Справа № 494/1394/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року м.Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача - Коваля В.В. (по довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та судові витрати, -

ВСТАНОВИВ

07.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, заподіяну протиправною бездіяльністю Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 02.07.2015 року та 09.07.2015 року зверталася із заявами до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо неправомірних дій працівників Березівського районного суду Одеської області, працівників прокуратури Березівського району Одеської області, працівників Березівського РВ ГУМВС України в Березівському районі. Просила внести в ЄРДР відомості про скоєння кримінальних правопорушень, почати досудове слідство. Однак, всупереч вимогам статті 214 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями від 02.07.2015 року (станом на день подання заяв), її заяви від 02.07 та 09.07.2015 рр. внесені не були в ЄРДР. У зв'язку з чим, ОСОБА_1 вимушена була звернутися до слідчого судді зі скаргою на неправомірну бездіяльність працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за статтею 303 КПК України. 17.09.2015 року ухвалою слідчого судді Іванівського районного суду Одеської області була задоволена скарга ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність СВ Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області та зобов'язано внести відомості за її заявами від 02.07.215 року та 09.07.2015 року. В Ухвалі слідчий суддя встановив неправомірну бездіяльність РВ, чим встановив та поновив її порушене право. Рішення суду набрало законної сили, а тому у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 50000 грн., оскільки вона вимушена втрачати свій час для звернення до суду, вона втратила свій загальний ритм життя та порушено її Конституційні права. Також позивач просила стягнути судові витрати у разі розгляду її справи в іншому суді.

Ухвалою суду від 08.10.2015 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні 05.11.2015 року позивач повністю підтримала позовні вимоги, викладені у позовній заяві та просила стягнути з Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області моральну шкоду в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень. Також, пояснила, що стягнення транспортних витрат пов'язані у разі розгляду позову в іншому суді.

Представник Березівського РВ УМВС України в Одеській області у судовому засіданні 05.11.2015 року заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав їх необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у запереченнях (а.с.16-21).

Представник управління Державної казначейської служби України в Березівському районі Одеської області у судове засідання 05.11.2015 року не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з цим, через канцелярію суду 20.10.2015 року надійшла заява від заступника начальника УДКСУ у Березівському районі Одеської області ОСОБА_3, в якій зазначив, що представник казначейської служби не буде присутній у судовому засіданні по причині великого навантаження по здачі звітності та заздалегідь погодився із прийнятим рішенням суду (а.с.38). Однак, довіреності на ім'я ОСОБА_3 до вказаної заяви не додано, а тому на адресу управління ДКСУ в Березівському районі направлено повістку про виклик до суду на 02.11.2015 року, яку отримано особисто ОСОБА_3, про що свідчить розписка (а.с.44). Таким чином, розгляд справи відбувався за відсутності представника УДКС в Березівському районі та за наявності заяви від 20.10.2015 року поданої через канцелярію суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, врахувавши думку управління Державної казначейської служби України в Березівському районі Одеської області, викладену в заяві від 20.10.2015 року, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.07.2015 року та 09.07.2015 року звернулась із заявами до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо неправомірних дій працівників Березівського районного суду Одеської області, працівників прокуратури Березівського району Одеської області, працівників Березівського РВ ГУМВС України в Березівському районі та просила внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Однак вказані відомості до ЄРДР внесені не були, що не заперечувалось учасниками цивільного провадження.

Відповідно до статті 55 Конституції України (1996 року) передбачено: «Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб…». Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України зі змінами та доповненнями від 16.07.2015 року (далі - КПК України). Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно пункту 1 частини першої статті 303 КПК України: «На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення…».

Таким чином, оскарження відмови слідчого, прокурора у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передбачена нормами КПК України.

Судом також встановлено, що у зв'язку з тим, що її заяви не були внесені до ЄРДР, ОСОБА_1 звернулась до Березівського районного суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК України на неправомірну бездіяльність Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, в якій просила зобов'язати внести відомості до ЄРДР за її заявами та розпочати досудове розслідування. Ухвалою слідчого судді Іванівського районного суду Одеської області від 17.09.2015 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області задоволено та зобов'язано начальника слідчого відділу Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області розглянути питання щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 від 02 липня 2015 року та 09 липня 2015 року. Також, в ухвалі зазначено: «…Таку бездіяльність слідчого слід вважати не правомірною…» (а.с.4).

З огляду на те, що ухвалою слідчого судді від 17.09.2015 року визнано бездіяльність слідчого неправомірною, ухвала набрала законної сили, позивач звернулась до суду для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями від 16.07.2015 року (далі -ЦПК України) встановлено: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

Відповідно до частини шостої статті 1176 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями від 03.09.2015 року (далі ЦК - України): «Шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок інших підстав, ніж передбачені частинами 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах».

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, згідно ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Крім того, відповідно до ст.25 Закону України «Про міліцію», при порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина, обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на міліцію.

Таким чином, при встановленні неправомірних дій, бездіяльності працівників Березівського РВ УМВС України в Одеській області суд вирішує питання про відповідальність цього органу перед позивачем за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України : «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом»

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи.

Відтак, обов'язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду та між протиправними діями (бездіяльністю) і шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Всупереч цьому, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між встановленою бездіяльністю Березівського РВ та наслідками, а саме: завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з порушенням її прав, крім цього, не обґрунтовано розмір відшкодування, яке нею визначено для стягнення з відповідачів.

Вказана позиція також відображена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 року по справі №6-45285св14 під головуванням Дьоміної О.О.

Разом з цим, статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що дізнавшись за телефоном у Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, що її заяви від 02.07.2015 року та 09.07.2015 року не були внесені до ЄРДР, вона на наступний день, тобто 10.07.2015 року подала скаргу на неправомірну бездіяльність Березівського РВ щодо невнесення відомостей до ЄРДР та слідчим суддею від 17.09.2015 року прийнята ухвала якою зобов'язано внести відомості до ЄРДР. Таким чином, судом прийнято відповідне рішення, тобто скаржником реалізовані свої права в передбачений законом спосіб, а тому не зрозуміло яких моральних страждань позивач зазнала, оскільки вона фактично одразу ж звернулась до суду для відновлення свого порушеного права у рамках кримінального провадження, передбаченого КПК України.

Само по собі посилання на ухвалу слідчого судді, якою визнано неправомірною бездіяльність Березівського РВ не може служити безспірною підставою для притягнення Березівського РВ до відповідальності та відшкодування моральної шкоди.

Більш того, як свідчить аналіз рішень Європейського суду з прав людини, досить часто суд, визнаючи сам факт порушення прав і свобод людини, тим не менше відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, вважаючи, що сам факт визнання порушення є достатньою справедливою сатисфакцією (рішення від 25 жовтня 1993 року у справі «Гольм проти Швеції»).

Щодо вимоги про стягнення транспортних витрат, то позивач зазначила, що вона участі у судовому засіданні в Іванівському районному суді не приймала та підтверджується самою ухвалою слідчого судді. Крім того вказала, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони заявлені у разі розгляду справи в іншому суді.

Таким чином, аналізуючи наведені позивачем доводи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Разом з цим, щодо визначення відповідачем Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області, суд вважає зазначити, що відповідно до частини другої статті 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно пункту 8 статті 7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, територіальні органи Державної казначейської служби України (Управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області) не мають повноважень на відшкодування моральної чи матеріальної шкоди з державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області, управління Державної казначейської служби України у Березівському районі Одеської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та судові витрати- залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10.11.2015 року.

Суддя І.А. Римар