Справа № 202/5849/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на її користь грошові кошти за попереднім договором: суму сплаченого авансу в розмірі 28000 грн. та штраф 28000 грн.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися з зустрічним позовом, в якому просять визнати недійсним попередній договір про купівлю-продаж житлового будинку та земельних ділянок, укладений між ними та позивачем 22 грудня 2014 року, а також стягнути з ОСОБА_4 на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 65030 грн. та моральну шкоду в розмірі 32515 грн.

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подана заява про забезпечення позову, в якій вони просять у забезпечення їх позову накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де фактично мешкає ОСОБА_4

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана заява задоволенню не підлягає за наступних підстав:

Відповідно до частини 1, 3 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За змістом даної норми арешт може бути накладений на майно або грошові кошти, які належать виключно відповідачу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_4 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на яку заявники просять накласти арешт.

Відсутність на час розгляду заяви про забезпечення позову належних даних про право власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 унеможливлює прийняття законного та обґрунтованого рішення про забезпечення позову, яке б відповідало як інтересам позивача, так і не порушувало прав інших осіб застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Крім того, в самій заяві про забезпечення позову заявники вказують, що зазначена квартира зареєстрована на праві власності за співмешканцем ОСОБА_4

Отже забезпеченням позову можуть бути порушені права іншої особи.

Виходячи з наведеного, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі і не були присутні під час оголошення ухвали, мають право подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.Ю.Марченко