Номер провадження: 22-ц/785/6344/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Сватаненка І.І.,Артеменка І.А.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, треті особи - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання особи такою ,що втратила право користування жилим приміщенням , за зустрічним позовом ОСОБА_3, діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року, -

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання особи такою ,що втратила право користування жилим приміщенням і в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона вселилася в квартиру АДРЕСА_1 у 2010 році за згодою власника квартири ОСОБА_9, з яким у подальшому уклала шлюб та після смерті якого у 2012 році , постійно проживає у спірній квартирі.

Позивач посилалася на те, що відповідачі ОСОБА_5 , її неповнолітня донька ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3 та його неповнолітній син ОСОБА_4 зареєстровані , проте більш ніж 4 роки не проживають у спірній квартирі та весь тягар по утриманню квартири та сплаті послуг покладено на неї.

Посилаючись на вимоги ст.ст.71,72,116 ЖК України ,позивач ОСОБА_2 просила:

- визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_6

У січні 2015 року відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом, про вселення та усунення перешкод у користуванні приміщенням квартири АДРЕСА_2 і в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що в квартирі № 2 вони не проживають з поважних причин , через створення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перешкод у користуванні квартирою шляхом заміни замків на вхідних дверях та посилаючись на те,що відповідачі чинять їм опір у проживанні в квартирі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала первісний позов ,просила задовольнити.

Зустрічний позов не визнала ,просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 первісний позов не визнали , просили відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов підтримали ,просили задовольнити.

У судовому засіданні третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_7 вважала, що первісний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню ,зустрічний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Рішення ухвалено у відсутність представника Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3, діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов ,а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції ,відмовляючи у задоволенні первісного позову виходив з того, що позивачем не доведено те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин.

Задовольняючи зустрічний позов ,суд першої інстанції виходив з того,що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7 чинять перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у користуванні спірним приміщенням квартири.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною, та за визначеним частиною 1 статті 71 ЖК України загальним правилом не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливу часу відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Епізодична поява особи в жилому приміщенні лише для виду з метою його утримання не може розглядатися як повернення, що перериває сплив шестимісячного строку.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України). У разі розгляду такого спору встановленню підлягають причини відсутності особи понад шість місяців в жилому приміщенні. Особа підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у разі доведеності не користування приміщенням понад шість місяців без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається , що квартира АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Одеській товарній біржі 07 червня 1994 року, належить ОСОБА_9 (т.1 а.с.6-7).

31 березня 2007 року ОСОБА_9 склав нотаріально посвідчений заповіт на ім'я ОСОБА_10 (т.1 а.с.45)..

Між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, ОСОБА_5 були укладені договори про здачу житлового приміщення в піднайм, а саме: договір від 19 червня 2008 року №27, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, та договір від 19 червня 2008 року №26, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (нині ОСОБА_11.).

26 лютого 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 26.02.2011 року (т.1 а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 24.07.2012 року (т.1 а.с.10). .

Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_10 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с.77), проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_10 було відмовлено з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с.131).

Відповідно до довідки -виписки з домової книги про склад сім'ї № 590 від 17.04.2014 року в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані позивач за первісним позовом ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_5 (піднаймач) її неповнолітня донька ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3 (піднаймач) його неповнолітній син ОСОБА_4, та сестра померлого ОСОБА_8 (т.1 а.с.5).

Відповідно до роз'яснень п. 33 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається ,що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України , відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння , суд має виходити з такого.

Відповідно до положень ст.ст. 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права,не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе , що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави ,передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння ,порушуються його право власності чи законного володіння.

Матеріали справи не містять ,а позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази набуття право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

Суд першої інстанції вірно відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов посилався на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не проживають у спірній квартирі через створення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перешкод, про що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції не заперечували , оскільки вважали ,що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 втратили право користування приміщенням спірної квартири, що є поважною причиною у не проживанні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у спірній квартирі.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що не проживання відповідачів у спірній квартирі було підтверджено актами від 21.02.2011року, 31.05.2011 року, 01.06.2011 року не заслуговують на увагу , оскільки судом першої інстанції вірно було встановлено ,що відповідачі у спірній квартирі не проживають з поважних причин та факт не проживання відповідачів у спірній квартирі відповідачі не спростовують. Наведений ОСОБА_2 довід в апеляційній скарзі не спростовує законність та правильність ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Колегія суддів звертає увагу на те,що судом першої інстанції в рішенні допущена описка щодо імені ОСОБА_5 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_12 ,яка може бути виправлена ,відповідно до ст. 219 ЦПК України судом з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.І.Сватаненко

І.А.Артеменко