У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів:Кафідової О.В., Попович О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Гринюк - ОСОБА_5 до ОСОБА_6, автокооперативу № 40 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів про визнання незаконним рішення про включення до членів кооперативу та визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним рішення правління автокооперативу № 40 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 31 грудня 2010 року за № 12 про прийняття в члени автокооперативу ОСОБА_6; визнати за нею право власності на будівельні матеріали та обладнання, які використані для будівництва гаражу НОМЕР_1 в автокооперативі № 40, розташованого в с. Новоселівка, Чернігівського району, Чернігівської області; визнати за нею право забудовника на незданий в експлуатацію гараж НОМЕР_1 в автокооперативі №40, розташований в с. Новоселівка, Чернігівського району, Чернігівської області.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивача ОСОБА_8 Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема гараж НОМЕР_1 в автокооперативі №40. Позивач є спадкоємцем за законом. Крім неї спадкоємцем за законом є ОСОБА_6, син померлого. З липня 1989 року позивач та ОСОБА_8 проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет. У 1989 році позивач позичила у ОСОБА_9 1500 руб. для будівництва гаражу, який був побудований за її кошти. ОСОБА_6 у 2010 році звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до автокооперативу №40 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування, в якому не зазначив її як спадкоємця. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2010 року було визнано за ОСОБА_6 право власності на гараж НОМЕР_1 в автокооперативі №40 в порядку спадкування за законом. На підставі цього рішення суду та за заявою ОСОБА_6 31 грудня 2010 року він був прийнятий членом автокооперативу №40. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 2 лютого 2012 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2010 року скасовано. Позивач вважає, що ОСОБА_6 був незаконно прийнятий в члени автокооперативу без врахування її інтересів, вона має намір здати в експлуатацію гараж та зареєструвати його, разом з тим, ОСОБА_6 у цьому перешкоджає.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Визнано за позивачем право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу НОМЕР_1 в автокооперативі № 40, розташованого в с. Новоселівка Чернігівського району. Визнано за позивачем права забудовника на 1/4 частину незданого в експлуатацію вказаного гаражу. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

ОСОБА_6, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить змінити рішення місцевого суду, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з відсутності правових підстав для визнання незаконним рішення правління кооперативу №40 про прийняття в члени автокооперативу ОСОБА_6 Позивачем не доведено факт будівництва гаражу за власні кошти. Гараж був збудований ОСОБА_8 під час перебування у шлюбі з іншою жінкою, спадковим майном є лише Ѕ частина гаражу, спадкоємцями якої є позивач та відповідач, тому за позивачем слід визнати право власності на ј частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва гаражу.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_8 став членом автокооперативу та почав будівництво гаражу у 1989 році.

В цей час перебував у шлюбі з ОСОБА_10 (матір'ю відповідача), який розірвано 10 жовтня 1995 року.

Позивач з ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

Із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 звернулися дружина спадкодавця ОСОБА_7, син спадкодавця ОСОБА_6 Із заявами про відмову від спадщини на користь останнього звернулися мати спадкодавця ОСОБА_11 та син спадкодавця ОСОБА_12

Всі спадкоємці ОСОБА_8 мали право по ј частині спадкового майна, але в силу того, що мати спадкодавця та один з його синів відмовилися від спадщини на користь відповідача, то позивач має право на ј частину спадкового майна, а відповідач ОСОБА_6 на ѕ частини.

Згідно довідки автокооперативу № 40 від 12 грудня 2009 року, за ОСОБА_8 рахувався гараж НОМЕР_1, будування якого розпочато в 1989 році. ОСОБА_8 сплачував вступні та річні внески по 2009 рік.

Право власності на гараж НОМЕР_1 в автокооперативі № 40, розташованого в с. Новоселівка, не зареєстровано, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 168 від 4 лютого 2013 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2010 року за ОСОБА_6 визнано право власності на спірний гараж в порядку спадкування за законом.

Відповідно до п.4.7. Статуту автокооперативу № 27, прийняття нових членів автокооперативу проводиться у випадку, зокрема, успадкування.

Згідно протоколу № 12 засідання правління автокооперативу № 40 від 31 грудня 2010 року ОСОБА_6 був прийнятий до автокооперативу на підставі його заяви та рішення суду. Тобто, на час прийняття рішення правління автокооперативу № 40 від 31 грудня 2010 року про вступ ОСОБА_6 до автокооперативу було чинне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2010 року.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 2 лютого 2012 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2010 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ставила питання про визнання за нею права власності на будівельні матеріали та обладнання, використані при будівництві гаражу НОМЕР_1 в автокооперативі №40, посилаючись на те, що саме за її кошти був зведений гараж і вона є його власником. У якості правової підстави заявлених вимог про визнання права власності послалася на ст. 331 ЦК України.

Місцевий суд на підставі вказаної статті визнав за позивачем право власності на ј частину будівельних матеріалів та обладнання, використаних у будівництві гаражу, вважаючи її спадкоємцем першої черги після померлого власника цього майна.

Разом з тим, судами не перевірено чи оспорюється відповідачем право позивача на ј частину цих матеріалів і обладнання саме як спадкоємця першої черги за законом, чи підлягає таке право захисту шляхом застосування до цих правовідносин ст. 331 ЦК України. Не надано належної оцінки тим обставинам, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, використаних у будівництві гаражу вцілому, посилаючись на те, що гараж був зведений саме за її особисті кошти і вимог про визнання права власності на дане майно в порядку спадкування за законом не ставила.

Таким чином, судами не перевірено, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не надано належної оцінки наявним доказам у справі.

В порушення вимог ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення.

З урахуванням наведеного вище, а також того, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
судді О.В. Кафідова
О.В. Попович
О.В. Умнова
І.М. Фаловська