УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Попович О.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, третя особа - головне управління Державної казначейської служби у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди та збитків заподіяних невиконанням рішення суду за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що в результаті невиконання Державною казначейською службою України судового рішення про виплату коштів йому спричинено моральні і фізичні страждання. Просив стягнути з Державної казначейської служби України у відшкодування моральної шкоди 59 тис. грн., 240 грн. витрат на оплату послуг з переказу коштів та 21 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 7 тис. грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди, виходив із того, що рішення суду не виконувалось тривалий з вини відповідача, що спричинило позивачеві моральну шкоду, розмір якої визначив в розмірі 7 тис. грн. з урахуванням принципів розумності та справедливості. При вирішенні вимог про стягнення витрат на оплату послуг з переказу коштів, індексу інфляції, суд вважав, що ці вимоги є необґрунтованими та не доведеними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів у відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», нормами якого не передбачено відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, а лише передбачено право особи на компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, про що позивачем вимог у відповідності ст. 11 ЦПК України не заявлено.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2007 року на користь ОСОБА_3 у відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних коштів згідно з виконавчим листом від 17 червня 2003 року стягнуто з держави в особі Головного управління Державного казначейства України у м. Києві 3 951 грн. 45 коп. та 3 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва в частині відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних коштів було скасовано та відмовлено в задоволенні позову в цій частині. У частині відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

11 липня 2008 року на підставі рішення суду від 19 червня 2007 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з держави в особі головного управління Державного казначейства України в м. Києві на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 3 тис. грн.

27 листопада 2012 року ОСОБА_3 направив виконавчий лист на виконання до головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві.

6 червня 2013 року головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повідомило позивача про те, що листом головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві від 20 грудня 2012 року виконавчий лист направлено на адресу Державної казначейської служби України для виконання.

Листом Державної казначейської служби України від 27 січня 2014 року було повідомлено головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про те, що Державною казначейською службою України на виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2008 року перераховано 30 грудня 2013 року на користь ОСОБА_3 3 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.п. 3, 4 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, рішення виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Органи Казначейства: 1) забезпечують у випадках, передбачених Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання виконавчого документа суду в повному обсязі такий документ повертається до суду з відміткою про його виконання; 2) вживають заходів для виконання виконавчих документів протягом установленого строку; 3) розглядають письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом державної влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів стягувану здійснюється в тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовуються державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про те, що невиконання судового рішення у встановлений законом строк не тягне за собою відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди, правильно виходив із того, що рішення суду не виконувалось тривалий з вини відповідача, що спричинило позивачеві моральну шкоду, розмір якої визначив в розмірі 7 тис. грн. з урахуванням принципів розумності та справедливості. При вирішенні вимог про стягнення витрат на оплату послуг з переказу коштів, індексу інфляції, суд обґрунтовано вважав, що ці вимоги є необґрунтованими та не доведеними.

Зазначені висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги скарги ОСОБА_3 в частині відмови про стягнення витрат на оплату послуг з переказу коштів, індексу інфляції висновків суду не спростовують.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.В. Попович

О.М. Ситнік