Справа №522/276/15-ц
Провадження №2/522/3810/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національної академії звязку ім.О.С.Попова за участю третьої особи ОСОБА_3 про поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національної академії звязку ім.О.С.Попова про визнання недійсними наказів про прийняття на роботу та контракту, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 національної академії звязку ім.О.С.Попова (далі по тексту ОНАЗ, ОСОБА_4, відповідач) за участю третьої особи ОСОБА_3 про поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 08.08.2010 року працювала на посаді викладача кафедри фізичного виховання ОНАЗ за основним місцем роботи, з 30.06.2011 року на посаді доцента кафедри і з 01.09.2013 року за сумісництвом на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання ОНАЗ. Позивачка зазначила, що 30.04.2014 року її звільнили з роботи за прогул без поважних причин з 26.10.2013 року за п.4 ст.40 КЗпП України, проте рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2014 року вона була поновлена на роботі й судовим рішенням було визначено негайне виконання його виконання. 29.12.2014 року у присутності державного виконавця її, позивачку, було поновлено на роботі й в той же день ознайомлено з новим наказом про звільнення за п.8 ст.36 КЗпП України у звязку із закінченням 30.06.2014 року строку дії контракту, яке вона, позивачка, вважає незаконним.

У судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов, 17.06.2015 року звернулася до суду із заявою про зміну підстав позову, й в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила: що на її утриманні перебуває малолітня дитина, що в силі ст.184 КЗпП України обмежує звільнення одиноких матерів без наступного працевлаштування; що вона не підписувала жодного документу про погодження на строкові умови роботи, про переведення на посаду доцента та про прийняття на 0,5 ставки за сумісництвом; конкурс на посаду доцента кафедри фізичного виховання перед її працевлаштуванням в листопаді 2012 року не проводився; її персонально не попереджали про наступне вивільнення працівника не пізніше ніж за два місяці, як це передбачено ст..49 КЗпП України; в день звільнення з нею не був проведений розрахунок відповідно до ст.116 КЗпП України. Крім того, позивачка стверджує, що ректор ОНАЗ ОСОБА_3 звільнив її керуючись виключно особистим мотивам всупереч інтересам навчального закладу, так як рівень її кваліфікації є достатнім для участі і перемоги у конкурсі, як на посаду доцента так і на посаду завідувача кафедрою фізичного виховання.

Позивачка просить суд поновити її на посаді доцента кафедри ОНАЗ за основним місцем роботи і на 0,5 ставки на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання ОНАЗ за сумісництвом; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 29951,05 гривень, моральну шкоду у сумі 10 000,00 гривень та судові витрати.

24.06.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 національної академії звязку ім.О.С.Попова про визнання недійсними наказів про прийняття на роботу та контракту, який ухвалою суду від 17.07.2015 року був обєднаний в одне провадження з її позовом про поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивачка просить суд визнати контракт між нею та ОНАЗ на посаду викладача таким, що втратив чинність з 16.11.2012 року у звязку з її переведенням з посади старшого викладача кафедри фізичного виховання ОНАЗ на посаду доцента кафедри фізичного виховання ОНАЗ; визнати недійсним в частині встановлення строкових умов праці ОСОБА_1 наказ за підписом ректора ОСОБА_4 ОСОБА_3 №01-06-221 від 30.08.2013 року; визнати недійсним наказ №01-06-290 від 15.11.2012 року за підписом ректора ОСОБА_4 ОСОБА_3 в частині встановлення умов роботи за контрактом ОСОБА_1 та вважати її, позивачку, переведеною на посаду доцента кафедри фізичного виховання ОНАЗ до обрання за контрактом.

Позовні вимоги щодо визнання недійсними наказів про прийняття на роботу та контракту позивачка мотивує тим, що строкові умови її роботи є недійсними, так як контракт нею, позивачкою, укладався на посаді старшого викладача після обрання на цю посаду за конкурсом, а зміни умов контракту щодо переведення її на посаду доцента письмово не оформлялися, що суперечить п.6.1. контракту. Згідно ж п.п.11,13 ст.55 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що науково-педагогічні працівники займають посади на умовах проходження конкурсу та лише у разі виробничої необхідності можуть до кінця поточного року займати вакантну посаду до обрання за конкурсом. А тому, на думку позивачки, відповідач не мав права враховувати її контракт на інші посаді, а повинен був перевести на посаду доцента з формулюванням «до обрання по конкурсу». З таких умов укладений контракт має вважатися таким, що втратив чинність.

Позивачка стверджує, що з виданим відповідачем наказом №01-06-290 від 15.11.2012 року про переведення її з посади старшого викладача на посаду доцента до закінчення строку контракту на посаді старшого викладача вона не була ознайомлена, а тому цей наказ є недійсним в частині умов праці за контрактом строком до 30.06.2014 року. Крім того, заява про прийняття на посаду старшого викладача за сумісництвом від 30.08.2013 року написана на стандартному бланку для сумісників, факт підкреслення фрази «на обумовлений термін» не є підтвердженням її, позивачки, згоди на працю на умовах строкового трудового договору, а саме до 01.07.2014 року. Тому наказ №01-06-221 від 30.08.2013 року у частині визначення строкових умов роботи є недійсним.

Крім того, позивачка стверджує, що про строкові умови роботи вона дізналася під час розгляду її позову до ОНАЗ про поновлення на роботі внаслідок незаконного звільнення за прогул вже в апеляційному суді, коли представник відповідача обґрунтовував свої доводи умовами контракту й суд апеляційної інстанції змінив дату та причину її звільнення на підставі саме копій витягів з цих наказів, що були приєднання до матеріалів справи без її, позивачки, на те згоди та огляду їх оригіналів. Подана нею касаційна скарга на рішення апеляційного суду Одеської області ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.06.2015 року була залишена без задоволення, що змусило її звернутися до суду з позовом про визнання недійсними наказів про прийняття на роботу та контракту.

Представники відповідача ОСОБА_2 національної академії звязку ім.О.С.Попова та третьої особи ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, просили суд відмовити у задоволенні її позовів у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 року (справа №522/8785/14-ц) було скасовано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2014 року, яким ОСОБА_1 була поновлена на роботі, й прийнято нове рішення, яким вирішено вважати ОСОБА_1 звільненою з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України - у звязку із закінченням строку дії контракту: з 30.06.2014 року з посади доцента кафедри фізичного виховання за основним місцем роботи; з 01.07.2014 року - з посади 0,5 ставки посади старшого викладача кафедри фізичного виховання. За таких підстав представник відповідача вважає, що у позивачки відсутні правові підстави вимагати поновлення на роботі на посаді доцента кафедри ОНАЗ за основним місцем роботи і на 0,5 ставки на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання ОНАЗ за сумісництвом, так як наказ про її звільнення від 29.12.2014 року за п.8 ст.36 КЗпП України у звязку із закінченням 30.06.2014 року строку дії контракту був виданий з причин негайного виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2014 року, яке в подальшому було скасовано. При цьому зазначив, що рішення апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 року має преюдиціальне значення для розгляду даного спору про поновлення на роботі.

Також представник відповідача стверджує, що доводи позивачки стосовно її необізнаності строкових умов трудового договору є надуманими, так як протягом усього строку її роботи в ОСОБА_4 та накази про її працевлаштування визнавалися нею та виконувалися, ніколи не оскаржувалися; при цьому строк позовної давності, що згідно ст.233 КЗпП України становить три місяці, позивачкою пропущений, а тому відповідач просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності, про що надав суду відповідну заяву.

Крім того, представник відповідача зазначив, що оскаржувані позивачкою накази та контракт були предметом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОНАЗ (справа №522/8785/14-ц), за результатами якого було прийнято рішення апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 року, яким встановлено факт, що ОСОБА_1 працювала на посаді доцента згідно контракту та наказу від 15.11.2012 року №01-06-290 із зазначенням строк його закінчення 30.06.2014 року та за сумісництвом на 0,5 ставки старшого викладача за строковим трудовим договором згідно наказу від 30.08.2013 року №01-06-221 до 01.07.2014 року, строк дії яких закінчився 30.06.3014 року та 01.07.2014 року відповідно.

Суд, вивчивши матеріли справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання ОСОБА_2 національної академії звязку ім. О.С.Попова на підставі наказу №01-06-126 від 02.08.2010 року.

30.06.2011 року наказом № 01-06-157було затверджено обрання ОСОБА_1В на посаду старшого викладача кафедри фізвиховання та продовжено термін роботи на посаді старшого викладача кафедри фізвиховання за контрактом з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року із залишенням усіх встановлених надбавок.

При цьому 30.06.2011 року між ОСОБА_1В та Академією було укладено ОСОБА_4 на виконання обовязків старшого викладача (далі по тексту ОСОБА_4) строком дії з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року.

15.11.2012 року наказом № 01-06-290 ОСОБА_1В старший викладач кафедри фізичного виховання за контрактом від 30.06.2011 року на термін з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року була переведена на посаду доцента цієї ж кафедри на повну ставку з окладом за 14 м.р., враховуючи вищезазначений контракт від 30.06.2011 року на термін на посаді доцента з 16.11.2012 року до 30.06.2014 року із залишенням сумісництва.

30.08.2013 року наказом № 01-06-221 ОСОБА_1, доцента за основним місцем роботи кафедри фізвиховання за контрактом старшого викладача від 30.06.2011 року, к.п.н. була прийнято старшим викладачем за сумісництвом на 0,5 ставки цієї ж кафедри на період з 01.09.2013 по 01.07.2014 року за 15 м.р. рахунок спеціальних коштів.

30.04.2014 року ОСОБА_1 звільнили з роботи за прогул з 26.10.2013 року по 01.11.2014 року без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що стало предметом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОНАЗ про поновлення на роботі (справа №522/8785/14-ц), за результатами якого рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2014 року позов ОСОБА_1В був частково задоволений, зокрема позивачка була поновлена на роботі на посаді доцента кафедри фізичного виховання ОНАЗ ім.О.С. Попова за основним місцем роботи і на 0,5 ставки на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання ОНАЗ ім. О.С. Попова - за сумісництвом з 30.04.2014 року.

На виконання цього судового рішення відповідачем було прийнято наказ №01-06-316 від 29.12.2014 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді доцента кафедри фізичного виховання за основним місцем роботи і на 0,5 ставки на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання за сумісництвом з 30.04.2014 року.

Крім того, 29.12.2014 року відповідачем було прийнято наказ №01-06-317, яким ОСОБА_1 доцента кафедри фізичного виховання за основаним місцем роботи звільнено з 29.12.2014 року з посади доцента кафедри фізичного виховання у звязку із закінченням 30.06.2014 року строку дії контракту, п.8 ст.36 КЗпП України, та яким ОСОБА_1 старшого викладача на 0,5 ставки кафедри фізичного виховання за сумісництвом звільнено з 29.12.2014 року з посади старшого викладача на 0,5 ставки кафедри фізичного виховання за сумісництвом у звязку із закінченням 01.07.2014 року трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України.

Втім рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 року, яке є чинним, було скасовано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2014 року, яким позивачка була поновлена на роботі за наказом №01-06-316 від 29.12.2014 року, й прийнято нове рішення, яким вирішено вважати ОСОБА_1 звільненою з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України - у звязку із закінченням строку дії контракту: з 30.06.2014 року з посади доцента кафедри фізичного виховання за основним місцем роботи; з 01.07.2014 року - з посади 0,5 ставки посади старшого викладача кафедри фізичного виховання.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням рішення апеляційного суду Одеської області від 18.03.2015 року, яке для даної справи має преюдиціальне значення, суд вважає, що наказ №01-06-317 від 29.12.2014 року, яким ОСОБА_1 була звільнена, та який є предметом розгляду позовних вимог щодо поновлення на роботі, був прийнятий ОСОБА_2 національною академією звязку ім.О.С.Попова поза межами дії трудових відносин між позивачкою та відповідачем, а відтак позовні вимоги щодо поновлення її на посаді доцента кафедри ОНАЗ за основним місцем роботи і на 0,5 ставки на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання ОНАЗ за сумісництвом є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позову позивача у частині стягнення на її користь заробітної плати за вимушений прогул та моральної шкоди, оскільки такі позовні вимоги є похідними від первісних позовних вимог щодо поновлення на роботі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів про прийняття на роботу та контракту суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадах, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ч.3 ст. 54 Закону України «Про освіту» (чинного на момент укладення трудового договору) передбачено укладення контракту з науково-педагогічними працівниками, контракт належить до строкових трудових договорів.

Як вже зазначалося вище 30.06.2011 року наказом № 01-06-157 було затверджено обрання ОСОБА_1В на посаду старшого викладача кафедри фізвиховання та продовжено термін роботи на посаді старшого викладача кафедри фізвиховання за контрактом з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року із залишенням усіх встановлених надбавок.

Крім того, між ОСОБА_1В та ОНАЗ ім.О.С.Попова було укладено ОСОБА_4 на виконання обовязків старшого викладача від 30.06.2011 року строком дії з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року.

В подальшому, 15.11.2012 року наказом № 01-06-290 ОСОБА_1В старший викладач кафедри фізичного виховання за контрактом від 30.06.2011 року на термін з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року була переведена на посаду доцента цієї ж кафедри на повну ставку з окладом за 14 м.р., враховуючи вищезазначений контракт від 30.06.2011 року на термін на посаді доцента з 16.11.2012 року до 30.06.2014 року із залишенням сумісництва.

Суд вважає, що цим наказом було змінено умови трудового договору - ОСОБА_4 з ОСОБА_1, що передбачені наказом № 01-06-157 від 30.06.2011 року лише в частині переходу позивачки на посаду доцента тієї ж кафедри, в решті умови ОСОБА_4 залишено в силі.

Суд критично оцінює доводи позивачки, що ОСОБА_4 між нею та Академією на посаду викладача втратив чинність з 16.11.2012 року у звязку з її переведенням на посаду доцента кафедри фізичного виховання, так як за умовами п.6.2 ОСОБА_4 цей контракт припиняється: після закінчення строку дії контракту; за угодою сторін; з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії контракту у випадках передбачених законодавством (ст..40,41 КЗпП України та цим контрактом; з інших підстав, передбачених законодавством.

Втім позивачкою не надано суду доказів, що ОСОБА_4 припинявся за вищенаведеними умовами, або, що вона зверталася до відповідача про його дострокове розірвання, як це передбачено п.6.3 та п.6.4 ОСОБА_4. При цьому переведення ОСОБА_1В на посаду доцента було здійснено одночасно із залишенням сумісництва (наказ № 01-06-290 від 15.11.2012 року) на посаді викладача кафедри фізичного виховання, що спростовує доводи позивачки про припинення ОСОБА_4 на виконання обовязків старшого викладача.

Крім того, суд враховує заяву ОСОБА_1 від 15.11.2012 року про переведення її на посаду доцента кафедри фізичного виховання на повну ставку з 16.11.2012 року без визначення цієї посади як «постійної» та подальші її заяви від 29.08.2012 року і від 29.08.2013 року, в яких вона визначала цю посаду, як таку, що «обумовлена терміном».

Вирішуючи доведеність позовних вимог щодо недійсності наказу №01-06-290 від 15.11.2012 року в частині умов праці за контрактом строком до 30.06.2014 року та наказу №01-06-221 від 30.08.2013 року в частині визначення строкових умов роботи суд виходить з того, що позивачка не надала суду належних доказів про їх незаконність з посиланням на норми матеріального закону.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням наказу № 01-06-290 від 15.11.2012 року суд вважає, що ОСОБА_1 працювала за основним місцем роботи на посаді доцента кафедри фізичного виховання за ОСОБА_4 від 30.06.2011 року терміном дії з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року та старшим викладачем за сумісництвом на 0,5 ставки цієї ж кафедри на період з 01.09.2013 по 01.07.2014 року згідно наказу № 01-06-221 від 30.08.2013 року.

За таких підстав, оцінивши всі зібрані за справою докази у сукупності, суд дійшов висновку, щопозовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 36, КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національної академії звязку ім.О.С.Попова за участю третьої особи ОСОБА_3 про поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 національної академії звязку ім.О.С.Попова про визнання недійсними наказів про прийняття на роботу та контракту - відмовити

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя 06.10.2015