Справа № 747/130/15-ц Провадження № 22-ц/795/1859/2015 Головуючий у I інстанції -Тіщенко Л. В. Доповідач - Горобець Т. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Бечка Є.М., Хромець Н.С.,

при секретарі -Мартиновій А.В.

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково- стягнуто з ОСОБА_2 борг за договором позики від 13.01.2014 року в сумі 45320 грн., відсотки за договором в сумі 41014 грн. 60 коп., неустойку у формі пені в сумі 2000 грн та судові витрати в сумі 667 грн., а всього 89001 грн 60 коп, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, ОСОБА_2 просить рішення скасувати в частині задоволених вимог про стягнення відсотків у розмірі 41014,60 грн , та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині .

Апелянт вважає рішення суду незаконним, оскільки воно ухвалене без повного та всебічного з"ясування фактичних обставин справи, з порушенням норм процесуально та матеріального права .

Зокрема зазначає, що суд залишив поза увагою його доводи про своєчасне повернення ним позивачу відсотків на протязі усього часу дії договору, але ОСОБА_1 шахрайським шляхом уникав написання йому розписки, посилаючись на їх добрі стосунки. Також, апелянт зазначає, що судом не враховані скрутні сімейні та майнові обставини , що склались у його сім"ї у зв"язку з тяжким захворюванням матері, а також, не враховані його посилання на неправомірну поведінку позивача, яка полягає у постійних погрозах останнього на його адресу. Його заява про протиправність поведінки ОСОБА_1 щодо нього, були предметом перевірки правоохоронних органів - РВ УМВС України, за результатами якої з ОСОБА_1 проведена бесіда та попереджено про відповідальність за неправомірні дії.

Крім того, апелянт посилається на порушення судом положень ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів та безпідставне незастосування ч.3 ст. 551 ЦК України при вирішенні питання щодо розміру стягнення відсотків, та вважає, що суд незаконно не зменшив розмір штрафних санкцій та не відмовив у задоволені вимог про стягнення процентів.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження своїх апеляційних доводів, вказує на невірне тлумачення ОСОБА_2 таких понять як неустойка та відсотки за договором позики і вважає, що ОСОБА_2 не наведено достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування зазначеного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 45320 грн. строком на 6 місяців зі сплатою 5% відсотків за кожен місяць використання коштів. Строк дії договору з 13 січня 2014 року по 13 червня 2014 року( а.с. 23).

Пунктом 2 зазначеного договору зазначено, що позичальник (ОСОБА_2.) зобов'язується сплачувати позикодавцю п»ять відсотків від суми позики за кожний місяць та за порушення строків повернення позики та відсотків сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 1% відсотка за кожен день прострочення платежу.

Також сторонами в договорі зазначено, що при укладені договору вони розуміють його зміст, значення і наслідки, договір вчинено добровільно, без застосування погроз, насилля та без введення в оману.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 у визначений договором термін взяті у борг кошти не повернув, у зв"язку з чим ОСОБА_1 24 березня 2015 року подано позов до суду про стягнення заборгованості у примусовому порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на спростування доводів позивача та на підтвердження письмових заперечень проти позову не надано жодного доказу. Матеріали перевірки РВ УМВС України заяви ОСОБА_2 щодо протиправності поведінки ОСОБА_1 були досліджені судом першої інстанції, проте, з матеріалів не встановлено тих фактів, на які посилається позивач - фактична та своєчасна сплата ним ОСОБА_1 відсотків за договором, а також, шахрайські дії останнього по відношенню до ОСОБА_2, не знайшли підтвердження. Позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу та відсотків за договором, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, в розмірі 86334,6 грн суд визнав обґрунтованими та доведеними наданими позивачем доказами.

Крім того, з врахуванням положень вимог ч.3 ст.549, ч.3 ст. 551 ЦПК України суд прийшов до висновку про можливість зменшення розміру стягнення пені до2000,00 , оскільки розмір штрафних санкцій (неустойки) значно перевищує розмір збитків.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( позики) або таку ж кількість речей того ж виду та якості. Договір є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно приписів ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином; боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_1 кошти в розмірі 45320 грн були надані відповідачу ОСОБА_2, про що відповідач не заперечує та не оспорює суму позики, на момент звернення з позовом борг не повернуто.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач одержував від відповідача відсотки протягом строку дії договору, але не надавав про це йому розписки, не може прийняти як доказ колегія суддів апеляційного суду, оскільки на підтвердження вказаного відповідачем не надано жодного належного доказу .

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази мають бути належними та допустимими, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У судовому засіданні апеляційного суду, судом було роз»яснено відповідачу вимоги п.4 ст.10 ЦПК України, проте відповідачем не було заявлено клопотання про сприяння йому судом у витребуванні, наданні чи дослідженні додаткових доказів.

Висновок районного суду про те, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вся сума боргу 45320,00 грн та відсотки у розмірі 41014 грн є законним та обґрунтованим, оскільки підтверджується наявними у справі доказами та ґрунтується на нормах матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини, а також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі №6-369цс15 від 02 вересня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції у обсязі, необхідному для вирішення спору з"ясував обставини справи, вірно визначив характер спірних правовідносин, правильно визначив закон, який підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: