Справа № 694/204/15-ц
провадження 2/694/160/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

10.11.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд, Черкаської області

в складі:головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарях Літвін Н.М.,Матвієнко А.А.Блискавці А.С.

з участю:позивача-відповідача ОСОБА_1

відповідача-позивача ОСОБА_2

представників сторін ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Звенигородського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності на весь будинок та виплату грошової компенсації та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, визнання права власності на весь будинок та виплату грошової компенсації, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Звенигородського районного суду від 04 квітня 2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 9/20 частин житлового будинку № 20 по вул. Нижньо-Хлипнівська в м. Звенигородка, за ОСОБА_1 визнано право власності на 11/20 частин вказаного житлового будинку. Також на її користь з ОСОБА_2 стягнуто 17819 грн. сплаченого кредиту за придбання будинку.

Під час апеляційного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на зазначене рішення Звенигородського районного суду було проведено судово-будівельну експертизу, якою встановлено, що реальний розподіл спільного домоволодіння шляхом проведення реконструкцій приміщень з метою влаштування двох ізольованих квартир у відповідності до ідеальних часток є неможливим. Тому позивачка вважає, що можливо припинити право власності відповідача на частку у спільному будинковолодінні відповідно до ст. 365 ЦК України.

Відповідач у вказаному будинку не проживав, участі в проведенні ремонтних робіт не брав. Позивачкою було витрачено 114282,96 грн. на ремонтні роботи та газифікацію будинку.

Вартість будинковолодіння на даний час складає 166658 грн.

Відповідно до частки, яка належить ОСОБА_2 вартість покращення буде становити 51 427 грн. 34 коп. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що в розмір компенсації за 9/20 частину житлового будинку необхідно зарахувати вартість сплаченого кредиту в сумі 17 819,24 грн. та вартість проведеного ремонту житлового будинку 51 427 грн.34 коп. Отже, враховуючи витрати, які необхідно сплатити ОСОБА_2 на користь позивачки, компенсація за 9/20 частину житлового будинку буде становити 5 749 грн. 52 коп.

Враховуючи наведене, позивачка просить суд припинити за ОСОБА_2 право власності на 9/20 частин житлового будинку № 20 по вул. Н-Хлипнівська в м. Звенигородка. Виділити їй та визнати за нею право власності на весь будинок № 20 по вул. Н-Хлипнівська в м. Звенигородка. Стягнути з неї грошову компенсацію на користь ОСОБА_2 за його частку в будинковолодінні в сумі 5 749 грн. 52 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1610 грн., за надання юридичної допомоги 3500 грн., за проведення технічної експертизи 5 119,03 грн.

Відповідач ОСОБА_2 заявлений позов ОСОБА_1 не визнав, вважає, що заявлений позов ОСОБА_1 є тотожним до позову про стягнення компенсації за ремонт у будинку та коштів за сплачений кредит, який було вирішено судовим рішенням Звенигородського райсуду від 04.04.2013 року № 694/153/13-ц. Отже, позов ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за проведення добудови будинку, та виплату грошової компенсації за частку в житловому будинку, відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України підлягає до закриття.

Також ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про встановлення порядку користування будинком №20 по вул. Н-Хлипнівській м. Звенигородка Черкаської області та просить виділити йому кімнату 1-2 площею 15,80 кв.м., ОСОБА_1 виділити в користування кімнати 1-3 площею 11,0 кв.м та 1-4 площею 12,20 кв.м. Кімнату 1-1 площею 14,40 кв.м., кухню 11 площею 9,20 кв.м., веранду 1 площею 6,60 кв.,, кладову 111 площею 4,80 кв.м., залишити у спільному користуванні. Надвірні споруди та господарські споруди та будівлі, а саме сарай «Б», сарай «В», убиральню «Г», погріб «Д», колодязь питний №4 залишити у спільному користуванні сторін. Зобовязати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод в користуванні житловим будинком з надвірними та господарськими будівлями і спорудами за адресою м. Звенигородка вул. Н-Хлипнівській, 20.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, а позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримали та просили суд їх задовольнити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а позов ОСОБА_2 до відхилення, з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини:

Рішенням Звенигородського районного суду від 04.04.2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 9/20 частин житлового будинку №20 по вул. Н-Хлипнівській в м. Звенигородка, Черкаської області. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 11/20 частин житлового будинку по вул. Н-Хлинівській в м. Звенигородка, Черкаської області.

Рішенням Звенигородського районного суду від 04.04.2013 року за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 819 ,24 грн. сплачених коштів по кредитному договору № 238 від 27 вересня 2007 року. Позовні вимоги про відшкодування половини вартості проведених ремонтних робіт в будинку за адресою вул. Н-Хлипнівській,20 м. Звенигородка, відмовлено.

Згідно ухвали Черкаського апеляційного суду від 11.09.2014 року прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги і апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації закрито.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Статтею 364 ЦК України передбачене право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до положень статті 367 ЦК України співвласники мають право поділити майно, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

У пунктах 6-8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" зазначено, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартир, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться за наявності дозволу на це виконавчого комітету місцевої ради.

Таким чином, обов'язковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що перебувають у приватній власності, є отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради депутатів. Системний аналіз діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що предметом доказування у справі про виділ в натурі частки із спільної часткової власності являється:

- наявність технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири);

- відповідність розміру їх часток у приватній власності.

Відповідно до висновку експерта від 29.07.2014 року №1801/13-23,№1066/14-23,1067/14-23, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, проведеної на підставі ухвали апеляційного суду Черкаської області від 14.08.2013 року, поділ будинковолодіння №20 по вул. Нижньо-Хлипнівській в м. Звенигородка Черкаської області, шляхом проведення реконструкції(перепланування і переобладнання) приміщень існуючого житлового будинку з метою влаштування двох ізольованих квартир у відповідності до ідеальних часток співвласників, не вбачається можливим.

Згідно ст. 365 ЦК України право власності на частку у спільному майні можу бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 на 9/20 чистин житлового будинку №20 по вулиці Нижньо-Хлиннівській в м. Звенигородка підлягає до задоволення, так як частка відповідача у житловому будинку є незначною і не може бути виділена в натурі. Спільне володіння і користування майном є неможливим, так як кожен із сторін має свою сімю і проживання в одному будинку буде порушувати право на особисте життя кожного.

Відповідно до положень статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На депозитний рахунок суду позивачкою відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України зараховано 15 000 грн.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29.07.2014 року №1801/13-23,№1066/14-23,1067/14-23 ринкова вартість з якою у судовому засіданні сторони погодились, станом на дату оцінки становить 166 658 грн. з урахуванням вартості надвірних споруд та земельної ділянки. Ідеальна частка співвласників в одиниці вартості в домоволодінні складає: 9/20 частин співвласник ОСОБА_2 - 74 996 грн.; 11/20 частин співвласник ОСОБА_1 91 662 грн.(а.с.31).

Згідно висновку експерта загальна вартість ремонтно-будівельних робіт, виконаних у домоволодінні з часу його придбання складає 114282,96 грн. (а.с. 33).

Позивачкою надано копії розписок, квитанції за 2010-2013 роки на придбання будівельних матеріалів, надання послуг з ремонту будинку, газифікацію будинку тощо(а.с. 34-61). Оскільки сторони розірвали шлюб у 2008 році, суд вважає, що вказані послуги були оплачені позивачкою без участі відповідача. Тому при визначенні розміру компенсації, яка підлягає сплаті за частку у спільному майні, слід врахувати, що відповідач повинен був сплатити позивачці 51427,33 грн. за виконані роботи з покращення будинку.

Суд вважає безпідставним посилання ОСОБА_2 на закриття провадження у справі, оскільки предметом розгляду даної справи є припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення компенсації за дану частку, що не є тотожним з позовом, який розглядався Звенигородським районним судом 04 квітня 2013 року.

Позивачка також вважає, що до розміру компенсації слід зарахувати половину сплаченого нею кредиту на придбання будинку в сумі 17819,24грн. Однак, вказана сума вже стягнута з відповідача на її користь рішенням Звенигородського районного суду від 04 квітня 2013 року, тому не може бути врахована судом у даному позові.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення. У звязку з тим, що частка відповідача у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, слід припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на його частку у будинковолодіння № 20 по вул. Н.-Хлипнівській в м. Звенигородка; стягнути з позивачки на користь відповідача компенсацію за частку у спільному майні в сумі 23568,77 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку користування будинком задоволенню не підлягають, оскільки сторони постійно конфліктують, спільне проживання їх є неможливим та шкодить інтересам дитини сторін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в сумі 1610 грн. та витрат за надання правової допомоги в сумі 3500 грн.

Витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи стягненню не підлягають, оскільки вона була проведена під час розгляду іншої справи в суді апеляційної інстанції та провадження у справі було закрито у звязку з відмовою ОСОБА_1 від апеляційної скарги.

За таких обставин, шляхом взаєморозрахунку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути компенсацію за частку у спільному майні в розмірі 18458,77 грн. (74996,1-51427,33-1610-3500).

На підставі ст. ст. 321, 356, 358, 364, 365, 367 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 74, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 9/20 частин будинковолодіння № 20 по вул. Нижньо-Хлипнівській в м. Звенигородка, Черкаської області.

Виділити ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на будинковолодіння № 20 по вул. Нижньо-Хлипнівській в м. Звенигородка, Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за його частку у спільному майні в сумі 18458 грн. 77 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування будинком та усунення перешкод в користуванні будинком відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 13.11.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя