У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», треті особи: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Публічне акціонерне товариство «ОТП Факторинг Україна», про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) недійсними та поновлення порушеного права власності на нерухоме майно; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Московський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою, зняття з реєстрації, виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 12 березня 2014 року вона дізналася про те, що на підставі договору про надання послуг з організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 2113236, укладеного 11 грудня 2013 року між Приватним підприємством «Нива-В.Ш.» в особі Філії 21 (далі - Філія 21 ПП «Нива-В.Ш.) та Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Московський ВДВС Харківського МУЮ) 03 лютого 2014 року відбулися прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1.

Позивачка вважала незаконними дії з реалізації її квартири та такими, що проведені з порушенням норм чинного законодавства, так як вона не знала про день та час вчинення торгів, її не було повідомлено про їх призначення.

Просила визнати недійсними протокол № 2113236, затверджений директором Філії 21 ПП «Нива-В.Ш.» 03 лютого 2014 року, та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником ВДВС Харківського МУЮ 07 лютого 2014 року, якими зафіксовані результати прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1; поновити право власності ОСОБА_6 на зазначену квартиру, що належала їй на підставі свідоцтва про право власності.

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яку він придбав на прилюдних торгах з реалізації предмета іпотеки. Після належного оформлення всіх документів позивач з'ясував, що у квартирі, яка є його власністю, зареєстровані та проживають такі особи: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Просив усунути перешкоди у користуванні квартирою, зняти відповідачів з реєстраційного обліку та виселити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2014 року у позові ОСОБА_6 відмовлено. Позов ОСОБА_7 задоволено. Усунуто ОСОБА_7 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Знято ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з усіма особами, що проживають разом з ними, з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 лютого

2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2014 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 1997 року № 1448, як на таке, що підлягає застосування до спірних правовідносин, та висновок про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задовольнити, у позові ОСОБА_7 відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Судами встановлено, що 19 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОПТ Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_10 укладений кредитний договір.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, що належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова 16 квітня 2007 року (а. с. 8, 9, т. 1).

07 липня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») укладений договір про відступлення права вимоги за вказаним договором іпотеки.

18 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6 За рахунок коштів, отриманих від реалізації цього нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 62 599,44 доларів США; заборгованість з відсотків за користування кредитом у розмірі 6 885,44 доларів США, витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису, у розмірі 1 700 грн. Стягнення нараховано за період з 25 березня 2008 року по 07 липня 2010 року і у гривневому еквіваленті визначено у загальному розмірі 557 092 грн 64 коп. (а. с. 54, т. 1).

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Порядок виселення із займаного житлового приміщення передбачений у ст. 109 ЖК Української РСР.

За змістом ч. 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15.

Задовольняючи позов ОСОБА_7 про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, суди не врахували, що в іпотеку передано житлове приміщення, придбане не за рахунок кредитних коштів, отриманих за кредитним договором від 19 березня 2008 року.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно зі звітом про незалежну оцінку від 24 жовтня 2013 року вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 визначена у 370 400 грн.

11 грудня 2013 року між Московським ВДВС Харківського МУЮ і Філією 21 ПП «Нива-В.Ш.» укладений договір № 2113236/103 про надання послуг з організації і проведення публічних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), за яким на прилюдні торги була передана вказана квартира за стартовою ціною 370 400 грн (59, 60, т. 1).

18 грудня 2013 року організатором прилюдних торгів - філією 21 ПП «Нива-В.Ш.» на адресу Московського ВДВС Харківського МУЮ, ОСОБА_6 та стягувача направлено повідомлення про призначення прилюдних торгів на 09 січня 2014 року о 09 год. та 18 грудня 2013 року розміщено оголошення № 533293 на спеціальному веб-сайті «Система реалізації конфіскованого та арештованого майна» ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», та у двох друкованих засобах масової інформації: в газеті «Харківський кур'єр» (№ 98 (188) і «Прем'єр»-бізнес» (№ 296 (5294) (а. с. 61−67, т. 1).

10 січня 2014 року організатором прилюдних торгів позивачу, стягувачу та Московському ВДВС Харківського МУЮ надіслано повідомлення про те, що прилюдні торги 09 січня 2014 року не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців та відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» запропоновано провести переоцінку майна згідно з наданим на адресу філії 21 ПП «Нива-В.Ш.» відповідним актом (а. с. 68−70, т. 1).

14 січня 2014 року державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ здійснено уцінку майна на 25 % від початкової вартості і визначена його ціна після уцінки у розмірі 277 800 грн, про що складений відповідний акт (а. с. 71, т. 1).

18 січня 2014 року організатором прилюдних торгів надіслані повідомлення позивачу, стягувачу та Московському ВДВС Харківського МУЮ про призначення повторних прилюдних торгів на 03 лютого 2014 року о 09 год. зі стартовою ціною 277 800 грн, 17 січня 2014 року розміщені повідомлення на спеціальному веб-сайті «Система реалізації конфіскованого та арештованого майна» ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України, за № 535133 та у двох друкованих засобах масової інформації: у газеті «Харківський кур'єр» (№ 6 (2679) і «Прем'єр-бізнес» (№ 12 (5316) (72−79, т. 1).

03 лютого 2014 року на адресу Московського ВДВС Харківського МУЮ, стягувача і ОСОБА_6 організатором торгів надіслано протокол проведених прилюдних торгів від 03 лютого 2014 року, а Московському ВДВС Харківського МУЮ також протокол присутності на прилюдних торгах, копію паспортних даних переможця прилюдних торгів та відомості про розподіл грошових коштів від реалізації нерухомого майна, належного ОСОБА_6 (а. с. 80−83, т. 1).

07 лютого 2014 року державним виконавцем складений акт про реалізацію предмета іпотеки, 11 лютого 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. видано свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на квартиру по вул. Дружби народів, 246 у м. Харкові і в той же день відомості про право власності на цю квартиру внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 3−6, т. 2).

Відповідно до п. 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення) (у редакції, чинній на час проведення торгів) спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведенні торгів положень п. 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені.

Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Такий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-143цс14.

Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не встановили, чи дотримані вимоги п. 3.11 Тимчасового положення щодо повідомлення боржника про час, місце проведення прилюдних торгів, чи є зворотнє поштове повідомлення із зазначенням причини не вручення (вручення) його позивачу.

Судами не дотримано вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичних обставин, неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, тому судові рішення належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова
Ю.Г. Іваненко
Т.О. Писана
О.М. Ситнік