У Х В А Л А

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Головне управління Державної міграційної служба України у Львівській області, Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому з урахуванням уточнень просила дозволити тимчасовий виїзд ОСОБА_7, 2006 року народження, та ОСОБА_8, 2010 року народження, без згоди батька ОСОБА_4 у супроводі та без супроводу її як матері за межі України в період з 01 січня по 31 грудня 2015 року (в період канікул) в країни Євросоюзу (Польща, Португалія); супроводжувати дітей уповноважити бабу ОСОБА_5; дозволити ОСОБА_5 без згоди їхнього батька ОСОБА_4 виготовити дитячі проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України та допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення проїзних документів дитини на тимчасовий виїзд за кордон.

Посилалася на те, що на даний час вона проживає та працює в Португалії, проте відповідач не надає згоди на виїзд дітей за межі України на період їхніх канікул.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди батька ОСОБА_4, у супроводі матері ОСОБА_3 та без супроводу матері ОСОБА_3 у супроводі баби ОСОБА_5 за межі України в період з 01 січня по 31 грудня 2015 року у період канікул в країни Євросоюзу (Польща, Португалія).

Надано дозвіл ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_4 виготовити дитячі проїзні документи для тимчасового виїзду за межі України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 безпідставно ухиляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за кордон до матері ОСОБА_3 для їх відпочинку на період канікул, чим порушує інтереси малолітніх дітей.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що надання судом дозволу на майбутнє на багаторазові короткочасні виїзди дітей за кордон без згоди батька, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, суперечить положенням чинного законодавства та може призвести до фактичного позбавлення батька дітей можливості брати участь у їх вихованні та можливості спілкуватися з ними.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Із червня 2014 року ОСОБА_3 проживає в Португалії.

Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з листом Шевченківської районної адміністрації у м. Львові від 11 грудня 2014 року № 36-3048 Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації у м. Львові не вбачає підстав щодо відмови у тимчасовій поїздці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за кордон до матері під час шкільних канікул (а. с. 64).

Частиною 1 статті 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), яка була 27 лютого 1991 року ратифікована Верховною Радою України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції).

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України виходив із того, що судом не зазначено конкретного терміну вивезення дітей за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дітей без згоди батька, а надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на багаторазові короткочасні виїзди дітей за кордон без згоди батька суперечить положенням чинного законодавства та може призвести до фактичного позбавлення батька можливості брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду не впливають.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко