Номер провадження 2/754/5742/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.12.2009 року між сторонами був укладений попередній договір, відповідно до умов якого сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основний договір не пізніше 31.12.2009 року щодо об"єкту нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1, вартістю 80000, 00 грн. Після реконструкції будинку АДРЕСА_1 14.11.2011 року прийнятий в експлуатацію, але не отримано правовстановлюючий документ, що позбавляє позивачку укласти основний договір. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на квартиру № 22, загальною площею, згідно з робочою документацією, 34, 9 кв.м., в об"єкті реконструкції, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 на початку судового розгляду повністю визнав позовні вимоги. Пояснив, що є певні труднощі в отриманні правовстановлюючого документу на будинку, а тому він не зміг укласти з позивачкою основний договір. У подальшому відповідач у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.12.2009 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Попередній договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_2, загальною площею 38 кв.м.

Відповідно до п. 2.1 Договору сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основний договір не пізніше 31.12.2009 року за ціну 80000, 00 грн.

Зазначену суму у відповідності до п. 2.3 Договору позивачкою було передано відповідачу до підписання попереднього договору і саме ця сума мала бути зарахована при укладенні та нотаріальному посвідченні основного договору (п. 2.4 Попереднього договору).

Пунктом 3. 1 Попереднього договору передбачені обов"язки відповідача, згідно з якими відповідач зобов"язаний після здачі в експлуатацію жилого будинку АДРЕСА_1 отримати в установленому порядку документ, що підтверджує право власності на будинок, зареєструвати цей документ у місцевому бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна, прибути до нотаріуса для укладення основного договору у день, визначений усною угодою сторін, але не пізніше останнього терміну, передбаченого п. 2.1 попереднього договору.

Після реконструкції будинок, згідно з Декларацією про готовність об"єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 14.11.2011 року, було прийнято в експлуатацію з посиланням на декларацію про готовність об"єкта до експлуатації, що 14.11.2011 року зареєстрована в УДАБК.

Будинок підключено до комунальних мереж міста, позивачка фактично володіє і користується квартирою.

Встановлені вище обставини свідчать про те, що відповідачем не виконано своїх зобов"язань за попереднім договором, що порушує майнові права позивачки.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договором та інші правочини.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтями 328, 334 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Договір, укладений з відповідачем, є двостороннім правочином, спрямованим на набуття цивільних прав та обов"язків сторін.

Згідно із ст.. 202, 204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підписання вищезазначеного попереднього договору було дією, спрямованою на набуття цивільних прав та обов"язків. Договір між сторонами не був визнаний судом недійсним та його недійсність не встановлена законом, що дає підстави для визнання його правомірним.

З цього випливає, що у позивача виникло право вимоги оформлення права власності на квартиру та обов"язок сплати вартості вказаної квартири, а у відповідача виникло право на отримання вартості квартири та кореспондуючий обов"язок на оформлення права власності на вказані квартири за позивачами.

Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Прийняття ж в експлуатацію матиме місце тільки після закріплення судом права власності на вказану переплановану квартиру.

Відповідно до діючого цивільного законодавства однією з підстав виникнення прав та обов′язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинне опиратися на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Цивільне законодавство України покладає таке доведення на суди загальної юрисдикції, господарські суди, третейські суди.

Згідно із ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна вправі пред′явити позов про визнання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи те, що відповідач позов визнав повністю і таке визнання не суперечить вимогам діючого законодавства, не порушує прав та інтересів інших осіб, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, Конституцією України, ст. 316, 317, 319, 318, 331, 376, 392 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 22, загальною площею, згідно з робочою документацією, 34, 9 кв.м., в об"єкті реконструкції, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: