АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6490/15 Головуючий 1 інстанції - Коптєв Ю.А.
Справа №611/103/15-ц Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Піддубного Р.М., Пилипчик Н.П.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 31 липня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Барвінківська», територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Харківській області, третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у Банвінківському районі Харківської області, про визнання договору на виконання разової роботи №212 від 12 березня 2014 року недійсним, -

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма (далі СТОВ АФ) «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області, територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Харківській області, третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у Барвінківському районі Харківської області про: визнання договору на виконання разової роботи №212 від 12 березня 2014 року недійсним; поновлення на роботі; скасування акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року; зобов'язання виконання вимог «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві»; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 27 березня 2015 року відкрито провадження у справі за позовною вимогою про визнання договору на виконання разової роботи №212 від 12 березня 2014 року недійсним, а за рештою позовних вимог у відкритті провадження відмовлено з підстав, передбачених п.3 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 12 березня 2014 року його фактично було допущено до роботи трактористом-машиністом в СТОВ АФ «Барвінківська». 27 березня 2014 року, виконуючи роботи на полі № А212, розташованому поблизу с.В. Комишуваха Барвінківського району Харківської області, на закріпленому за ним тракторі марки «NEW HOLLAND Т8.390» він отримав виробничу травму у вигляді відкритого оскольчатого перелому лівого передпліччя в середній треті зі зміщенням.

Згідно з актом проведення спеціального розслідування, вказаний нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, оскільки він не знаходився з СТОВ АФ «Барвінківська» у трудових відносинах, а виконував роботи відповідно до договору про виконання разової роботи від 12 березня 2014 року.

Враховуючи, що договір про виконання разової роботи від 12 березня 2014 року він не підписував, з його умовами ознайомлений не був, просив визнати цей договір недійсним.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 31 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішння, яким: визнати договір на виконання разової роботи №212 від 12 березня 2014 року недійсним; поновити його на роботі тракториста - машиніста СТОВ АФ «Барвінківська» з 27 березня 2014 року; скасувати акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року; зобов'язати відповідачів виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1232 від 30 листопада 2011 року; стягнути з СТОВ АФ «Барвінківська» заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 38871,17 гривень, 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 3000 гривень витрат на правову допомогу.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представники СТОВ АФ «Барвінківська» проти задоволення скарги заперечували. Інші особи які брали участь у справі та були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, явку своїх представників до суду не забезпечили, заяв чи клопотань від них не надходило.

Перевіряючи законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що спірним є договір №212 про виконання разової роботи від 12 березня 2014 року між СТОВ АФ «Барвінківська», в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Позивачем надана копія цього договору, відповідність якої оригіналу (який на даний час приєдналий до матеріалів кримінального провадження) представником СТОВ АФ «Барвінківська» визнається. Спірний договір містить підписи сторін - замовник СТОВ АФ «Барвінківська» та підрядник ОСОБА_1.

За твердженням ОСОБА_1 з умовами спірного договору він ознайомлений не був, підпис у договорі йому не належить та від його імені виконаний іншою особою без його на то згоди.

Представник відповідача також визнає той факт, що підпис від імені ОСОБА_1 в спірному договорі виконаний іншою особою - працівником СТОВ АФ «Барвінківська» ОСОБА_3, проте стверджує, що умови договору були між сторонами погоджені.

Факт виконання підпису від імені позивача та рукописного запису «ОСОБА_1.» в графі «підрядник» в спірному договорі іншою особою підтверджується і висновком судової почеркознавчої експертизи, проведеної на підставі постанови слідчого в межах досудового розслідування. Цим же висновком підтверджується і той факт, що в акті приймання-передачі виконаної роботи до спірного договору, підпис від імені ОСОБА_1 виконаний не ним, а іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 раніше звертався до суду з позовом про скасування акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року, встановлення факту нещасного випадку за формою Н 1, що мав місце 27 березня 2014 року, зобов'язання виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 30 листопада 2011 року, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, і за цими позовними вимогами були ухвалені судові рішення, які є чинними. Суд вважав, що в судовому порядку вже був встановлений факт перебування ОСОБА_1 з СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області не у трудових, а у цивільно-правових відносинах, неважаючи на те, що підпис у договорі №212 про виконання разової роботи від 12 березня 2014 року належить не ОСОБА_1, а іншій особі. При цьому суд послався на ч.3 ст.61 ЦПК України та дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати спірний договір недійсним.

Такий висновок не можна визнати законним та обґрунтованим.

Матеріали справи свідчать, що дійсно рішенням Барвінківського районного суду від 26 січня 2015 року та рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 під час отримання травми фактично перебував з СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області не у трудових, а у цивільно-правових відносинах, про що свідчили досліджені при розгляді справи докази. Разом з тим, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції зазначили, що при вирішенні спору суд не приймав договір від 12 березня 2014 року як належний та допустимий доказ (у зв'язку з тим, що такий не підписаний ОСОБА_1.) і вирішуючи спір суди виходили з фактичних обставин справи.

Отже, дійсність (недійсність) спірного договору раніше не була предметом судового розгляду і рішення з цього приводу судом не ухвалювалось. Судові рішення, на які послався суд першої інстанції, не мають приюдиційного значення для вирішення позовних вимог про визнання спірного договору недійсним.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Відповідно до приписів ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

За приписами ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Спірний договір підряду є двостороннім правочином.

За таких обставин відсутність підпису ОСОБА_1 у спірному договорі є підставою для визнання цього правочину недійсним.

Посилання представника СТОВ АФ «Барвінківська» на те, що спірний договір був підписаний іншою особою за згодою на то ОСОБА_1 та відповідав його волі, а тому є дійсним, не грунтується на законі.

Так, відповідно до ч.3 ст.237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичною особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Особа, яка підписала спірний договір замість ОСОБА_1, у передбаченому законом порядку права на здійснення правочину від імені ОСОБА_1 не отримувала. Твердження відповідача про те, що спірний правочин відповідав волі ОСОБА_1 є бездоказовим.

Помилковим є і посилання представника СТОВ АФ «Барвінківська» на те, що спірний договір не можна визнати недійсним, оскільки такий не містить підпису ОСОБА_1, а відтак є неукладеним.

Договір є укладеним, відповідно до вимог статті 638 ЦК України, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірний договір від імені сторони договору ОСОБА_1 підписаний іншою особою є оспорюваним, а отже не може вважатися неукладеним, а підлягає визнанню недійсним.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги про ухвалення нового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі тракториста - машиніста СТОВ АФ «Барвінківська», скасування акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року, зобов'язання виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1232 від 30 листопада 2011 року; стягнення зі СТОВ АФ «Барвінківська» заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задоволенню не підлягають, оскільки ці вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції і провадження за ними у даній справі не відкривалось.

Відсутні правові підстави і для стягнення на користь позивача 3000 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.

Так, виходячи із змісту ст.ст.56,84 ЦПК України витрати на правову допомогу мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Матеріали справи не містять даних про особу, яка представляла інтереси позивача при розгляді даної справи у суді першої інстанції. Дані про те, що ОСОБА_4 (а.с.88). був допущений до участі в розгляді справи як особа, що надає правову допомогу, а позивачем були понесені витрати, пов'язані з його участю у справі у матеріалах справи відсутні. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 представляв свої інтереси особисто.

Не містять матеріали справи і розрахунку витрат на правову допомогу відповідно до Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Керуючись ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 31 липня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір на виконання разової роботи №212 від 12 березня 2014 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма «Барвінківська», в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді