Справа № 323/2920/15-ц
№ провадження 2/323/1121/15
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

08.10.2015 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

в присутності відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно вимог якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості, однак відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків. У звязку з цим станом на 01.09.2015 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 39642,14 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання зявилась, позов не визнала на пояснила, що дійсно укладала з позивачем кредитний договір на вказаних у позові умовах, яким вона фактично користувалась в період з 2005 року по 2010 рік. Вона отримала від позивача пластикову платіжну картку із строком дії до вересня 2011 року. Останній платіж за вказаним кредитним договором був вчинений нею 27.12.2010 року. Після цього відповідач платіжну картку втратила, про що повідомила позивача у встановленому позивачем порядку. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, відповідача подала письмову заяву про застосування позовної давності, яка, на її думку, сплила у вересні 2014 року, та просила на цій підставі відмовити у позові.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач, здійснюючи банківську діяльність, затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких пропонував клієнтам платіжні карти та інші банківські послуги, зазначені у Заяві та у Памятці Клієнта. У преамбулі зазначених Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що вони разом з із заявою, Памяткою клієнта та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір).

Затвердженням Умов та Правил позивач в порядку ст. 641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг для необмеженого кола осіб.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1-3.3 Умов та Правил, дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування ОСОБА_2. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. ОСОБА_2 та відкриття ОСОБА_3 здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі заяви «Відмітки банку».

Судом також встановлено, що 13.09.2005 року відповідач подав позивачу власноруч підписану Заяву за запропонованою позивачем стандартною формою, в якій висловив бажання на оформлення на своє імя кредитної картки з кредитним лімітом 6000,00 грн. під 3% на місяць, та своїм підписом підтвердив, зокрема, наступне: «Я ознакомился и согласен с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, Правилами пользования платежной картой и Тарифами Банка. Я выражаю свое согласие, что настоящее заявление вместе с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, Правилами пользования платежной картой и Тарифами Банка составляет между мной и банком договор о предоставлении банковских услуг…».

У той же день заява відповідача була прийнята представником позивача, про що є відповідний запис у заяві, а відповідачу був відкритий рахунок, що означало укладення договору про надання банківських послуг.

Таким чином, 13.09.2005 року між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог, передбачених ст. 6, 626-629, 634, 638-642, 1054-1057 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, умови якого визначені Умовами та Правилами, внаслідок чого між сторонами виникли, в тому числі, кредитні зобовязання (надалі Договір). Також відповідачу була видана платіжна картка № 438260.

Як визнала відповідач, вона фактично користувалась наданим їй кредитом в період часу з 2008 по 2010 рік, здійснивши останній платіж 27.12.2010 року. Цей факт позивачем не оспорений та не спростований, а також підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Крім того, згідно пояснень відповідача, у вересні 2011 року строк дії виданої їй платіжної картки закінчився, перед вона картку загубила, повідомивши про це позивача, а іншу картку вона не отримувала, що також наданими позивачем документами не спростовується.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою, які є невідємною частиною Умов та Правил, строк дій карти вказаний на ній (місяць та рік), карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідно до п. 5.3 Правил користування платіжною карткою строк погашення кредиту по платіжним карткам із встановленим мінімальним обовязковим платежем приводиться у Памятці клієнта, яка є невідємною частиною Договору

Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановленого мінімального обовязкового платежу встановлюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Оскільки у заяві відповідача про надання кредиту немає вказівки на те, що невідємною частиною даного Договору є Памятка Клієнта, і позивачем така памятка суду не надана, суд виходить з того, що при вирішенні питання про сплив строку позовної давності за вимогами позивача слід виходити з п. 5.4 Правил користування платіжною карткою.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду України, яку він висловив в постанові по справі від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, і яка в силу ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обовязковою для суду першої інстанції. Так, розглядаючи аналогічну справу, пославшись на п. 3.1.1 та п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, Верховний Суд України дійшов висновку, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 зазначеного Кодексу), а не закінченням строку дії договору.

Оскільки строк дій виданої відповідачу картки сплинув 30 вересня 2011 року, строк позовної давності за вимогами позивача по даній справі закінчився 30 вересня 2014 року, тоді як позов поданий 01.09.2015 року, тобто після спливу позовної давності. При цьому позивач не заявляв про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Відповідач скористався правом на подання заяви про застосування позовної давності, що зобовязує суд застосувати її.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України, беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України, що висловлена в постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, керуючись ст. ст. 1, 8, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.09.2005 року на суму 39642,14 грн. відмовити.

Повний текст рішення складений 12.10.2015 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4