У Х В А Л А

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Місто Банк» до ОСОБА_3 про визнання договору банківського вкладу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Місто Банк» (далі - ПАТ «Місто Банк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що 24 січня 2005 року між КБ ТОВ «Місто Банк» і ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 06/01-05-К на суму 330 тис. грн та додаткова угода до нього від 10 жовтня 2005 року № 17/к-68-USD, якою сума вкладу збільшена до 420 тис. грн, як з'ясувалося пізніше, внаслідок шахрайських дій колишнього директора Краматорського відділення Донецької філії КБ ТОВ «Місто Банк» ОСОБА_6 Однак кошти за цими договорами в касу банка не надходили, ощадна книжка чи інший документ, на підтвердження укладення договору відповідно до вимог ст. 1059 ЦК України не видавалися, що свідчить про недодержання форми договору банківського вкладу.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати зазначений договір банківського вкладу (депозиту) та додаткову угоду до нього недійсними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсними договір банківського вкладу (депозиту) № 06/01-05-К, укладений 24 січня 2005 року між КБ ТОВ «Місто Банк» та ОСОБА_3, та додаткову угоду до нього від 10 жовтня 2005 року № 17/к-68-USD.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати, позов залишити без розгляду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що кошти за оспорюваним договором банківського вкладу та додатковою угодою до нього до каси банку не надходили, ощадна книжка чи інший документ, на підтвердження укладення договору відповідно до вимог ст. 1059 ЦК України, не видавалися, а тому оспорюваний договір банківського вкладу (депозиту) та додаткова угода до нього згідно зі ст. ст. 203, 1058, 1059 ЦК України є недійсними.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 24 січня 2005 року ОСОБА_3 уклав з КБ ТОВ «МістоБанк», правонаступником якого є ПАТ «Місто Банк», договір банківського вкладу (депозиту) № 06/01-05-к, згідно з умовами якого відповідач через керуючого Краматорським відділенням Донецької філії КБ ТОВ «Місто Банк» ОСОБА_6 передав банку 330 тис. грн під 18,4 % річних.

10 жовтня 2005 року до вказаного договору було підписано додаткову угоду № 17/к-68-USD, якою сума вкладу збільшена до 420 тис. грн.

Вироком Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19 січня 2009 року колишнього директора Краматорського відділення Донецької філії КБ ТОВ «Місто Банк» ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що оспорюваний договір банківського вкладу було укладено із відповідачем внаслідок шахрайських дій колишнього директора Краматорського відділення Донецької філії КБ ТОВ «Місто Банк» ОСОБА_6, що підтверджується вироком у кримінальній справі. У бухгалтерському обліку банку вказаний договір не відображений, грошові кошти в касу банку не надходили, відповідач заяву на переказ готівки не підписував та у зв'язку із чим йому не видавалась ощадна книжки чи будь-який інший документ на підтвердження укладення договору відповідно до вимог ст. 1059 ЦК України, що свідчить про недійсність вказаного правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Разом із тим згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), п. 8 гл. 2 розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089 (далі - Інструкція), яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу - 24 січня 2005 року, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про визнання договору банківського вкладу та додаткової угоди до нього недійсними, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, не звернули уваги на те, що відсутність банківського рахунку, зазначеного в договорі банківського вкладу, необлікування на ньому грошових коштів, залучених від відповідача на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, може свідчити про недобросовісне виконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Доведеність вини колишнього директора Краматорського відділення Донецької філії КБ ТОВ «Місто Банк» ОСОБА_6 у привласненні шахрайськими діями коштів, внесених відповідачем за вказаним договором, не може свідчити про недійсність оспорюваного договору банківського вкладу із підстав, з яких було пред'явлено позов.

Разом із тим договір банківського вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема, ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Крім того, суди не звернули уваги на те, що спір між ОСОБА_3 і ПАТ «Місто Банк» про стягнення з останнього суми банківського вкладу був предметом розгляду в судових інстанціях. За наслідками розгляду такого спору 19 грудня 2013 року апеляційним судом Донецької області у справі № 22-ц/775/11507/13 ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ПАТ «Місто Банк» про стягнення суми банківського вкладу, процентів за депозитом, 3 % річних та інфляційних втрат.

Проте у судових рішеннях відсутні будь-які висновки щодо вказаного судового рішення.

З огляду на зазначене висновки судів про наявність підстав для визнання оспорюваного договору банківського вкладу та додаткової угоди до нього недійсними є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. 10 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук