Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Леванчука А.О.
4 листопада 2015 року м. Київ
щодо вирішення цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року,
За наслідками розгляду вищезазначеної справи, колегією суддів постановлено ухвалу, якою відхилено касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року і ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року.
Колегія погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», виходячи із висновку судово-почеркознавчої експертизи від 6 травня 2015 року № 1062/1063/15-32, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 на наданому експерту оригіналі договору виконаний не нею, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 Тобто, відповідач не підписувала договір та не отримувала від банку картку з лімітом коштів, відповідно, ОСОБА_2 не приймала на себе будь-яких зобов'язань за даним договором, а тому вона не повинна сплачувати банку будь-які грошові суми за даним договором, що відповідає вимогам ст. ст. 526 <nau://ukr/435-15|st526>, 527 <nau://ukr/435-15|st527>, 530 <nau://ukr/435-15|st530>, 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054>.
З такими висновком судів не погоджуюсь з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог щодо наявності між ним та відповідачем договірних зобов'язань, посилався на заяву, яка підписана між сторонами 16 серпня 2008 року. Згідно умов цієї заяви та Умов та Правил надання банківських послуг банк надає позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 4 тис. грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку відсотки за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом. Дана заява підписана з однієї сторони представником ПАТ «КБ «Приватбанк» та з іншої сторони містить реквізит підпису відповідача ОСОБА_2

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 6 травня 2015 року № 1062/1063/15-32 підпис від імені ОСОБА_2 розміщений у рядку «Подпись» під друкованим текстом «Я ознакомился и согласен с Условиями предоставления банковских услуг, Правилами пользования платежной картой и Тарифами банка. Я выражаю свое согласие, что настоящее Заявление вместе с Условиями предоставления банковских услуг, Правилами пользования платежной картой и Тарифами составляет между мной и Банком договор о предоставлении банковских услуг. Я подтверждаю, что вся предоставленная мной информация верна. Обязуюсь обо всех изменениях сообщать в Банк не позднее 15 дней с момента их возникновения.» у договорі про надання банківських послуг від 16 серпня 2006 року, укладеному від імені ОСОБА_2 та закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів та виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 (а. с. 98-105).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У той же час, відповідно до чч. 2,3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суди, обґрунтовуючи свою позицію щодо відмови у позові, в основу ухвалених рішень зіслалися лише на висновок судово-почеркознавчої експертизи від 6 травня 2015 року № 1062/1063/15-32. У порушення вищезазначених норм закону не надали йому належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі для встановлення факту укладення чи неукладення кредитного договору між сторонами, зокрема, щодо його підписання відповідачем.

Разом із цим позивач посилався на те, що протягом дії кредитного договору мало місце погашення кредиту 24 листопада 2006 року у сумі 1 012 грн., однак суди не перевірили, хто саме здійснив погашення цієї заборгованості та у який спосіб (шляхом внесення готівки у касу, чи безготівкового перерахування).

Крім цього, суди не звернули увагу на те, що для укладення кредитного договору відповідач надав паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, ці документи подавалися в оригіналах, разом із тим, відповідач не довів, що вказані документи ним були втрачені та пред'являлися банку іншою особою. У заяві позичальника від 16 серпня 2006 року зазначена конфіденційна інформація, яка не могла бути відома третім особам та була повідомлена банку саме відповідачем.

Виходячи із зазначеного висновок судів про відмову у позові у зв'язку з непідписанням відповідачем кредитного договору є передчасним.

Враховуючи викладене, вважав, що оскаржувані у справі судові рішення ухвалені на основі не повно з'ясованих обставин у справі, а тому підлягали скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддя А.О. Леванчук