Номер провадження: 22-ц/785/6186/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Кравця Ю.І.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 12 травня 2015 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» до ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Савранського районного управління юстиції Одеської області про визнання договору оренди землі недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки,-

встановила:

Представник позивача звернувся із позовом до відповідачів про визнання договору оренди землі від 04.01.2013 року недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки від 20.04.2013 року № 1819763 (а. с. 2-3).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 24.04.2010 року між ЗАТ АПК «Саврань», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі строком на 5 років на земельну ділянку № 1 площею 3,89 га, яка розташована на території Бакшанської сільської ради Савранського району Одеської області у масиві № 21. 04.01.2013 року ОСОБА_2 був укладений договір оренди тієї самої земельної ділянки з приватним підприємцем ОСОБА_3 Передача ОСОБА_2 в оренду однієї і тієї ж самої земельної ділянки двом орендарям перешкоджає позивачу користуватися орендованою земельною ділянкою.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 12 травня 2015 року позов Товариства з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 04.01.2013 року, укладений між ОСОБА_2 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 Скасовано рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Савранського районного управління юстиції Одеської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.04.2013 року, згідно договору оренди землі від 04.01.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (а. с. 67-69).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 79-82).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із правомірності вимог позивача.

З таким висновком слід погодитись, оскільки він відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 1, площею 3,89 га, яка розташована на території Бакшанської сільської ради, масив № 21, кадастровий номер :01:006:0001, що вбачається із Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД, № 087901, зареєстрованого 16.05.2003 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 329 (а. с. 5).

24 квітня 2010 року між ОСОБА_2 та ЗАТ АПК «Саврань» в особі директора ОСОБА_4 був укладений Типовий договір оренди землі, зареєстрований у Відділі Держземагенства у Савранському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2012 року за № 5/070 (а. с. 6-9).

Відповідно до умов цього договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, площею 3,89 га, яка знаходиться території Бакшанської сільської ради, с. Бакша, Савранського району, Одеської області. Строк дії договору пять років.

Пунктом 39 вказаного договору встановлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

На порушення приписів п. 39 договору, за яким сторони не можуть розірвати договір в односторонньому порядку, 04 січня 2013 року ОСОБА_2 було укладено договір оренди тієї самої земельної ділянки № 1, площею 3,89 га, розташованої на території Бакшанської сільської ради, масив № 21, строком на 3 роки з приватним підприємцем ОСОБА_3 (а. с. 38-39). Право на оренду землі за ОСОБА_3 зареєстровано в Державному реєстрі прав 12.04.2013 року за № 734662, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1819763 від 20.04.2013 року, що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а. с. 4).

Отже, в період дії Типового договору оренди землі від 24.04.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ АПК «Саврань», ОСОБА_2 уклала на цю ж земельну ділянку договір оренди землі з ОСОБА_3

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТДВ «АПК «Саврань» посилалось на порушення права користування земельною ділянкою, передбаченого статтею 24 Закону України «Про оренду землі», у звязку з укладанням ОСОБА_2 договору оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Стаття 24 Закону України «Про оренду землі» зобовязує орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку на рівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що право користування земельною ділянкою, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, буде порушене, зокрема, в разі укладення договору оренди з новим орендарем при наявності діючого договору оренди землі.

Отже, з огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України; статті 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) необхідно дійти висновку про те, що в разі порушення орендодавцем права орендаря на користування земельною ділянкою, передбаченого статтею 24 Закону України «Про оренду землі», підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України.

Укладання орендодавцем декількох договорів оренди землі стосовно однієї і тієї ж самої земельної ділянки з різними орендарями, які діють одночасно, перешкоджають орендарю, з яким договір оренди землі був укладений першим, користуватись орендованою земельною ділянкою.

При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч. 2 ст. 13 ЦК України). Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обовязками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обовязків.

За приписами ст. 24 Закону України «Про оренду землі» серед іншого орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

За приписами ст. ст. 13-15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладення Типового договору, договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.01.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТДВ «АПК «Саврань» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, апеляційну скаргу ТДВ «АПК «Саврань» задоволено. Рішення Савранського районного суду Одеської області від 30.05.2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зі змісту рішення суду вбачається, що договір оренди від 24 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ТДВ «АПК «Саврань» містить всі істотні умови, що свідчить про те, що сторонами по договору досягнуто згоди з усіх істотних умов, які передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними. Договір оренди був зареєстрований у встановленому законом порядку. Як вбачається з копії договору оренди від 24 квітня 2010 року, договори оренди були зареєстровані у відділі Держземагенства у Савранському районі Одеської області, про що вчинено запис 24 грудня 2012 року за № 01070. Договір оренди за відповідним реєстровим номером, завірений гербовою печаткою Державного комітету України по земельних ресурсах Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Одеської регіональної філії, підписані уповноваженою на це державою особою, яка провела державну реєстрацію договору. Під час реєстрації договору оренди уповноважена особа, яка проводить державну реєстрацію перевіряє відповідність укладеного договору оренди, вимогам Закону України «Про оренду землі» та Типового договору оренди землі. В якості додатку до договору оренди землі між позивачем та відповідачем підписаний акт прийому передачі відповідної земельної ділянки в оренду від 24 квітня 2010 року, ситуаційний план земельної ділянки, державний акт, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Отже, укладений між ОСОБА_2 та ТДВ «АПК «Саврань» договір оренди землі від 24 квітня 2010 року укладений в письмовій формі, пройшов державну реєстрацію, ОСОБА_2 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладання договору оренди на пять років. До вказаного договору додано копію державного акту, при складанні, видачі та реєстрації якого було вчинено відповідні план та схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів. З урахуванням наведеного, суд зробив висновок, що між ОСОБА_2 та ТДВ «АПК «Саврань» при укладанні договору оренди землі були погоджені всі істотні умови, у тому числі обєкт оренди (місце розташування земельної ділянки) (а. с. 55-58).

Вказані обставини встановлені судовим рішенням, у звязку з чим за правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справі.

Необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що договір оренди від 24.04.2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ТДВ «АПК «Саврань» не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у звязку з чим право оренди земельної ділянки у ТДВ «АПК «Саврань» не виникло. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.01.2015 року встановлено, що відповідно відповіді Держземагенства у Савранському районі Одеської області від 04.09.2013 року, відповіді від 24.12.2014 року, яка надійшла до апеляційного суду Одеської області реєстрації договору оренди від 24.04.2010 року, масив № 21 ділянка № 1 станом на 01.01.2013 року не виявлено. Між тим, суд дійшов висновку про те, що сама по собі відсутність з невідомих причин запису про реєстрацію договору оренди землі від 24.04.2010 року у книгах реєстрації договорів оренди не може свідчити про те, що державної реєстрації не відбулось, оскільки в договорі оренди землі від 24.04.2010 року значиться реєстраційний № 01070, підпис та печатка реєстратора - посадової особи відділу держземагенства у Савранському районі Одеської області. Факт невнесення уповноваженою на те посадовою особою, яка провела державну реєстрацію договору оренди від 24.04.2010 року, зробила відповідну відмітку в договорі, власноручно поставила підпис та гербову печатку про його реєстрацію, не є підставою для визнання його недійсним. Після укладання договору оренди сторони не відповідають за його внесення в книгу реєстрації, оскільки за внесення цих даних у Книгу реєстрації її відповідає уповноважена на це посадова особа Держземагенства у Савранському районі Одеської області, яка не виконала свої обовязки щодо реєстрації договору відповідно до вимог законодавства України.

Вказані обставини встановлені судовим рішенням, у звязку з чим за правилами ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справі.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Аналогічна правова позиція, висловлена Судовою палатою у цивільних справах ВСУ під час розгляду справи N 6-118цс13.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що передача ОСОБА_2 в оренду однієї і тієї ж самої земельної ділянки двом орендарям, які діють одночасно, перешкоджають орендарю, з яким договір оренди землі був укладений першим, користуватись орендованою земельною ділянкою, а відтак зміст договору оренди земельної ділянки від 04 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та приватним підприємцем ОСОБА_3 не відповідає приписам ст. 24 Закону України «Про оренду землі», що дає підстави для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Інших доводів апеляційна скарга представника ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не містить.

При зазначених обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Савранського районного суду Одеської області від 12 травня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 12 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_5