Справа № 636 / 4741 / 15-ц
2 / 636 / 2212 / 2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі - Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання від 17.12.2010 року посвідченого нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу харківської області. У вказаному будинку зареєстровані і проживають він з сім'єю та його мати ОСОБА_5, а також зареєстровані, але не проживають з 1991 року та по теперішній час - відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстровані особи, які фактично в ньому не проживають, ОСОБА_1 не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив суд розглянути справу у його відсутність (а.с. 20).

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяви про слухання справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 22, 27, 28).

Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх заявах не заперечували той факт, що фактично не проживають з 1991 року та по теперішній час в належному позивачу будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 1126 від 05.10.2015 року (а.с. 11) та Актом від 05.10.2015 року складеним депутатом Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області та сусідами (а.с. 10).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстровані відповідачі, які фактично в ньому не проживають, позивач, як власник даного будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку ніколи не приймали. На даний час, позивач, разом із своєю сім'єю утримує будинок в належному стані.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 3 Сімейного Кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

В частині 4 статті 156 Житлового кодексу України зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 визначено, що до членів сім'ї наймача належать чоловік, дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідач ОСОБА_2 є рідним братом позивача, ОСОБА_3 - племінником, а ОСОБА_4 - дружиною ОСОБА_2, отже, вони мають родинні зв'язки, але у відповідності до ст. 156 ЖК України відповідачі не є членами сім'ї позивача.

Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Той факт, що за адресою позивача зареєстровані особи, яка фактично за цією адресою не проживають, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків.

Таким чином, оскільки відповідачі фактично в будинку не проживають більше двадцяти років, не сплачують плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участі в спільному побуті, не є членами сім'ї позивача та у них не немає жодних домовленостей з приводу користування належним позивачу будинком, вони вважаються такими, що втратили право користування будинком.

Для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись: ст. 391 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя -