Справа №580/1117/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гура А. О.
Номер провадження 22-ц/788/1853/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 серпня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Лебединське вище професійно-технічне училище лісового господарства»

про поновлення строку позовної давності, визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 10 серпня 2015 року взадоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позову.

При цьому зазначає, що підставою для її звільнення стала довідка лікарської консультаційної комісії Лебединської ЦРЛ № 408 від 06 листопада 2012 року про наявність протипоказань для роботи з психоемоційним навантаженням, важкої фізичної праці та роботи з комп'ютером, однак про те, що дана довідка носить лише рекомендаційний характер, вона довідалась лише 22 травня 2015 року, після отримання відповіді головного лікаря Лебединської ЦРЛ № 766 та висновок МСЕК про неможливість нею виконувати посадові обов'язки керівника гуртка та стійку втрату працездатності, рекомендації щодо будь-якої роботи відсутні, а відтак вона звернулася до суду з позовом у передбачений законом тримісячний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Державного професійно-технічного навчального закладу «Лебединське вище професійно-технічне училище лісового господарства» Василець С.О., яка проти скарги заперечує, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін , виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем порядку звільнення, передбаченого п.2 ч.1 ст.40, 43 КЗпП України, однак відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду через відсутність поважних причин для його поновлення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає зібраним у справі доказам та ґрунтується на законі.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, просила поновити строк для звернення до суду, пропущений з поважної причини, визнати наказ № 79-к від 12 листопада 2012 року про її звільнення незаконним, поновити її на посаді керівника гуртка та викладача української мови і літератури та стягнути на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивувала тим, що з 02 лютого 2011 року вона працювала на посаді соціального педагога в державному професійно-технічному навчальному закладі «Лебединське вище професійно-технічне училище лісового господарства», у вересні 2011 року була переведена на посаду керівника гуртка та викладача української мови і літератури. 12 листопада 2012 року вона була звільнена з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров'я. Підставою для звільнення стала довідка лікарської комісії № 408 від 06 листопада 2012 року, яка носить рекомендаційний характер, в якій зазначено, що їй протипоказана робота з психоемоційними навантаженнями, важка фізична праця та робота з комп'ютером. Під час звільнення із займаної посади їй не була запропонована більш легка робота, зокрема, посада бібліотекаря, яка на той час була вільна, що є порушенням законодавства.Через триваючі хвороби, нервовий стрес після незаконного звільнення, що стало причиною загострення її хвороб, вона пропустила визначений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст.43 КЗпП України розірвання договору з підстав, передбачених п.1-5.7 ст.40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою профспілкового комітету первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника має розглядатись у присутності працівника, на якого воно внесененевідповідність працівника посаді, яку він займає, або виконуваній роботі може виявлятись у стані здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи. Підставою для розірвання трудового договору про невідповідність працівника може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована інша робота, ніж виконувана.

Згідно з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього обов'язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу або громадян, яких він обслуговує, і його неможливо перевести , за його згодою, на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом директора державного професійно-технічного закладу «Лебединське ВПУ лісового господарства» №5-к від 01 лютого 20111 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду соціального педагога на 0,5 ставки з 02 лютого 2011 року.

16 вересня 2011 року за своєю заявою від 14 вересня 2011 року наказом №68-к остання переведена на посаду керівника краєзнавчого гуртка та їй дозволено читати години викладача української мови та літератури ( а.с. 61-63).

Наказом №75 від 15 жовтня 2012 року ОСОБА_3 дозволено тимчасово виконувати обов'язки майстра виробничого навчання у групі №13 з 01 жовтня 2012 року до 12 листопада 2012 року на 0,25 ставки.

06 листопада 2012 року лікарською комісією позивачці видана довідка № 408 про те, що згідно рішення ЛКК їй протипоказана робота з психоемоційними перевантаженнями, важка фізична праця та робота з комп'ютером (а.с.11).

На підставі вищезазначеної довідки наказом №79-к від 12 листопада 2012 року ОСОБА_3 була звільнена з посади керівника гуртка у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, яке перешкоджає виконанню даної роботи згідно п.2 ст.40 КЗпПУкраїни (а.с. 65). З даним наказом ОСОБА_3 ознайомилась того ж дня і тоді ж з нею був проведений повний розрахунок.

Відповідно до роз'яснень начальника управління охорони здоровя Сумської обласної державної адміністрації від 02.09.2015 року, наданих позивачкою Апеляційному суду, роз'яснень головного лікаря Лебединської ЦРЛ від 22 травня 2015 року (а.с. 13), висновки лікарсько-консультативної комісії, викладені у довідці № 408 від 06 листопада 2012 року, носять рекомендаційний характер. Матеріали справи не містять належного висновку медико-соціальної експертної комісії про неможливість виконання позивачкою посадових обов'язків за станом її здоровя.

Судом першої інстанції встановлені і не оспорюються сторонами ті обставини, що під час звільнення позивачки відповідач порушив порядок звільнення, в тому числі, не запитав згоди на звільненя у профспілкового комітету, тобто судом встановлена обґрунтованість заявлених позовних вимог, але суд не знайшов підстав для поновлення ОСОБА_3 пропущеного строку звернення до суду, з чим колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою до суду в справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як вбачається з позовної заяви, з посиланням на наявність захворювань, які загострилися після звільнення, позивачка просила поновити пропущений строк звернення до суду, тобто, вважала, що за захистом порушеного права вона звернулася поза межами, встановленими Законом.

Водночас, в апеляційній скарзі вона зазначає про те, що строк звернення до суду вона не пропустила, оскільки про порушене право дізналася 22 травня 2015 року, коли отримала відповідь від головного лікаря Лебединської ЦРЛ. Тобто, сама позивачка займає суперечливу позицію.

Ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять достатніх, належних, переконливих доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання поважними причини пропуску звернення до суду з позовною заявою.

Погоджуючись з висновком суду щодо відсутності підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, колегія суддів зважує і на те, що після звільнення з роботи і до звернення до суду з цим позовом пройшов досить тривалий період часу - два роки і 7 місяців. Весь цей час позивачка отримувала пенсію за віком, яка була їй достроково, у зв'язку із звільненням з роботи за станом здоровя, призначена з 13 листопада 2012 року відповідно до ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку» та ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що вбачається з наданої суду Управлінням Пенсійного фонду України в м. Лебедин та Лебединському районі Сумської області довідки (а.с. 71).

З пояснень представника відповідача у судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що звільнення відповідачки відбулося не з ініціативи роботодавця, позивачка сама ініціювала її звільнення за станом здоровя, оскільки таке звільнення надавало їй право на дострокове отримання пенсії за віком. Керівництво пішло їй на зустріч, на задоволення її бажання вона була звільнена саме за цієї статтею, після чого позивачка оформила і до сьогодні отримує пенсію.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою не доведена навність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -