Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Волинської області від 02 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Акціонерно-Комерційний банк «Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и в:

У грудні ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ПАТ АКБ «Львів», ТзОВ «Ізолфа Україна», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 29 січня 1994 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3

13 вересня 2010 року між ПАТ АКБ «Львів», ТзОВ «Ізолфа Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно із умовами якого останній поручився перед ПАТ АКБ «Львів» відповідати за зобов'язаннями ТзОВ «Ізолфа Україна» в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов'язань за кредитним договором № 41 від 13 вересня 2010 року, а кредитор надав боржнику кредит у розмірі 450 000 Євро, який він зобов'язувався повністю повернути не пізніше 12 вересня 2011 року, сплатити проценти, штрафні санкції (штраф, пеню), дотримуватися графіку часткового погашення кредиту за строками і термінами та виконати інші обов'язки, визначені умовами кредитного договору та додатковими угодами до нього, якщо такі є чи будуть укладені у майбутньому.

Крім того, 13 вересня 2010 року між ПАТ АКБ «Львів» та ТзОВ «Ізолфа Україна» було укладено кредитний договір № 42, згідно із яким банк надав кредит в розмірі 950 000 Євро, який боржник зобов'язувався повністю повернути до 11 вересня 2015 року, сплатити проценти, штрафні санкції (штраф, пеню), дотримуватися графіку часткового погашення кредиту за строками і термінами та виконати інші обов'язки, визначені умовами кредитного договору та додатковими угодами до нього, якщо такі є чи будуть укладені у майбутньому.

Позивач зазначала, що вона, як дружина поручителя ОСОБА_3, не заперечувала щодо укладення згаданого договору поруки, що підтверджено відповідним записом в договорі.

У грудні 2012 року їй стало відомо, що до даного договору поруки було укладено додатки № 1 від 24 червня 2011 року та № 2 від 12 квітня 2012 року, які суттєво збільшують обсяг відповідальності за договором поруки.

Крім того, ОСОБА_2 вказувала, що в даних додатках містяться записи згідно із яких, вона не заперечувала проти їх укладення.

Проте вона, як дружина поручителя, не надавала згоди на укладення ОСОБА_3 вищевказаних додатків, а підписи на даних документах вчинені не нею.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просила визнати недійсними додаток № 1 від 24 червня 2011 року до договору поруки від 13 вересня 2010 року, додаток № 2 від 12 квітня 2012 року до договору поруки від 13 вересня 2010 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсними додаток № 1 від 24 червня 2011 року та додаток № 2 від 12 квітня 2012 року до договору поруки від 13 вересня 2010 року, укладеного між ПАТ АБ «Львів», ТОВ «Ізолфа-Україна» та ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 02 грудня 2014 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Крім того, у скарзі заявник просить про поновлення строку касаційного оскарження, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до вимог ст. 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Так як зі змісту заявленного клопотання та матеріалів касаційної скарги вбачається, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення апеляційного суду.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого не вбачається.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Волинської області від 02 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Акціонерно-Комерційний банк «Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» про визнання правочинів недійсними.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Акціонерно-Комерційний банк «Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа Україна» про визнання правочинів недійсними.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Журавель