Справа № 161/3615/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т.М.
Провадження № 22-ц/773/1189/15 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 товариства (далі ВТ) «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 товариства «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ВТ «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позивач покликався на те, що ВТ «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» поставило ОСОБА_2 згідно з інвойсами від 27 лютого 2008 року № 08-DЕХ/006, від 25 березня 2008 року № 08-DЕХ/013, від 15 травня 2008 року № 08-DЕХ/025, від 26 червня 2008 року № 08-DЕХ/033 та від 23 липня 2008 року № 08-DЕХ/041 на загальну суму 11 349,17 дол. США. Однак відповідач не оплатив вартості поставленого товару та відмовляється добровільно погасити борг, що виник.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача 11349,17 дол. США за поставлений товар згідно з інвойсами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ВТ «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» 68649 грн. 52 коп. заборгованості та 532 грн. 01 коп. сплаченого судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому судом касаційної інстанції зазначено, що апеляційний суд належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не встановив фактичних обставин справи, дійшовши передчасного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, а також з врахуванням вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, висловлених в ухвалі від 17 червня 2015 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року (з змінами від 05 липня 1978 року), до якої Україна приєдналась із застереженнями відповідно до Закону № 57-У від 01 серпня 2006 року (далі - Конвенція), вказана Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Статтею 4 Конвенції визначено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що вантажна накладна містить такі дані: дата і місце складання вантажної накладної; ім'я та адреса відправника; ім'я та адреса перевізника; місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; ім'я та адреса одержувача; прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; платежі, пов'язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: заява про те, що перевантаження забороняється; платежі, які відправник зобов'язується сплатити; сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; перелік документів, переданих перевізнику. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Рахунок-фактура (invoice) це документ, який в обов'язковому порядку супроводжує товари, які переміщуються через митний кордон України. Рахунок-фактура повинен містити інформацію щодо відправника та отримувача (найменування, адреси та банківські реквізити), дані про товари (найменування, вартість за одиницю, кількість, загальну вартість платежу), умови поставки товару. Зазначений документ використовується для здійснення взаєморозрахунків сторін контрагентів угоди.

Звертаючись до суду з позовом та на підтвердження заявлених вимог та наявності невиконаних договірних зобовязань позивачем надано 5 інвойсів. Інвойс № 08-DEX/006 від 27.02.2008 року (а. с. 26-27) за умовами якого позивач продав ОСОБА_2 пігментів на 11430 польських злотих. При цьому у даному інвойсі зазначено, що покупець здійснює передоплату 50% вартості фактури, наступні 50% вартості під час найближчого замовлення. Інвойс № 08 DEX/0013 від 25.03.2008 року (а. с. 29-30) за умовами якого позивач продав ОСОБА_2 пігменту на 74995 доларів США з попередньою передоплатою 50% вартості фактури, наступні під час найближчого замовлення. Інвойс № 08 DEX/0025 від 15.05.2008 року (а. с. 32- 34) за умовами якого ВП «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» продало відповідачу пігменту на загальну суму 6312,38 доларів США з попередньою передоплатою 50% вартості фактури, наступні під час найближчого замовлення. Інвойс № 08- DEX/0041 від 23.07.2008 року (а. с. 35-36) за умовами якого ВП «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» продало відповідачу пігменту на загальну суму 2183,04 доларів США за умови повної передоплати вартості фактури. Інвойс № 08- DEX/0033 від 26.06.2008 року (а. с. 37-38) за умовами якого ВП «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» продало відповідачу пігменту на загальну суму 5275,84 доларів США за умови повної передоплати вартості фактури. У всіх вищезгаданих інвойсах зазначено про необхідність повної сплати рахунку-фактури.

Також позивачем надано товарно-транспортні накладні CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, CMR від 15 травня 2008 року, CMR від 29 липня 2008 року (а. с. 74-79) за змістом яких ВТ «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» поставило ОСОБА_2 товар, а саме будівельний пігмент.

У вказаних CMR у графі 1 відправником зазначено ВТ «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци», а одержувачем вказано ОСОБА_2

Згідно з товарно-транспортними накладними відправником ВТ «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» для одержувача ОСОБА_2 відвантажено товар згідно з фактурою 08-DEX/0013 (CMR № 123/2008) від 25 березня 2008 року на суму 7 495, 95 дол. США, фактурою 08-DEX/0025 (CMR) від 15 травня 2008 року на суму 6 312,38 дол. США, фактурою 08-DEX/0041 (CMR) від 23 липня 2008 року на суму 2 183,04 дол. США, фактурою 08- DEX /0033 від 26 червня 2008 року на суму 5 275,84 дол. США.

Згідно з CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, CMR від 15 травня 2008 року, CMR від 29 липня 2008 року вказано умови поставки ЕХW, що відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2000 (що діяли на час поставки товару) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобовязання з поставки тоді, коли він надав товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому названому місці. Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митну очистку товару для експорту. Продавець зобовязаний надати покупцю товар, комерційний рахунок-фактуру або еквівалентне електронне повідомлення, а покупець зобовязаний оплатити передбачену ціну товару.

Переміщення товарів через митний кордон України здійснюється у пунктах пропуску через державний кордон України, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку (ч. 1 ст. 195 Митного кодексу України).

Частиною 1 статті 335 Митного кодексу України встановлено перелік документів та відомостей, які декларант, уповноважена ним особа або перевізник надає митному органу в паперовій або електронній формі, під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митий кордон України. Міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) входить в цей перелік документів та відомостей необхідних для проведення митного контролю.

Відповідно до ч. 5 ст. 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Як вбачається з інформації щодо митного оформлення товарів здійсненого ОСОБА_2 у 2008 році, що надана Державною фіскальною службою України на запит Апеляційного суду Волинської області (а. с. 243, 245) через митний кордон України відповідачем було здійснено лише переміщення товарів за двома інвойсами, а саме: № 08 DEX/0013 від 25.03 2008 року та № 08 DEX/0041 від 23.07 2008 року.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_2 товару та переміщення його через митний кордон України по інвойсах від 27.02.2008 року, від 15.05.2008 року, від 26.06.2008 року.

Вважаючи беззаперечним доказом наявності не виконаних договірних зобовязань з покликанням на товарно-транспортні накладні СМR від 25.03.2008 року, від 15.05.2008 року та від 29.07.2008 року представник не зміг пояснити відсутності на даних документах в графі 24 відміток про одержання товару ОСОБА_2

В силу ст. 53 Конвенції покупець зобовязаний сплатити вартість товару і прийняти поставку товару згідно вимогам договору та цієї Конвенції.

Разом з тим, слід зауважити, що ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції не заперечуючи наявності договірних зобовязань між ним та позивачем, щодо купівлі-продажу та поставки будівельного пігменту вказував, що ним у повному обсязі здійснено оплату отриманого товару. При цьому ОСОБА_2 покликався на зміст самих інвойсів, які фактично є єдиним доказом договірних зобовязань, відповідно до яких він зобовязаний був здійснювати 50% передоплату, з подальшою оплатою наступних 50% вартості товару під час найближчого замовлення.

Такі пояснення відповідача, представником позивача не спростовані. Так, заперечуючи пояснення ОСОБА_2 щодо виконання ним вказівок інвойсів про передоплату отриманого товар, ОСОБА_1 лише вказував на довірливі стосунки між сторонами і як наслідок нехтування певними положеннями договорів.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, достовірно знаючи про не повну оплату ОСОБА_2 вартості отриманого у 2008 році товару ВТ «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» звернулося до суду з даним позовом лише по спливу значного проміжку часу, лише у 2013 році.

Надана позивачем виписка з банківського рахунку (а. с. 158-160), яка на думку ВТ «Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци» свідчить про неповну оплату ОСОБА_2 постановленого товару, не може вважатись допустимим доказом оскільки зафіксована у ній інформація є вибірковою та не відображає всіх фінансовий операцій між сторонами за період їх спільної діяльності, що позбавляє суд можливості перевірити усі суми грошових надходжень відповідача на рахунок позивача.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

В порушення вищенаведених норм закону позивачем не надано належних, допустимих, беззаперечних доказів, які б переконливо свідчили про невиконання ОСОБА_2 зобовязань по оплаті постановленого ВТ "Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци" товару про що обґрунтовано в своєму рішенні зазначив суд першої інстанції.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного, при відсутності належних доказів які б свідчили про підставність заявлених вимог, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 товариства "Підприємство ІНХЕМ ОСОБА_4 і Вспульніци" відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: