У х в а л а

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Дзигівська сільська рада Ямпільського району Вінницької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_3; не чинити перешкод у користуванні під'їздом, який є територією загального користування жителів громади с. Дзигівка, до належного йому житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача провести демонтаж сітки шляхом її розбирання і знесення із заїзду до земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, а також провести демонтаж кам'яного і металевого забору, шляхом їх розбирання ї знесення та приведення в той стан, до якого вони були раніше, а саме - розширенням ширини дороги у відповідності до технічної документації Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області; стягнути на його користь судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він проживає АДРЕСА_1. Рішенням 13 сесії 3 скликання Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 29 вересня 2000 року йому була передана земельна ділянка орієнтовною площею 0,24 га по АДРЕСА_3, по сусідству з його домогосподарством, для ведення особистого підсобного господарства. Вказував, що відповідач, який проживає АДРЕСА_2, без будь-яких дозволів сільської ради та без погодження з ним, встановив огорожу на проїжджій частині під'їзду до його земельної ділянки по АДРЕСА_3. Зазначав, що в результаті дій відповідача він не має змоги заїзду і навіть заходу до належної йому земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1. На його неодноразові звернення до виконкому Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Рішенням від 13 листопада 2007 року відповідача було зобов'язано відновити заїзд до спірної земельної ділянки в місячний термін. Проте відповідач продовжує чинити йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_3 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 паркану із металевої сітки із заїзду до вищевказаної земельної ділянки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже не оскаржуються висновки суду про відмову у задоволенні позову в частині усунення перешкод у користуванні під'їздом (який є територією загального користування) до земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу кам'яного і металевого паркану, а тому судове рішення в цій частині й не переглядається в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем належними доказами не доведені позовні вимоги про порушення його прав відповідачем щодо користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 Також позивачем не надано доказів про те, що він є власником або користувачем земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3, а тому не має право заявляти про порушення своїх прав або інтересів щодо зазначеної земельної ділянки.

Проте погодитися з такими висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судом установлено, що 22 листопада 1991 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 0,23 га по АДРЕСА_3.

Погосподарський номер, який був присвоєний домогосподарству по АДРЕСА_3 був закритий згідно заяви про дозвіл на знесення та акту обстеження у 2002 році, що підтверджується довідкою від 11 вересня 2014 року, виданою виконкомом Дзигівської сільської ради.

ОСОБА_1 є власником 27/100 житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 15 лютого 1989 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 січня 2010 року.

Рішенням 13 сесії 3 скликання Дзигівської сільської ради від 29 вересня 2000 року «Про передачу земельних ділянок в приватну власність для ведення особистого підсобного господарства» було передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства із земель резерву сільської ради площею 0,54 га, та зобов'язано останнього замовити виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю.

Рішенням виконавчого комітету Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 13 листопада 2007 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 про відновлення заїзду до його земельної ділянки» зобов'язано ОСОБА_2 відновити заїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 в місячний термін, у разі не відновлення заїзду зі сторони ОСОБА_2 рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду.

Із довідки від 24 травня 2013 року, виданої виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, убачається, що сільська рада не надавала ОСОБА_2 письмового або усного дозволу на встановлення обмежень у вигляді огорожі на землі загального користування по АДРЕСА_1

Як убачається з відповіді на адвокатський запит від 25 квітня 2013 року, виданої виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка орієнтовною площею 0,24 га, доступ до даної земельної ділянки здійснюється по присадибній ділянці, яка розміщена біля будинку по АДРЕСА_1, на даний час доступ до земельної ділянки по АДРЕСА_3 неможливий у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 встановив огорожу на проїжджій частині під'їзду до земельної ділянки по АДРЕСА_3, іншого заїзду до земельної ділянки немає та немає можливості його зробити.

З акту обстеження від 22 вересня 2014 року убачається, що ширина дороги біля будинку ОСОБА_1 становить 6,3 м, другий замір становить 5,2 м, третій - 6,4 м, біля воріт і металевої сітки ОСОБА_2

Відповідно до ст. 3 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843034/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 103 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_653/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_661/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_978/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1282/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st152> власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Разом із тим, ч. 1 ст. 16 ЦК України <nau://ukr/435-15|st16> передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті.

З наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, убачається, що право ОСОБА_1 щодо спірної земельної ділянки порушено.

Таким чином право ОСОБА_1 на звернення з даним позовом передбачено ст. ст. 16 <nau://ukr/435-15|st16>, 391 <nau://ukr/435-15|st391>, 386 ЦК України <nau://ukr/435-15|st386>, згідно з якими власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 не надано доказів, що підтверджують його порушене право щодо зазначеної земельної ділянки, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував норми матеріального права, що їх регулюють, надав оцінку усім доказам, зібраним у справі та дійшов вірного висновку про знесення паркану (металевої сітки) на частині земельної ділянки щодо заїзду до земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_3 та перебуває у користуванні ОСОБА_1, оскільки останній не може користуватися вказаною земельною ділянкою, що порушує його права.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року скасувати, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик