Справа № 715/2060/15-ц
Провадження № 2/715/811/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

Судді Цуркана В.В.

за участю секретаря судового засідання Майщук С.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засiданнi цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. Своїй вимоги обґрунтовує тим, що 27 червня 2014р. між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого відповідач отримав у борг грошову позику в розмірі 30000,00 дол. США, про що свідчить написана ним особисто письмова розписка. У наданій відповідачем розписці дотримані всі істотні умови договору позики, а саме: зазначено, що грошові кошти у розмірі 30 000,00 дол. США відповідач отримав саме в борг, зазначений термін повернення позики за першої вимоги. Він неодноразово направляв відповідачу письмові вимоги про повернення коштів, однак вони повертались у зв'язку з відмовою адресата отримати кореспонденцію. Повторну вимогу про повернення коштів він надіслав відповідачу 28.05.2015р., які він отримав згідно повідомлень про вручення рекомендованих листів. Станом на 19.08.2015 року борг у розмірі 30 000 дол. США складає 662400 гривень. А тому просить стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 661400 гривень та судові витрати по справі.

До початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_3 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій вказує на те, що оскільки договором позики не було передбачено сплату процентів, він має право на одержання процентів відповідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що підлягають сплаті щомісячно до дня повернення позики. Просить суд також стягнути з відповідача нараховані відсотки за період користування позикою з 28.06.2014 року по 19.10.2015 року у розмірі 174653,79 копійок.

ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3П, в якому просив визнати недійсним договір позики від 27.06.2014 року недійсним, посилаючись на те, що незважаючи на наявність розписки яку надав ОСОБА_4, він фактично ніяких грошей від ОСОБА_3 не отримав. Вказує також на те, що самого договору позики не має, не дотримана письмова форма договору позики, а також не має згоди дружини ОСОБА_4 на укладання вказаного договору.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав які викладені в позовній заяві, просила суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики та проценти за весь час користування позикою. У задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити за безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3, просив суд задовольнити його зустрічний позов та визнати недійсним договір позики.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 виникли правовідносини на підставі договору позики.

Від імені ОСОБА_4, 27.06.2014 року написано документ (розписку), згідно з яким останній взяв у борг у ОСОБА_5 30 000 доларів США і зобов'язався повернути їх за першою ж вимогою, тобто був складений договір позики.

Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики, який був оглянутий в судовому засіданні.

Слід зазначити, що представник відповідача не заперечував факт написання його довірителем вищевказаної розписки.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, про що також зазначив Верховний Суд України у своїй правовій позиції справа №6-63цс13 від 18.09.2013 року.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

А тому, є необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_4 фактично не отримував грошей від позивача, відсутній сам договір позики та не дотримано письмової форми договору.

Інші підстави на які посилається представник відповідача у зустрічній позовній заяві не дають підстави для визнання договору позики недійсним.

У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач ОСОБА_4 своєчасно виконав своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушував умови договору, при цьому відповідачем не надав суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.1049 ЦК України основний борг в сумі 30 000 доларів США, що згідно курсу гривні до іноземних валют станом на 19.08.2015 року становить 662400 гривень, він сплатив позивачу.

Таким чином позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що договором позики між позивачем та відповідачем не був встановлений розмір процентів, тому такий розмір має визначатися на рівні облікової ставки НБУ.

Проте, суд не повністю погоджується з розрахунком процентів, наданим позивачем.

Під час розрахунку розміру відсотків суд використовує наступну формулу: УП = ПФД ? ? (Сn : 100% : 365 х Кn), де: УП сума умовних процентів за відповідний звітний період (грн); ПФД сума поворотної фіндопомоги, неповерненої на кінець звітного періоду (грн); Сn облікова ставка НБУ, яка діяла в розрахунковому звітному періоді (%). Якщо впродовж звітного періоду її розмір змінювався відповідно, беруть різні ставки за різні дні використання; Кn кількість календарних днів фактичного користування поворотною фіндопомогою в межах звітного періоду, коли діяла певна облікова ставка НБУ (дні).

Так, з 28.06.2014 року по 16.07.2014 року офіційних даних облікова ставка НБУ складала 9,50%. Таким чином проценти за даний період від суми 30000 доларів США становлять 148,50 дол. США.

З 17.07.2014 року по 12.11.2014 року офіційних даних облікова ставка НБУ складала 12,50%. Таким чином проценти за даний період від суми 30000 доларів США становлять 1212,30 дол. США.

З 13.11.2014 року по 05.02.2015 року згідно офіційних даних облікова ставка НБУ складала 14,00%. Таким чином проценти за даний період від суми 30000 доларів США становить 978 дол. США.

З 06.02.2015 року по 03.03.2015 року згідно офіційних даних облікова ставка НБУ складала 19,50%. Таким чином проценти за даний період від суми 30000 доларів США становить 416,70 дол. США.

З 04.03.2015 року по 27.08.2015 року згідно офіційних даних облікова ставка НБУ складала 30,00%. Таким чином проценти за даний період від суми 30000 доларів США становить 4364,40 дол. США.

З 28.08.2015 року по 24.09.2015 року згідно офіційних даних облікова ставка НБУ складала 27,00%. Таким чином проценти за даний період від суми 30000 доларів США становить 621,30 дол. США.

З 25.09.2015 року по 19.10.2015 року згідно офіційних даних облікова ставка НБУ складала 22,00%. Таким чином проценти за даний період від суми 30000 доларів США становить 452,10 дол. США.

Таким чином, загальна сума процентів відповідно до облікових ставок НБУ, які діяли в період позики між позивачем та відповідачем, становить 8193,30 дол. США, що згідно курсу гривні до іноземних валют станом на 19.10.2015 року становить 174 435,35 грн., а позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в цій частині.

Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню частково, а саме: з відповідача слід стягнути на користь позивача 662400 грн. основного боргу та 174435,35 грн. процентів на рівні облікової ставки НБУ, а всього 836835,35 грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 169, 212 -215 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4 836 835 (вісімсот тридцять шість тисяч вісімсот тридцять пять) гривень 35 копійок боргу, та судові витрати по справі у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини в такий самий строк з моменту отримання повного рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: