Справа № 473/2786/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"10" листопада 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої: судді Ротар М.М. при секретарі: Фінько О.П.

за участю: позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 позивача ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втр4атила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. ст.71,72 ЖК України.

Позивачі посилалися на те, що з 2000 року відповідач, який є сином, померлого чоловіка позивачки ОСОБА_1 забрав належні йому речі та залишив спірну квартиру, яка належить до комунальної власності і в якій зареєстровані сторони.

На протязі 2000-2015 років відповідач жодного разу не з'являвся до квартири, проживає на сьогоднішній день в АДРЕСА_2, де створив нову сім'ю, всі обов'язки, що випливають з права найму житлового приміщення виконують позивачі.

Посилаючись на викладенене позивачі просили позов задовольнити, визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування спірною квартирою.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на тому, що відповідач досить тривалий час не мешкає в квартирі, проживає за іншою адресою, а тому він відповідно до вимог ст..71,72 ЖК України втратив право на користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснюючи це тим, що після смерті батька ОСОБА_6 через неприязнені стосунки з позивачами він був змушений виїхати з квартири, з 2000 року неодноразово намагався потрапити до квартири з метою проживання в ній, однак позивачі перешкоджали цьому, зверталися до міліції, міняли замки.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Згідно до правил ст. ст. 71,72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до абзацу 1 пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням ( ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру на житлове приміщення НОМЕР_1 була надана для проживання ОСОБА_6 та членам його сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Сторони є членами сім'ї наймача квартири ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35), і є зареєстрованими в квартирі, яка відноситься до комунальної власності, з моменту отримання її для проживання в 1990 році (а.с.15).

Після смерті наймача, особовий рахунок на іншого члена сім'ї наймача, не переоформлено та новий договір найму не укладено.

В той же час, із пояснень сторін, слідує, що у 2000 році відповідач ОСОБА_4 на ґрунті неприязних стосунків з позивачами, які проживають в жилому приміщенні, вимушений був залишити спірну квартиру з належними йому речами, та залишився проживати у своєї бабусі в АДРЕСА_2. З цього часу він в спірній квартирі не проживав, ключів від дверних замків не мав, але приходив час від часу до своєї квартири та намагався вселитися.

Відповідно до наявної у справі довідки від 19 червня 2015 року, що була видана головою квартального комітету № 56, відповідач ОСОБА_4 не проживає в зазначеній квартирі з 2000 року без зазначення причин (а.с.16).

Сам факт не проживання в квартирі з 2000 року відповідач визнав, але зазначив, що між ним та позивачами, виник конфлікт на ґрунті неприязних стосунків, внаслідок чого він вимушений був залишити спірну квартиру. До наступного часу відповідач не має можливості проживати за місцем реєстрації, у зв'язку з наявністю між ним та позивачами неприязних стосунків, відсутністю у нього ключів, зайняття членами сім'ї усіх кімнат спірної квартири та здійснення йому перешкод у проживанні.

Проти відсутності у відповідача ключів, позивачі у судових засіданнях заперечень не висловлювали, але пояснювали такий факт звинуваченнями на адресу відповідача та у небажанні впускати його у квартиру.

Вказані обставини також були підтверджені показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також письмовими доказами - повідомленням (а.с.38), актом від 12.03.2015 року (а.с.39), актом від 09.10.2014 року (а.с.40), а також особистими заявами відповідача ОСОБА_6, що були адресовані на адресу міського голови (а.с.41) та директора КП "Єдність" (а.с.42).

Таким чином, суд вважає, що відповідач надав суду безспірні докази того, що позивачі перешкоджали йому в проживанні в квартирі, між ними склалися неприязні стосунки, а також те, що відповідач не втрачав зв'язку зі спірною квартирою та намагався користуватися нею.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач був відсутній в квартирі понад 6 місяців з поважних причин, що є підставою для продовження пропущеного строку на право користування жилим приміщенням за правилами, передбаченими статтею 71 ЖК України.

Намагання позивачів довести ту обставину, що відповідач виїхав на інше місце проживання, де створив нову сім'ю є хибним оскільки вибуття ОСОБА_4 було пов'язано з наявністю конфлікту між особами, які мешкають у спірній квартирі, а проживання його у АДРЕСА_2 є наслідком неможливості спільного проживання, яке носить тимчасовий характер. До того ж суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстав, передбаченої ст. 71 або ст.107 ЖК України. Обираючи спосіб захисту, позивач послався на ст.71 ЖК України, змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Також те, що позивачі несуть витрати на утримання спірного житла не є підставою для задоволення позову та не позбавляє їх права звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення понесених ними витрат.

Що стосується довідки, яка була видана 19 червня 2015 року головою квартального комітету№ 56 та яка на думку позивачів підтверджує факт не проживання відповідача у спірній квартирі, то суд не може вважати її допустимим доказом, оскільки відповідно до Закону України "Про органи самоорганізації населення" № 2625-ІІІ від 11.07.2001 року до повноважень квартальних комітетів не входить надання такого виду довідок, а крім того в судовому засіданні взагалі не були надані докази правомірності створення такого органу самоорганізації населення, а саме реєстрація виконавчим комітетом міської ради.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що не проживання відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі стало можливим з поважних причин. Тому не має підстав, передбачених ст..ст.71, 72 ЖК для визнання відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя М.М. Ротар