АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -
ВСТАНОВИЛА:
Справа №761/12760/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2975/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
29 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з нього аліменти на своє утримання в розмірі 20 % від його заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання позову. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року. 02 січня 2014 року медико-соціальною експертною комісією МОЗ України її визнано інвалідом 3-ї групи. Отже, вона є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги. ОСОБА_2 матеріальну допомогу добровільно не надає, тому вона вимушена звернутись до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

08 січня 2015 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що ОСОБА_2 на дітей сплачує 2/5 частини свого заробітку, а відтак у нього залишається близько 9 750 грн., а тому він є таким, що може надати матеріальну допомогу. Крім того, апелянт вказала, що сплата відповідачем коштів за відвідування сином бальних танців є його обов`язком.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник за довіреністю Ладан Л.Є. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 апеляційну скаргу просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2013 року, що набрало законної сили 24.12.2013 року, шлюб між сторонами розірвано.
Даним рішенням встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.08.1990 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З травня 2013 року шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна відсутній.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року, що набрало законної сили 24 грудня 2013 року, шлюб між сторонами розірвано.

Згідно виписного епікризу Українського науково-практичного центру ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органі і тканин МОЗ України № 1043 від 12.07.2013 р. ОСОБА_1 діагностовано онкологічне захворювання.

Відповідно до довідки МСЕК МОЗ України серії АВ № 0081439 від 02.01.2014 р. ОСОБА_1 встановлено з 02 січня 2014 року довічно встановлено третю групу інвалідності.

Згідно довідки В/Ч А 3771 МО України від 17.12.2014 р. № 551 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в Командуванні високомобільних десантних військ Збройних сил України.

На підставі виконавчих листів від 25 вересня 2013 року та від 09 жовтня 2013 року виданих Шевченківським районним судом м. Києва, з ОСОБА_2 проводиться стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку на кожну дитину щомісячно, що складає приблизно 6500 грн. на місяць.

Згідно довідки ГО ДЮКСТ «Степ бай Степ» ОСОБА_2 сплачує щомісячно членські внески за відвідування сином занять з бальних танців.

На утриманні ОСОБА_2 знаходиться його мати ОСОБА_6 , яка є пенсіонером та якій також діагностовано онкологічне захворювання.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції керувався ст. 75 СК України та виходив з того, що ОСОБА_2 не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На підставі ч.ч. 1-2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Зі змісту викладеного випливає, що колишня дружина має право на аліменти за наявності в сукупності таких умов: 1) є непрацездатною, тобто досягла пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи; 2) потребує матеріальної допомоги, тобто її доходи не забезпечують прожиткового мінімуму, встановленого законом; 3) колишній чоловік може надавати таку допомогу; 4) стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу.

Отже, однією з необхідних умов для надання утримання колишній дружині є, зокрема, наявність необхідності останньої у матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в розрахунку на одну особу на місяць встановлено у розмірі 949 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказала, що тимчасово не працює, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 138, 80 грн.

Отже, отримувані ОСОБА_1 доходи перевищують встановлений законом прожитковий мінімум, а тому права на утримання від колишнього чоловіка вона не має.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відсутня одна з необхідних умов для існування права на утримання.

Отже, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді