У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про визнання недійсним рішення про всиновлення дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення Центрального районного суду

м. Миколаєва від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 13 червня 1951 року № 964 за наслідком розгляду заяв ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про всиновлення дитини ОСОБА_11, дозволено всиновлення дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 Цим же рішенням дитині присвоєно прізвище ОСОБА_11», ім'я - «ОСОБА_11», по-батькові - «ОСОБА_11». Дане рішення було прийнято уповноваженим на те органом в межах його компетенції.

Позивачка зазначала, що спірне рішення є незаконним, оскільки прийняте без погодження батька дитини - ОСОБА_3 та за відсутністю клопотання ОСОБА_9 про усиновлення.

За життя ОСОБА_9 склав 23 липня 1998 року заповіт на користь ОСОБА_4, яким заповів їй належний йому житловий будинок по

АДРЕСА_1 та усе належне йому майно.

На підставі того, що визнання рішення незаконним необхідне позивачці для усунення від прийняття спадщини родичів ОСОБА_11, який помер у 1991 році, після смерті усиновлювача ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 13 червня 1951 року № 964 «Про всиновлення дитини - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9», з часу його прийняття.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року, у позові ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 240 СК України право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив з того, що позивачка не є особою, якій відповідно до положень Сімейного Кодексу України надано право на звернення до суду з позовом про визнання усиновлення недійсним, оскільки вона є звідною сестрою ОСОБА_11

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
А.О. Леванчук
Т.О. Писана