У Х В А Л А

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дем'яносова М. В., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про нарахування та виплату заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі - ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут»), у якому зазначала, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012 року, скасовано наказ Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 31 січня 2011 року № 5 «Про роботу Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» на умовах неповного робочого тижня», на підставі якого їй встановили неповний робочий тиждень 0,2 ставки (одним робочим днем - понеділок). Внаслідок незаконності зміни відповідачем істотних умов праці мав місце вимушений прогул та наслідком цього стало нарахування їй заробітної плати із розрахунку 0,2 ставки.

Посилаючись на вказані обставини, просила відновити їй незаконно змінені істотні умови праці, зокрема, нарахування заробітної плати в період з 05 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року за час дії наказу від 31 січня 2011 року № 5; провести нарахування та виплатити різницю в окладі за весь час вимушеного прогулу за період з 05 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, а також зобов'язати відповідача сплатити з цієї суми обов'язкові податки та збори згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2015 року, позов задоволено.

Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» відновити ОСОБА_3 істотні умови праці, зокрема, нарахування заробітної плати в період з 05 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року за час дії наказу від 31 січня 2011 року № 5.

Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» провести нарахування та виплатити різницю в окладі за весь час вимушеного прогулу за період з 05 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року.

Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» сплатити обов'язкові податки та збори згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки судовим рішенням було встановлено незаконність наказу Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 31 січня 2011 року № 5, на підставі якого позивача було переведено на неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки та зменшено заробітну плату відповідно до відпрацьованого часу, то в силу вимог ст. 235 КЗпП України істотні умови праці позивача підлягають відновленню з часу їх неправомірної зміни із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з Львівським відділенням ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут», працюючи на посаді старшого наукового співробітника відділу регіональної геології з виплатою 0,6 ставки.

Згідно з наказом Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 31 січня 2011 року № 5 «Про роботу Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» на умовах неповного робочого дня» ОСОБА_3 та іншим працівникам починаючи з 05 квітня 2011 року і до покращення фінансового стану відділення було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області» від 16 січня 2012 року, за позовом ОСОБА_4 до Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут», наказ відділення від 31 січня 2011 року № 5 скасовано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що у 2012 році ОСОБА_3 вже зверталася до суду з позовом до ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» про проведення перерахунку заробітної плати на умовах неповного робочого тижня з виплатою 0,6 ставки заробітної плати за період з 05 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року. Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалась на скасування наказу від 31 січня 2011 року № 5, на підставі якого їй було встановлено неповний робочий день з виплатою 0,2 ставки. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 серпня 2012 року у справі № 2/1312/1385/12 в задоволенні вказаних вимог ОСОБА_3 було відмовлено. Вказане рішення ніким не оскаржено (а. с. 24-26).

Крім того, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2012 року у справі № 2/1312/2348/12 в задоволенні позову ОСОБА_3 до Українського державного геологорозвідувального інституту та Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дії незаконного наказу від 31 січня 2011 року № 5 відмовлено.

У той же час, вирішуючи спір по суті, суди, не визначившись із характером спірних правовідносин, підставою і предметом позову, на порушення приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України фактично вдалися до переоцінки тих доказів та фактів, яким у справі № 2/1312/1385/12 було надано оцінку.

Крім того, статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (ч. 1); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (ч. 3); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (ч. 4).

Частиною 2 цієї статті визначено порядок виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи у випадку незаконного переведення на іншу роботу.

Проте, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку на підставі ст. 235 КЗпП України, суди не врахували, що положення вказаної статті передбачають виплату середнього заробітку працівника, перелік яких передбачено зазначеною нормою права та є вичерпним і не передбачає виплати різниці в окладі в умовах неповного робочого часу при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

З огляду на таке суди, не з'ясувавши характеру спірних правовідносин, належної правової оцінки виконання позивачем трудових обов'язків в умовах неповного робочого тижня не надали, не перевірили, чи можна кваліфікувати встановлені обставини як вимушений прогул, а не простій.

Будь-які висновки з цього приводу у судових рішеннях відсутні.

Крім того, ухвалюючи рішення про відновлення позивачу істотних умов праці, суди не врахували, що ОСОБА_3 02 липня 2012 року звільнено у зв'язку зі скороченням штату, а відновлення істотних умов праці можливе лише працюючому працівнику.

Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому постановлена у справі ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

М. В. Дем'яносов

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко