РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/7168/15-ц

пр. № 2/759/3799/15

10 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Ярмощук К.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення останньої із належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, обгрунтовуючи вимоги тим, що оскільки він із своєю сім»єю, які є співвласниками вказаної квартири, постійно проживають за межами України, тому він звернувся з усним проханням до батька своєї дружини - ОСОБА_3 щодо нагляду за вказаною квартирою, тоді як він без погодження із ним передав ключі від квартири своїй іншій дочці - ОСОБА_2, яка без згоди власників і проживає в ній. Оскільки, ОСОБА_2 у добровільному порядку із вказаної квартири не виселяється, тому він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Представник позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В останньому судовому засіданні пояснив, що існує інформація про те, що наразі у вказаній спірній квартирі проживає не відповідач, а поселені нею квартиранти, особу який може бути встановлено при виконання рішення суду по вказаній справі, з огляду на, що представник вказав на обгрунтованість та доведеність позовних вимог, які просить суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, їйбули відправлені судові виклики за адресою реєстрації місця проживання, яке перевірялось судом згідно інформації Адресного бюро та за адресою зазначеною позивачем як фактичне проживання, зокрема за спірною адресою: АДРЕСА_1, проте такі не вручені адресату з незалежних від суду причин, що згідно п. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року за № 17-рп/2011, справа № 1-9/2011 вважається належним повідомленням сторони. Про причини неявки відповідач не повідомила, а тому суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.3 ст. 116 Житлового Кодексу України РСР осіби, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселеють без надання їм іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Тоді як, сторона позивача, вказуючи на самовправне зайняття відповідачкою квартири позивача та відповідно її там неправомірне проживання, не надала суду належних та допустимих доказів цьому, не заявила про їх забезпечення. Проживання, чи-то користування саме відповідачкою ОСОБА_2 до якої пред»явлено позов, належною позивачу та іншим членам його родини на праві власності квартирою АДРЕСА_1 з якої позивач і просить її виселети не доведено, з огляду на, що суд не має підстав для задоволення такого позову.

До матеріалів справи було надано лише доказ на підтвердження прав власності позивача на вказану квартиру та реєстрацію в ній його з родиною.

Наданий представником позивача висновок Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві від 30.09.2015 року також не свідчить про проживання в спірній квартирі відповідачки ОСОБА_2, оскільки в ньому зазначено, що при неодноразових відвідуваннях квартири АДРЕСА_1 двері їм ніхто не відчинив, зі слів сусідів в квартирі прожвають різні квартиранти, тоді як проживання в ній саме відповідачки не встановлено, так як і її причетність до вказаних сусідами квартирантів.

Слід зазначити, що жодна із направлених судових повідомлень за адресою проживання відповідача про яку вказує сторона позивача, зокрема : АДРЕСА_1 так і не були вручені відповідачу, сам представник позивача під час розгляду вказаної справи вказував на інформацію про проживання в спірній квартирі інших осіб, які йому наразі невідомі.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не можу грунтуватися на припущеннях.

Згідно діючих норм ЦПК України суд обмежений в своїх правах щодо самостійного збирання доказів, тому такі і мають надаватися сторонами провадження, лише за відсутності можливості їх отримати стороною, суд за відповідною заявою може їх забезпечити, з огляду на, що суд вимушений розглядати справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих суду доказів.

Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову, оскільки такі не доведені належними та допустимими доказами.

Керуючись Конституцією України, ст. 116 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11,59, 60,88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: