АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/1260/14-ц Головуючий І інстанції - Назаренко О.В.
Провадження №22ц/790/5732/15 Суддя-доповідач - Кіпенко І.С.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Котелевець А.В., Шаповал Н. М.,

при секретарі - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Харківська районна рада Харківської області про визнання частково недійсними рішень органу місцевого самоврядування та визнання частково недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а :

13 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Харківська районна рада Харківської області про визнання частково недійсними рішень органу місцевого самоврядування та визнання частково недійсним договору дарування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказував, що йому на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, належала 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_5 та після її смерті йому стало відомо, що 23 липня 2007 року за договором дарування ОСОБА_5 подарувала відповідачам по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1. Спірний договір дарування був посвідчений нотаріусом на підставі свідоцтва про право власності в цілому на житловий будинок від 21 квітня 1989 року, що було надано матері ОСОБА_5 виконкомом Харківської ради народних депутатів без урахування його свідоцтва про право власності.

Тому, ОСОБА_2 просив суд визнати частково в 1/4 частині недійсним рішення №372 від 18 квітня 1989 року, видане виконкомом Харківської ради народних депутатів матері ОСОБА_5; визнати частково в 1/4 частині недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок від 21 квітня 1989 року на ім'я ОСОБА_5, видане Виконкомом Харківської ради народних депутатів; визнати частково в 1/4 частині недійсним договір дарування від 23 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського місцевого нотаріального округу Колісник В.О. за реєстровим №169.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем, віднесено за його рахунок.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2015 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року - скасовано. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Харківська районна рада Харківської області - задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 червня 2015 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги й заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Судовим рішення встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_1 батьками позивача ОСОБА_2 записані ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Батько позивача - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено копією Свідоцтва про смерть НОМЕР_2.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину по закону, ОСОБА_2 належала 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно довідки, виданої Виконавчим комітетом Липецької сільської ради від 05 серпня 2008 року, половина будинку АДРЕСА_1, згідно Свідоцтва про право на спадщину від 14 травня 1974 року зараховано на ОСОБА_5, друга половина будинку за тим же свідоцтвом зарахована за ОСОБА_2 і ОСОБА_8 (а.с.14).

З архівного витягу рішення Виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 квітня 1989 року вбачається, що вказаним рішенням оформлено право приватної власності в цілому на будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 (а.с.15).

23 лютого 2007 року між ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.39).

Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.02.1985 року №136 «Про порядок державного обліку житлового фонду» було визначено здійснювати державний облік житлового фонду, незалежно від його належності, за єдиною для Союзу PCP системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації.

Порядок реєстрації житлового фонду було передбачено Інструкцією про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої наказом ЦСУ СССР від 15.07.1985 року №380 (далі Інструкція).

Пунктом 1.2. Інструкції визначено, що реєстрацію будинків з господарськими будівлями, зокрема в сільській місцевості проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад народних депутатів на підставі правовстановлюючих документів.

Лише у разі відсутності правовстановлюючих документів на будинок, оформлення права власності на житловий будинок здійснювалось на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів шляхом видачі комунальними органами чи виконкомами місцевих рад народних депутатів свідоцтва про право особистої власності на будинок. Після цього відповідні органи бюро технічної інвентаризації проводили реєстрацію житлового будинку (п.п.3.1-3.4 Інструкції).

Станом на 18 квітня 1989 року, - дата винесення виконкомом Харківської районної ради народних депутатів Харківської області рішення про оформлення ОСОБА_5 права власності на будинок АДРЕСА_1, - 1/4 частина вказаного житлового будинку належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину по закону. Тому, жодних підстав для оформлення права власності лише за ОСОБА_5 спірного будинку у виконавчого комітету не було.

Оскільки уповноваженими на те органами не було належним чином перевірено наявність правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1, це призвело до безпідставного оформлення права власності на нього за ОСОБА_5, тому слід визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 квітня 1989 року №372.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про Судову Практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до вимог ст.202, ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.ст. 235, 717 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч.3 ст.215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи свідчать, що порушення права власності позивача відбулося з ухваленням рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 квітня 1989 року про оформлення права особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_5.

На підставі незаконного рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 квітня 1989 року №372, 23 лютого 2007 року між ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1

З урахуванням встановлених обставин, що ОСОБА_5 не володіла на той час правом власності на весь будинок та відповідно правом на відчуження всього спірного будинку, судова колегія дійшла висновку, що зазначений правочин, -договір дарування від 23.02.2007 року є недійсним в 1/4 частині на підставі ст. ст. 203, 216 ЦК України.

Як встановлено судом, ухвалення оскаржуваного у вказаній справі рішення Виконкому Харківської ради народних депутатів та видача Свідоцтва про право власності на житловий будинок, мало місце в 1989 році.

Чинними на той час нормами, які регулювали питання позовної давності - статтями 71, 76, 80 ЦК України (1963 року) передбачалося встановлення загального строку для судового захисту прав особи у три роки, обов'язкове застосування судом позовної давності, перебіг якої починається з дня виникнення права на позов і сплив якої є підставою для відмови в позові.

Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Крім того, як стаття 76 ЦК України (1963 року), так і стаття 261 ЦК України (2003 року) визначають, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Як встановлено судовим розглядом апеляційної інстанції позивач дізнався про договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_5

22 липня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування від 23.02.2007 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського місцевого нотаріального округу Колеснік В.О. за реєстром №169 - недійсним.

З наданої ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції ухвали Харківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2013 року, вбачається, що позовну заяву ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору дарування, свідоцтва про право власності на житловий будинок та рішення виконкому Харківської районної ради залишено без руху. 13 лютого 2014 року, тобто в межах строків позовної давності ОСОБА_2 повторно звернувся до суду з даним позовом.

Аналізуючи надані в судовому засіданні позивачем докази, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_2 не було пропущено строк позовної давності у зв'язку із зверненням до суду в липні 2008 році, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 316, 319-325 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року - скасувати, ухвалите нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: Харківська районна рада Харківської області про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання частково недійсним договору дарування - задовольнити.

Визнати частково незаконним рішення №372 від 18 квітня 1989 року, видане виконкомом Харківської ради народних депутатів ОСОБА_5 про оформлення прав власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 про видачу свідоцтва про право власності на будинок від 21 квітня 1989 року виконкомом Харківської ради народних депутатів.

Визнати недійсним в 1/4 частині свідоцтво про право власності в цілому на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 21 квітня 1989 року на ім'я ОСОБА_5, видане виконкомом Харківської ради народних депутатів.

Визнати недійсним в 1/4 частині договір дарування від 23.02.2007 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського місцевого нотаріального округу Колеснік В.О. за реєстром №169.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: