Справа № 569/9745/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечко С.П.,

при секретарі Терешкович Ю.М.,

з участю представника заявника ОСОБА_1,

заінтересовані особи: державний виконавець відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне скаргу ОСОБА_3, заінтересована особа: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до,суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2, просить визнати поважною причину пропуску строку для подачі скарги на дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на йог овідчуження від 22.05.2015 року та складання розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.05.2015 року та поновити строк для подачі скарги, визнати дії державного виконавця Левчука Ю.С., які виявилися у винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2015 року неправомірними та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2015 року, визнати дії державного виконавця Левчука Ю.С., які виявилися у складанні розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.05.2015 року неправомірними та визнати недійсним розрахунок заборгованості по аліментам станом на 31.05.2015 року.

В обґрунтування вимог скарги вказує, що 19.06.2015 року ОСОБА_3 у відділі ДВС Рокитнівського районного управління юстиції при ознайомлені з виконавчим провадженням щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 було отримано копії наступних документів: постанову про закінчення виконавчого провадження від 08.06.2015 року; розрахунок заборгованості по аліментам станом на 31.05.2015 року; постанова про арешт майна боржника від 22.05.2015 року, які ОСОБА_3 державний виконавець не надіслав. Вважає, що розрахунок заборгованості по сплаті аліментів проведений невірно, оскільки рішенням Рокитнівського районного суду від 09.12.2004 року визначено розмір аліментів 1/3 частки заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян. ОСОБА_3 не працював протягом часу, коли стягнення не проводилось, а перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Також вказує, що постанова про арешт майна боржника від 22.05.2015 року не містить всіх реквізитів відповідно до п. 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, також в ній невірно вказана адреса ОСОБА_3 Зазначає, що арешт накладено на все майно боржника і не зазначено в межах якої суми боргу накладено арешт, що суперечить ч. 3 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні заінтересована особа державний виконавець відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 вимоги скарги не визнав. Пояснив, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів ним було визначено, керуючись вимогами статті 195 СК України, статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також п. 7.13.1 «Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Судом встановлено, що рішенням Рокитнівського районного суду від 09.12.2004 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів; стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 23 листопада 2004 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вищевказаного рішення видано виконавчий лист, який був предявлений до відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції для виконання.

22 травня 2015 року при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, а також здійснено розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_3 за період з 01.09.2013 р. по 31.05.2015 року, що є предметом скарги заявника.

Як вбачається з довідки відділу державної виконавчої служби Рокитнівського районного управління юстиції № 3310 від 06.07.2015 року, ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів 19.06.2015 року.

До суду зі скаргою на дії державного виконавця Багатко С.А. звернувся до суду 30 червня 2015, таким чином десятиденний строк звернення до суду передбачений ч. 1 ст. 385 ЦПК України ним не пропущено, доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 отримав постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження раніше, державним виконавцем не подано.

Таким чином ОСОБА_3 строк звернення до суду пропустив з поважних причин, тому його слід поновити.

Щодо вимоги заявника про визнання дій державного виконавця, які виявились у складанні розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.05.2015 року неправомірними та визнання недійсним даного розрахунку суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 9 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів у порядку, встановленому СК України, визначається державним виконавцем, який складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику; за заявою заінтересованої особи спір щодо розміру цієї заборгованості вирішується судом.

Стаття 195 СК України, яка встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), у частині четвертій, зміст якої узгоджується зі змістом Інструкції про порядок вчинення виконавчих дій та Закону України "Про виконавче провадження"; повноваження з обчислення розміру заборгованості за аліментами надає державному виконавцю і тільки у разі спору - суду.

За ч. 3 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 зроблено розрахунок межах компетенції, з докладним обґрунтуванням розміру та періоду стягнення з вересня 2013 року по травень 31.05.2015 року відповідно до п. 7.13.1 «Інструкції з організації примусвого виконання рішень» - якщо боржник не працював на час протягом якого стягнення не проводилось, заборгованість визначається виходячи з середньомісячної заробітної плати даної місцевості, при цьому врахувавши довідку від ПАТ «Рівнеобленерго», згідно якої ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 14.08.2013 року.

Окрім того, розрахунок заборгованості по сплаті аліментів вже досліджувався Рівненським міським судом та Апеляційним судом Рівненської області при розгляду цивільної справи ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, сумнівів щодо належності і допустимості вищевказаного розрахунку у судів не було.

Також не підлягає до задоволення вимога скарги про визнання дій державного виконавця, які виявились у винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2015 року неправомірними та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 22Пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону про виконавче провадження, заявникові роз'яснюється право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність до закону. Зазначене питання вирішується судом на підставі статті 369 ЦПК, а якщо відсутні відповідні відомості в судовому рішенні - то відповідно до вимог статті 220 ЦПК.

Таким чином, доводи представника заявника про те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2015 року за своїм змістом не відповідає встановленим п. 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень не може бути підставою для її скасування.

Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2015 року, арешт накладено на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 лише в межах суми боргу, тому є хибними доводи представника заявника про те, що у вищевказаній постанові в порушення положень ч. 3 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» не зазначено в межах якої суми боргу в грошовому еквіваленті накладається арешт та діє заборона на відчуження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції провів розрахунок зі сплати аліментів ОСОБА_3 та виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 22.05.2015 року відповідно до закону та у межах своїх повноважень з метою примусового виконання рішення суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 209, 383-387 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційний суд Рівненської області через місцевий суд шляхом подачі протягом пяти днів з моменту проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Харечко С.П.