Провадження № 2/641/1654/2015 Справа № 641/5647/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харковав у складі:

головуючого судді Богдан М.В.

при секретарі - Цюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Інфраструктура відкритих ключів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 «Інфраструктура відкритих ключів» на його користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 43432,74 грн..

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилався на те, що він працював у відповідача директором ЦСК з 04.07.2011р. по 31.10.2013р..

Після звільнення, з ним не було проведено остаточний розрахунок, що змусило його звернутись до суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18.07.2014р. на його користь стягнута заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку та моральна шкода, але остаточній розрахунок був проведений відповідачем лише 19.05.2015р..

Позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає згідно з його розрахунком 43432,74 грн..

В судове засідання позивач та його представник не з*явились, надали письмову заяву з проханням слухати справу без їх присутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання також не з*явився, надав письмові заперечення на позов. З вказаних заперечень вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки у період, за який просить стягнути ОСОБА_1 середній заробіток, всі рахунки підприємства були арештовані виконавчою службою.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 31.10.2013 року звільнено з ОСОБА_2 «Інфраструктура відкритих ключів» за п.1ст.36 КЗпП України.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18.07.2014р. з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто: 9022,32 грн. - заборгованість по заробітній платі; 37138,14 грн. середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку та 1000 грн. моральної шкоди.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, вказана сума була перерахована ОСОБА_1 лише 19.05.2015р..

Згідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій стат ті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Верховний Суд України у постанові від 21.11.2011 року зазначив, що, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи доведеність в межах даної справи невиплату позивачеві у день звільнення всіх сум, що належать йому від ОСОБА_2 «Інфраструктура відкритих ключів», суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 19 травня 2015 року.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення ОСОБА_2 «Інфраструктура відкритих ключів» щодо відсутності вини підприємства у невиплаті позивачеві всіх сум, встановлених рішенням суду, в зв'язку з відсутністю коштів через їх арешт постановою ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100), зазначений Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

З урахуванням аналізу положень п. 2 Порядку № 100, суд зазначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів справи, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 209,82 грн..

Відповідач після набрання чинності рішення суду не здійснив виплату суми заробітної плати з 19.07.2014р. по 18.05.2015р., що складає 207 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки ОСОБА_1 виплати заробітної плати з 19 липня 2014 року по 18 травня 2015 року складає 43432,74 грн. (209,82 грн. Х 207 робочих днів).

Виходячи з викладеного вище, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 43432,74 грн..

У відповідності до роз'яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов'язкових платежів з громадян, є обов'язком роботодавця та працівника.

Судові витрати суд стягує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК, ст. ст. 116,117 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Інфраструктура відкритих ключів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 43432,74 грн. ( сорок три тис. чотириста тридцять дві грн.. 74 коп.).

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Інфраструктура відкритих ключів» судовий збір на користь держави в сумі 487,2 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_3