Справа № 160/509/15-ц
Провадження № 2/160/174/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря - Сташук В.П.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23 березня 2015 року Локачинським районним судом Волинської області у справі № 160/833/14-ц за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення простроченого боргу винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто 110 977 грн. 97 коп. У зв'язку з тим, що відповідач борг не сплатила та чинить перешкоди до його виконання, просить стягнути з ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3 % річних за період з 23 березня по 19 серпня 2015 року у сумі 15 836 грн. 36 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

В судовому засіданні 24 вересня 2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних у сумі 14 247 грн. 75 коп. за період з 03 квітня по 29 серпня 2015 року із суми боргу, стягнутої рішенням суду в розмірі 110 977 грн. 97 коп., з підстав, викладених у позовній заяві, а також судові витрати у справі, в тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. Судове засідання, призначене на 05 жовтня 2015 року, просив провести за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала повністю, мотивуючи тим, що 23 березня 2015 року Локачинським районним судом уже винесено рішення про стягнення з неї на користь позивача суми боргу в розмірі 86 942,84 грн. з урахуванням 3% річних та інфляційних відповідно до ст.625 ЦК України, тому відсутні підстави для стягнення таких нарахувань повторно.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 березня 2015 року у справі № 160/833/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, що виник за договором позики, винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 110 977,97 грн. заборгованості, з яких: 86 942,84 грн. основного боргу, 5 538,04 грн. 3% річних, 18 497,09 грн. відсотків відповідно до облікової ставки НБУ на підставі ст. 625 ЦК України, а також 1 109,78 грн. судового збору (а.с.4-6). Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, оскільки відповідач по даний час свої зобов'язання перед позивачем не виконала, борг не сплатила, що нею не заперечується, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Однак, з аналізу ст.625 ЦК України вбачається, що вказані нарахування здійснюються на суму основного боргу, що в даному випадку становить 86 942,84 грн., а не 110 977,97 грн. як визначено позивачем, адже ця сума включає нарахування інфляційних та 3% річних за попередній період. Крім того, представником позивача невірно визначено кількість днів прострочки, що за уточнений ним період з 3 квітня по 29 серпня 2015 року складає 149 днів.

Судом взято до уваги, що сукупний індекс інфляції за період з квітня по серпень 2015 року становить 1,149 ((114/100)х(102,2/100)х(100,4/100)х(99/100)х(99.2/100)), сума боргу з його врахуванням складає 99 897,32 грн. (86 942,84 х1,149), а тому до стягнення з відповідача підлягає 12 954,48 грн. інфляційних втрат (99 897,32-86 942,84), а також 3% річних в розмірі 1064,75 грн. (86942,84*3%*149/365). Отже, позов підлягає до задоволення частково в розмірі 14 019,23 грн.

Відповідно до ч.1,3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу.

Згідно із ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвокатаабо іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Позивачем представлено суду акт виконаних робіт від 25 вересня 2015 року відповідно до договору про надання юридичних послуг від 01 вересня 2015 року. Водночас, доказів оплати витрат на юридичне обслуговування за даним актом не подано. Вказаним договором та актом передбачена оплата витрат за надання юридичних послуг представнику позивача ОСОБА_3, який ухвалою суду від 24 вересня 2015 року допущений до участі у справі як фахівець в галузі права, після винесення рішення у даній справі (а.с.29,36). Отже, докази понесення таких витрат позивачем на час винесення рішення у справі відсутні, а тому відсутні підстави для їх відшкодування відповідачем. Таким чином, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 239,70 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 79, 84, 88, ч.3 ст. 209, ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 019 (чотирнадцять тисяч дев'ятнадцять) грн. 23 коп. інфляційних втрат та 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 239 (двісті тридцять дев'ять) грн. 70 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба