Справа № 135/435/15-ц Провадження № 22-ц/772/3234/2015Головуючий в суді першої інстанції Волошина Т. В.
Категорія 27Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Чорного В.І., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ПП "Імпрекс" смт. Тростянець Вінницької області до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, за апеляційною скаргою ПП "Імпрекс" на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 29.09.2015 року, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2015 року ПП «Імпрекс» звернулось до суду з даним позовом та просило визнати недійсними договір позики №1 від 03.01.2012 року і додаткову угоду до нього від 02.01.2013 року, які були укладені між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Імпрекс».

Вимоги мотивовані тим, що 03 січня 2012 року між сторонами був укладений договір позики № 1. Від позивача-позичальника цей договір підписував відповідач ОСОБА_2, як директор підприємства ПП «Імпрекс», а від імені позикодавця - той же ОСОБА_2 але вже, як фізична особа.

За умовами п 1.1. Договору позикодавець передає, а позичальник отримує поворотну фінансову допомогу для забезпечення життєдіяльності підприємства без нарахування відсотків за користування позикою. Відповідно до п. 1.2. договору, сума позики вноситься позикодавцем в касу підприємства по мірі виробничої необхідності але не більше 600 000 грн.

У п. 2.1 Договору вказано, що він набирає чинності з моменту внесення готівки в касу підприємства і діє до повного розрахунку позичальника з позикодавцем, а п.2.2 говорить, що останній термін погашення поворотної фінансової допомоги - 31 грудня 2012 року; якщо жодна із сторін не заявила про розірвання договору чи не виконала зобов`язань по погашенню заборгованості, строк Договору відтерміновується до повного погашення позики.

02.01.2013 року між тими ж сторонами за підписом того ж ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору позики №1 від 03.01.2012 року, якою домовилися, що через неповернення позикодавцю суми поворотної фінансової допомоги в терміни, зазначені п.2.2 Договору №1 від 03.01.2012 року та необхідність подальшого надання допомоги, строк дії договору продовжити до 31 грудня 2013 року.

Вперше були внесені кошти у касу Підприємства лише 23 квітня 2013 року у сумі 1829,80 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера.

А всього відповідачем було внесено в касу позивача за період з 23 квітня 2013 року по 09 вересня 2013 року - 167 651,50 грн.

Позивач, вважав, що підписання договору та додаткової угоди до нього супроводжувалося чисельним порушенням цивільного законодавства, зокрема, договір позики № 1 від 03 січня 2012 року та додаткова угода до нього від 02 січня 2013 року не скріплені печаткою підприємства на примірниках договору, а також додаткова угода не могла бути укладена за будь-яких умов з огляду на те, що вона була підписана до того моменту, коли договір позики міг набрати чинності, тобто до внесення першої суми грошових коштів. Окрім того, вказані договір позики № 1 та додаткова угода до нього, були підписані однією і тією ж особою - ОСОБА_2, як позикодавцем (фізичною особою) і одночасно, як директором (представником позичальника), тобто укладені з порушенням нормативної заборони, встановленої ч.3 ст.238 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними відповідно до вимог ст.ст. 203. 215 ЦК України.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від

29.09.2015 року в позові відмовлено через неукладеність договору позики та додаткової угоди до нього.

Позивач ПП «Імпрекс» оскаржило зазначене рішення суду, як незаконне, таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПП «Імпрекс» у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПП «Імпрекс» судові витрати, що були понесені протягом усього судового процесу.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга до задоволення не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні даної справи, судом зазначені вимоги закону виконані у повному обсязі. Суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив надані сторонами докази, правильно застосував необхідні норми матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 03 січня 2012 року між фізичною особою ОСОБА_2 та ПП "Імпрекс" укладався договір позики №1(а.с.6), а 02 січня 2013 року - додаткова угода до нього.

Укладаючи спірний договір та додаткову угоду, відповідач ОСОБА_2 підписав їх від свого імені, як фізичної особи, одночасно підписавши і як директор ПП "Імпрекс", тобто діяв і як фізична особа, і як представник юридичної особи.

Зазначений договір позики № 1 та додаткова угода до нього від 02 січня 2013 року від імені підприємства були підписані ОСОБА_2, як директором ПП "Імпрекс" та скріплені печаткою підприємства (а.с. 6,7).

За умовами п 1.1. Договору позикодавець передає, а позичальник отримує поворотну фінансову допомогу для забезпечення життєдіяльності підприємства без нарахування відсотків за користування позикою. Відповідно до п. 1.2. договору, сума позики вноситься позикодавцем в касу підприємства по мірі виробничої необхідності, але не більше 600 000 грн.

У п. 2.1 Договору вказано, що він набирає чинності з моменту внесення готівки в касу підприємства і діє до повного розрахунку позичальника з позикодавцем, а п.2.2 говорить, що останній термін погашення поворотної фінансової допомоги - 31 грудня 2012 року; якщо жодна із сторін не заявила про розірвання договору чи не виконала зобов`язань по погашенню заборгованості, строк Договору відтерміновується до повного погашення позики.

02.01.2013 року між тими ж сторонами за підписом того ж ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору позики №1 від 03.01.2012 року, якою домовилися, що через неповернення позикодавцю суми поворотної фінансової допомоги в терміни, зазначені п.2.2 Договору №1 від 03.01.2012 року та необхідність подальшого надання допомоги, строк дії договору продовжити до 31 грудня 2013 року.

Вперше були внесені кошти у касу Підприємства лише 23 квітня 2013 року у сумі1829,80 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 65 від 23 квітня 2013 року ( а/с 14). Це визнається сторонами та ніким не спростовується.

Всього відповідачем було внесено в касу позивача за період з 23 квітня 2013 року по 09 вересня 2013 року - 167 651,50 грн. (а/с10-12).

Відповідно до норми ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 640 ЦК України говориться, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. А у ч.2 тієї ж статті сказано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідне також передання майна, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна.

Ст.1046 ЦК України, вказує на те, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Отже, для укладення договору позики необхідне передання майна - грошових коштів.

І у другому абзаці ст.1046 ЦК України вказано, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Як уже було зазначено, пунктом 2.2 Договору №1 визначено, останній термін погашення поворотної фінансової допомоги - 31 грудня 2012 року (а/с 6). Тобто, договір мав діяти з часу передання ПП «Імпрекс» ОСОБА_2 грошових коштів після підписання Договору, а погашення позики мало відбутися до 31 грудня 2012 року.

Проте за період від 03.01.2012 року по 31.12.2012 року ОСОБА_2 грошові кошти відповідно до Договору №1 від 03.01.2012 року ПП «Імпрекс» не надавалися, хоча жодна зі сторін договору не заявляла про його розірвання, відповідно до п.2.2 Договору.

Вперше були внесені кошти у касу Підприємства лише 23 квітня 2013 року у сумі 1829,80 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 65 від 23 квітня 2013 року і це була поворотна фінансова допомога, а не грошові кошти, передані відповідно до договору позики ( а/с 14).

Навіть якщо зазначені кошти вважати позикою, то вони були внесені в касу позивача поза визначеними межами дії договору позики №1 від 03.01.2012 року.

За умови, що в межах дії договору №1 від 03.01.2012 року грошові кошти ОСОБА_2 не були внесені в касу ПП «Імпрекс», немає підстав говорити про невиконання зобов`язань по погашенню заборгованості та про відтермінування строку дії договору до повного погашення позики, як передбачено п.2.2 Договору №1 від 03.01.2012 року.

Виходячи з вказаних обставин та відповідно до норми ст. 1046 ЦК України, Договір позики від 03.01.2012 року не є укладеним, а отже, відсутні підстави для визнання його недійсним, як правильно визначився суд першої інстанції.

Щодо додаткової угоди від 02.01.2013 року, то вона теж укладалася поза межами дії Договору позики №1 від 03.01.2012 року (а/с 7), а отже теж є неукладеною.

Більше того, вона своїм змістом спотворює встановлені обставини за договором позики №1 від 03.01.2012 року, вказуючи, що через неповернення позикодавцю суми поворотної фінансової допомоги в терміни, зазначені п.2.2. Договору №1, строк дії необхідно продовжити.

По-перше, позика не була надана навіть на час підписання даної додаткової угоди, тому не було що повертати позикодавцю.

По-друге, не може укладатися додаткова угода до неіснуючого договору.

У п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», сказано, що не є укладеними право чини, у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, зокрема - не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним, а наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про те, що оскаржувані Договір та додаткова угода до нього, є недійсними з огляду на порушення норми ч.3 ст. 238 ЦК України, не спростовують рішення суду, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПП "Імпрекс" смт. Тростянець Вінницької області - відхилити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 29.09.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього ж моменту може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно В.С. Марчук