БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1064/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Луговця О.А.

при секретарі Чорнуха Н.О.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, законним представником якої є мати ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування в особі Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Леніна, 65 с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області, де з його дозволу була зареєстрована і проживала ОСОБА_5 З 2006 року ОСОБА_5 перестала користуватися цим житлом, змінивши місце проживання на ІНФОРМАЦІЯ_1, де народила дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 За рішенням суду у 2013 році мати дитини ОСОБА_5 була визнана такою, що втратила право користування належним йому житлом, а малолітня ОСОБА_4 продовжує бути зареєстрованою в його будинку. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з належного йому помешкання відповідачка не бажає, чим порушує його права власника житла. В звязку з цим, просить винести рішення про позбавлення ОСОБА_4 права користування житлом, яке знаходиться по вул. Леніна, 65 с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області та зняти її з реєстрації.

Позивач, як і його представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що малолітня ОСОБА_4 зі своєю матірю ОСОБА_5 зареєструвалися і проживали в належному йому на праві власності будинку на правах членів сімї, так як їх баба й мати, відповідно, ОСОБА_6 доводилася йому дружиною. З весни 2008 року ОСОБА_5 зі своєю дочкою ОСОБА_4 в його будинку не проживають, комунальними послугами не користуються і їх не оплачують, участі в веденні спільного господарства не приймають. Стверджує, що малолітня ОСОБА_4 повинна бути зареєстрована за місцем проживання своїх батьків, а для нього вона перестала бути членом сімї і є чужою особою.

Відповідачка, як і її представник, в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що не бажає добровільно зняти свою малолітню дочку ОСОБА_4 з реєстраційного обліку в належному позивачеві будинку, оскільки не має можливості в подальшому зареєструвати дитину за іншою адресою; хоча й проживає з дочкою в придбаному у 2006 році будинку, але на нього відсутні правоустановлюючі документи. Не заперечує, що її дочка ОСОБА_4 з весни 2008 року за адресою позивача не проживає, його житлом та комунальними послугами не користується, ніяких заходів до вселення у будинок позивача протягом десяти років вона не вживала.

Представник Борзнянської РДА, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні заперечила проти вимог позивача, оскільки це порушить права дитини на користування житлом.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку.

За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321, 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. За змістом положень ст.156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; в разі відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік він втрачає право користування даним житлом.

Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 являється власником житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Леніна, 65 с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області. Малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, доводиться онукою померлої 30 серпня 2012 року дружини позивача ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище Король), вселилася до спірного помешкання разом зі своєю матірю ОСОБА_5 зі згоди позивача в установленому законом порядку на правах членів сімї (ч.2 ст.64 ЖК УРСР) і набула прав та обовязків, передбачених ст.156 ЖК УРСР. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2013 року, що набрало законної сили, мати дитини ОСОБА_5 визнана такою, що втратила право користування належним ОСОБА_3 житловим приміщенням. Водночас, малолітня ОСОБА_4 значиться зареєстрованою в будинку позивача з 16 червня 2009 року, але фактично з весни 2008 року там не проживає, комунальними послугами не користується, мешкаючи в придбаному, але юридично не оформленому матірю ОСОБА_5 будинку по вул. Шевченка, 86 с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області.

Законним представником відповідачки всупереч положенням ст.60 ЦПК України не було надано суду жодних доказів поважності причин її та малолітньої дочки тривалого непроживання у житловому приміщенні позивача; до того ж, ніяких заходів на вселення у спірне житло вони не вживали.

Згідно з приписами ч.4 ст.29 ЦК України, ч.1 ст.160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає.

Системний аналіз зазначених норм законодавства вказує на те, що право малолітньої дитини користуватися спірним житлом є похідним правом від аналогічного права одного з батьків, та існує лише за наявності його у одного з них.

Тому, вирішуючи даний спір, суд враховує, що будинок позивача не є житлом малолітньої ОСОБА_4, яка мешкає разом зі своєю матірю ОСОБА_5 з весни 2008 року за іншою адресою та з цього часу остаточно не проживає за місцем реєстрації в помешканні по вул. Леніна, 65 с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області, що належить на праві власності ОСОБА_3, який не має наміру надавати дане помешкання для проживання відповідачці; батько ж дитини ОСОБА_4 ОСОБА_8 згідно копії актового запису про народження №08 від 21.12.2007р. записаний за заявою матері.

В звязку з цим, за умови відсутності даних про реєстрацію батьків дитини, а також проживання батьків дитини та її самої в спірному житловому будинку з 2008 року, наявні підстави для визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування належним позивачеві житловим приміщенням, оскільки вона втратила сімейні звязки з власником будинку в звязку з виїздом на інше місце проживання разом зі своєю матірю ОСОБА_5 При цьому, суд враховує також і ту обставину, що проживаючи з дитиною близько десяти років у придбаному будинку, ОСОБА_5 не спромоглася оформити правоустановлюючі документи на житлове приміщення, перекладаючи тягар реєстрації своєї дочки на позивача.

З огляду на вищевказані обставини посилання представника відповідача та органу опіки і піклування про порушення прав дитини на користування спірним житлом, гарантованих нормами міжнародного та національного законодавства, є безпідставними й не заслуговують на увагу.

Отже, вимоги ОСОБА_3 про визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням є обгрунтованими й підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає передчасними вимоги ОСОБА_3 в частині зняття ОСОБА_4 з реєстрації, оскільки вони є похідними від позбавлення права користування житлом і можуть бути вирішені органом реєстрації відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 задовольняються частково, то з огляду на приписи ст.88 ЦПК України з законного представника малолітньої дитини ОСОБА_5 на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн., що узгоджується з положеннями п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.29, 317, 321, 383, 386, 405 ЦК України, ст.160 СК України, ст.ст.64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.3, 10, 15, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке розташоване в с. Прохори Борзнянського району Чернігівської області, вул. Леніна, 65, та належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з законного представника малолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Борзнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення; особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець