АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Кравець В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Пікуль А.А., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 рокупозивач звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач в квартирі не проживає з 2009 року, участі у витратах на її утримання не бере.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року - позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що рішення суду 23.07.2003 року про визнання квартири АДРЕСА_1 власністю позивачки є сумнівним, оскільки після укладення шлюбу 08.06.2003 року квартиру було придбано за спільні кошти та за рахунок отриманого кредиту, у забезпечення якого квартиру передано в іпотеку.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримала просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з наявності законних та достатніх правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки позивачем доведено факт постійної його відсутності у спірній квартирі.

Судом встановлено, що у спірній квартирі є зареєстрованими наступні особи: ОСОБА_2 (власник), ОСОБА_1 (колишній чоловік) та ОСОБА_4 (син), що підтверджується довідкою за Формою №3(а.с.5).

Квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2003 року та копією витягу про державну реєстрацію прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року, позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі та визнано недійсним договір поруки №219891 від 25 липня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, з моменту його вчинення - 25 липня 2008 року.

30.04.2014 року ОСОБА_1 звертався до прокуратури Святошинського району м. Києва із заявою про вчинення злочину, а саме: з приводу підробки судового рішення з метою заволодіння його майном - спірною квартирою.

Заява була розглянута СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві, внесено відомості, які у ній викладені, до ЄРДР за №0005377 від 25.06.2014 року та розпочато досудове розслідування. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст.190 КК України.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Умовами ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що відповідач з 2009 року не проживає у спірній квартирі, що ним також не заперечується.

Крім того, він не є власником квартири і не є членом сім'ї власника квартири, оскільки шлюб між сторонами розірвано, а заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2011 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тобто, у справі відсутні будь-які докази того, що відповідач має право проживати у даній квартирі.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення на ст.ст. 68,71,72 ЖК України колегія суддів вважає помилковим.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на ст.ст. 68,71,72 ЖК України.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст.ст. 68,71,72 Житлового Кодексу України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді