Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради про стягнення боргу, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2010 року на його користь з ОСОБА_4 було стягнуто борг у розмірі 6 678 337 грн 50 коп. та судові витрати у сумі 1 820 грн, а всього 6 680 157 грн 50 коп. Вказане рішення було передано на виконання.

Постановою державного виконавця від 29 грудня 2012 року було закрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду на підставі п. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4

У березні 2013 року він звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, яке належало померлому.

Листом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 21 березня 2013 року він був повідомлений про направлення його заяви за місцем відкриття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кота Б.А., який листом повідомив його про прийняття цієї заяви та приєднання до спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4, та доведення її змісту до відома спадкоємців. Крім того, на початку квітня 2013 року його було повідомлено про відмову всіх спадкоємців від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, що позбавило його права на звернення до них з вимогами.

Посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_4 залишилося рухоме та нерухоме майно, від прийняття якого спадкоємці відмовилися, а тому вказане майно є відумерлою спадщиною, у зв'язку з чим просив стягнути з Дніпропетровської міської ради на свою користь суму боргу за рахунок відумерлої спадщини у розмірі 6 680 157 грн 50 коп.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_3 за рахунок та в межах відумерлого майна, отриманого після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, кошти в розмірі 6 680 157 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2010 року на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 було стягнуто борг у розмірі 6 678 337 грн 50 коп. та судові витрати у сумі 1 820 грн, а всього 6 680 157 грн 50 коп. Вказане рішення було передано на виконання.

Постановою державного виконавця від 29 грудня 2012 року було закрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду на підставі п. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, яке належало померлому.

Листом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 21 березня 2013 року позивач був повідомлений про направлення його заяви за місцем відкриття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кота Б.А., який листом повідомив його про прийняття цієї заяви та приєднання до спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4, та доведення її змісту до відома спадкоємців. Крім того, на початку квітня 2013 року ОСОБА_3 було повідомлено про відмову всіх спадкоємців від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та складається з усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, а саме: 50 % у статутному капіталі Приватного підприємства «Класіко», 40 % у статутному капіталі ТОВ Фірми «Автодрайв ЛТД», частка у статутному капіталі Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Укрпакпен», транспортний засіб «Мерседес Бенц», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп «ПА», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, причіп «ПАЗС 86331», 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, та передано зазначене майно в комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Дніпропетровська міська рада після ухвалення рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року за їх заявою про визнання спадщини відумерлою та на час розгляду справи не набула права власності на відумерле майно, оскільки не була здійснена реєстрація комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська на майно, яке відповідно до вказаного рішення суду визнано відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_4, і, крім того, позивач не є тією особою, якій в порядку ч. ч. 1, 2 ст. 1231 ЦК України спадкоємець зобов'язаний відшкодувати кошти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Дніпропетровська міська рада є спадкоємцем всіх прав та обов'язків спадкодавця з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, а неотримання відповідачем свідоцтва про право на відумерле майно та ухилення від отримання необхідних документів, не можуть бути підставою для відмови у позові, таким чином, до останнього перейшли обов'язки померлого ОСОБА_4 перед позивачем з відшкодування збитків, присуджених до стягнення рішенням суду.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При цьому судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не було встановлено вартості майна померлого ОСОБА_4, яке визнано відумерлою спадщиною, не була перевірена інформація щодо статутних капіталів та не визначено частку відумерлої спадщини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції наведеного не врахував, не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, що є підставою для скасування вказаного рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська