Справа № 378/466/15 Головуючий у І інстанції Гуртовенко Р.В.
Провадження № 22-ц/780/5104/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 46 10.11.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.

суддів: Іванової І.В., Волохова Л.А.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 16 липня 2015 року по справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до ОСОБА_2, Головного Управління Держземагенства України в Київській області, треті особи: відділ Держземагенства в Ставищенському районі Київської області, Реєстраційна служба Ставищенського районного управління юстиції в Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» про визнання недійсними та скасування наказів Головного Управління Держземагенства України в Київській області, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування рішення Реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції в Київській області про державну реєстрацію договорів оренди землі,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У травні 2015 року прокурор в інтересах держави звернувся з вказаним позовом посилаючись на те, що прокуратурою області встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення ОСОБА_2 земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Ставищенського району Київської області.

Прокурор з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд: визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагентства України у Київській області від 01 жовтня 2014 року №6256/15-14 та №6253/15-14 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», якими надано дозволи ОСОБА_2 на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 35,900 га та 46,0000 га, розташованих на території Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області; визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагентства України у Київській області від 24 листопада 2014 року №№ 10-10010/15-14-сг, 10-10012/15-14-сг, 10-10011/15-14-сг, 10-10009/15-14-сг, 10-10013/15-14-сг, 10-10014/15-14-сг, якими затверджено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 на території Журавлиської сільської ради Ставищенського району площею 6,0569 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 9,7497 га, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 3,5061 га, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 7,4127 га, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 3,8438 га, кадастровий номер НОМЕР_5, площею 3,5827 га, кадастровий номер НОМЕР_6, загальна вартість яких складає 905820 гривень 86 копійок; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок площею 6,0569 га, 9,7497 га, 3,5061 га, 3,8438 га від 16 грудня 2014 року, площею 3,5827 га від 23 грудня 2014 року та площею 7,4127 га від 02 грудня 2014 року, укладених між Головним управлінням Держземагентства України у Київській області та ОСОБА_2; скасувати рішення реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції Київської області від 30 грудня 2014 року №№18497066, 18496636, 18496776, 18496281, 18496428 та від 12 березня 2015 року №19938384 про державну реєстрацію вказаних договорів оренди землі; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 16 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу про закриття провадження у даній справі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, зокрема не перевірено на якій правовій підставі спірна земельна ділянка перебувала на праві постійного користування ТОВ «Журавлиське» . Вважає також хибними висновки суду першої інстанції щодо неможливості ОСОБА_2 обробляти земельну ділянку, надану йому в оренду, у зв'язку з відсутністю у нього сільськогосподарської техніки. Так, судом не взято до уваги, що 15.03.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс» укладено договір № 15/03-14 на виконання комплексу сільськогосподарських робіт. Зазначає також, що прокурором Ставищенського району не наведено жодних підстав та доказів для свого звернення до суду із даним позовом в інтересах держави.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що надання спірних земельних ділянок в оренду ОСОБА_2 відбулося з порушенням законодавства України, оскільки відповідач не звертався до відповідної районної державної адміністрації чи сільської ради із заявою про отримання у користування цих ділянок, у своїх клопотаннях він не обґрунтував розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, що ОСОБА_2 спірні земельні ділянки надані не єдиним масивом, що у нього не має можливості займатися фермерським господарством, оскільки відсутня сільськогосподарська техніка, що оспорювані договори оренди з ним ГУ Держземагенства у Київській області укладені всупереч встановленої процедури набуття права оренди земельних ділянок для ведення фермерського господарства - без прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади або органу місцевого самоврядування та без проведення земельних торгів.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держземагентства у Київській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для створення та ведення фермерського господарства. До заяви додав письмове обґрунтування необхідності вилучення та відведення земельних ділянок (Т 1, а. с. 107-108).

Головним управлінням Держземагентства у Київській області прийнято накази від 01.10.2014 року №6256/15-14 та № 6253/15-14 про надання дозволів ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та накази від 24.11.2014 року №№ 10-10010/15-14-сг, 10-10012/15-14-сг, 10-10011/15-14-сг, 10-10009/15-14-сг, 10-10013/15-14-сг, 10-10014/15-14-сг про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 (Т. 1 а. с. 11-24, Т. 3 а. с. 88).

На підставі вказаних наказів, між Головним управлінням Держземагентства України у Київській області в особі начальника відділу Держземагентства України у Ставищенському районі Хомичем В.І. із фізичною особою ОСОБА_2 02.12.2014 року, 16.12.2014 року та 23.12.2014 року укладено договори оренди на земельні ділянки і у п.5 кожного договору оренди землі визначено вартість земельних ділянок в залежності від їх площі: 158116 грн. 45 коп. за земельну ділянку площею 7,4127 га, кадастровий номер НОМЕР_4; 74786 грн. 80 коп. за земельну ділянку площею 3,5061 га, кадастровий номер НОМЕР_3; 207965 грн. 78 коп. за земельну ділянку площею 9,7497 га, кадастровий номер НОМЕР_2; 129196 грн. 58 коп. за земельну ділянку площею 6,0569 га, кадастровий номер НОМЕР_1; 81990 грн. 10 коп. за земельну ділянку площею 3,8438 га, кадастровий номер НОМЕР_5; 76420 грн. 71 коп. за земельну ділянку площею 3,5827 га, кадастровий номер НОМЕР_6 (Т. 2 а. с. 171-174, 179-196).

Зазначені договори оренди землі зареєстровані у Реєстраційній службі Ставищенського районного управління юстиції Київської області 30.12.14 року та 12.03.15 року відповідно (Т. 1 а. с. 25-35, Т. 2 а. с. 178).

ПП «Кадастр» розроблено на замовлення відповідача ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 (Т. 2 а. с. 2-85).

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави вважати, що Законом України «Про фермерське господарство» не передбачено права відмови громадянам у прийнятті їх заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у зв'язку з недотриманням правил, передбачених ч.1 ст.7 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або користування для всіх потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення щодо відведення відповідачу ОСОБА_2 земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства було прийняте центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - ГУ Держземагентства України у Київській області, відповідно до повноважень, передбачених ст.ст.122,123 ЗК України та у порядку встановленому ст.ст.26-28,50 ЗУ «Про землеустрій», ст.186-1 ЗК України та ст.ст.1,2,7 Закону України «Про фермерське господарство».

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що передача зазначених земельних ділянок ОСОБА_2 відбулася із порушенням вимог Закону, оскільки, звертаючись до ГУ Держземагенства у Київській області про надання у користування спірних ділянок, він у своїй заяві обґрунтовував й необхідність одержання земель у зазначених заявником розмірах для створення фермерського господарства, розміри земельних ділянок визначив з урахуванням перспектив діяльності її майбутнього фермерського господарства та додав до заяви необхідні документи. Окремого ж письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства закон від заявника не вимагає.

Також, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду в частині визнання незаконними та скасування вищевказаних наказів ГУ Держземагентства у Київській області з підстав недотримання управлінням вимог ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» та надання земельних ділянок не єдиним масивом, оскільки це спростовуються наступним.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, ця норма закону передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства.

Відповідно до ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства.

Також, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 не має можливості для ведення фермерського господарства через відсутність у нього належної сільськогосподарської техніки є таким, що ґрунтується на припущеннях, адже відсутність у власності сільськогосподарської техніки для обробітку земельних ділянок не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах. Зокрема, у матеріалах справи наявний договір № 15/03-14 від 15 березня 2014 року, за яким ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс» зобов'язується виконати на спірних земельних ділянках комплекс сільськогосподарських робіт щодо їх обробки та збору врожаю (Т 1, а. с. 69).

Окрім зазначеного, позивачем також не доведено факту порушення інтересів держави у зв'язку з прийняттям ГУ Держземагентства у Київської області спірних наказів, оскільки спірні земельні ділянки і надалі залишаються в державній власності, а відповідачу ОСОБА_2 на підставі укладених договорів оренди вони передані лише у строкове платне користування для їх обробітку.

Що стосується доводів третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлиське", щодо того, що спірні земельні ділянки накладаються на земельні ділянки, які перебувають в колективній власності цього товариства, то, при вирішенні даного спору, вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки позов прокурором обґрунтовувався іншими обставинами і з цього приводу товариством будь-яких позовних вимог не заявлялося.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що порушень вимог чинного земельного законодавства з боку ГУ Держземагентства у Київської області чинного законодавства України при видачі спірних наказів та наданні у строкове користування відповідачу зазначених ділянок, які б давали суду підстави для задоволення позовних вимог, позивачем не доведено.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в частині підстав у відмові в позові заслуговують на увагу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора Ставищенського району Київської області про визнання недійсним та скасування наказів, визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок, скасування рішення про державну реєстрацію прав оренди земельних ділянок. При цьому, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляції ОСОБА_2 в частині закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 16 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: