У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання : Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що відеозапис круглого столу, який відбувся 22 лютого 2015 року в приміщенні газети «7 днів», є неповний та змонтований з трьох частин, які не дають змогу ознайомитись із звинуваченнями, які звучали зі сторони відповідача та встановити обставини справи. Відеозаписом стверджується факт, що позивачу особисто був переданий диск з компрометуючими матеріалами, що підтверджується мовностилістичними конструкціями послідуючих наступних запитань її адресу.

Вважає, що заява подана ОСОБА_3 до Рівненського МВ УМВС України не може вважатися належним доказом по справі, оскільки не свідчить про вчинення нею крадіжки печатки «Правого сектору», що підтверджується також листом т.в.о. начальника Рівненського УМВС України в Рівненській області факту про відсутність повідомлень про крадіжку чи втрату печатки в період з 01 листопада 2014 року по 22 лютого 2015 року.

Судом не враховано, що обвинувачення відповідача відносно сина ОСОБА_1 шодо уникнення призиву від армії дискредитують її персону як громадського активіста та порушують її право на особисте життя.

Вказує, що зроблені відповідачем звинувачення про фактичні дані відносно позивача не підпадають під визначення передбачені в Декларації про свободу політичних дебатів у ЗМІ, оскільки деформують громадську свідомість та вірне усвідомлення фактів відносно ОСОБА_1

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповцідача ОСОБА_4 вказує, що рішення суду законне та обгрунтоване, просить залишити його без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено факт поширення відповідачем негативної, неправдивої інформації, що порочить її честь та гідність під час засідання круглого столу 22 лютого 2015 року в приміщенні газети «7 Днів». При цьому також правильно врахував, що позивач є публічною особою, погодившись нею стати повинен зважати і на критичні висловлення.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги проте, що висловлювання відповідача є звинувачення, що має негативний характер не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права і спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 297 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на у відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, і вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному (житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції 22 лютого 2015 року на засіданні круглого столу в приміщенні газети «7 Днів» під час виступу громадського діяча ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 звернулась до виступаючої із словами наступного змісту: «Ми багато казали про те, що про продажних людей у владі і про продажних людей серед нас. Наприклад громада Рокитного дуже наполегливо шукає диск, на якому був записаний компромат на ОСОБА_5, тобто цей диск був переданий особисто вам, де пан ОСОБА_5 особисто на кландайку приймає участь у митті бурштину, і саме громада Рокитного звернулася до мене, як до члена люстраційного, саме попросити у вас де ж ви діли цей компромат, тому що саме ОСОБА_5 призначений на посаду райдержадміністрації м. Рокитно. Це перше питання.

Друге питання. Про яку чесність і відкритість ми можемо говорити, коли знаєте саме болюче не удар ножа в спину від ворога, а удар в спину від свого, хто серед нас. Навіть той приклад пропажі печатки ГО «Правий сектор», яку ви взяли покористуватися і яка потім зникла, і до речі, яка була поставлена на звернення про зняття Кубрака, яку самооборона, лист який приносила в Координаційну раду, де ми всі ставили підписи і печатки. Тому п. Олена давайте не прикриваючись красивими словами, не ганьбіть нас, тих хто приймав участь у революції.

І ще третє питання. Де ваш син, чому він уникає призову до армії»

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформації та ідеї без втручання органів влади і незалежно від кордонів... "

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що не є предметом судового захисту висловлювання відповідача під час виступу публічної особи та задані їй запитання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані та такі що мають стверджувальний характер .

Тобто, інформація, яку просить спростувати позивач, за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб'єктивну думку відповідача та спростуванню не підлягає.

У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище висловлювання відповідача мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Вбачається, що відповідач навів особисті думки, сформулював запитання та використав своє конституційне право на отримання інформації, свободу думки і слова.

Також суд першої інстанції правильно встановив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості, при цьому, суд враховував положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_6 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_7 Європи про право на недоторканість приватного життя.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнала, що вона є громадським діячем і веде активну громадську роботу в громадській організації.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини" Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Тому, при ухваленні рішення, суд першої інстанції врахував практику Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду від 15 березня 2011 року у справі "Отехі Мондрагон проти Іспанії" відзначено, що коментарі заявника проти короля Іспанії були зроблені у контексті політичної дискусії, яка має громадський інтерес. Висловлювання були зроблені під час прес-конференції, а відтак заявник не міг переформулювати, перефразувати свої слова чи взяти їх назад до того моменту, як вони були поширені.

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі "Бодрожич та Вуіїн проти Сербії" вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї "інформації" чи "ідей", які "приємно" отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи "роблять себе відкритими" для "публічної перевірки" тоді, коли виступають на "арену публічних дебатів".

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги проте, що відеозапис круглого столу, який відбувся 22 лютого 2015 року, не є належним та допустимим доказом, оскільки змонтований з трьох частин, а тому з наданих уривків відеозапису не можна встановити дійсні обставини справи, оскільки будь-яких доказів проте, що відеозапис спотворений чи не відповідає дійсним обставинам, а відтак є неналежним доказом позивач суду не надала і судом їх не здобуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315ЦПК України, колегія суддів, у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: