема, в частині понов-лення процесуального строку на звернення до суду за захистом її прав, майно-вого інтересу.

Крім цього, слід мати на увазі, що на виконання норм чинного Цивільного кодексу України, за дії якого виник спір за вимогами ОСОБА_4, заяв про за-стосування позовної давності у відповідності з частиною 3 статті 267 ЦК Укра-їни сам позивач або його представник суду не подавали.

З доводами апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 пого-дитися не можна, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстан-ції, викладених в рішенні від 16 грудня 2014 року.

Статтею 303 ЦПК України встановлені межі розгляду справи апеляційним судом, який перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстан-ції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої ін-станції.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 Петрови-ча - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізо-ваного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двад-цяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: