Справа № 510/1789/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М `Я М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10.07.2015 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Бешлієвої Т.А.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до 21.04.2022 року, тобто до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій зазначила, що підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просила розглянути справу за її відсутності, заперечень проти винесення заочного рішення суду не надала.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово у судові засідання, будучи сповіщеним належним чином, не зявлявся, причини неявки суду не повідомляв, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідачем суду не надано.

У звязку з цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Судом в ході судового розгляду справи були досліджені наступні докази:

- копія паспорту на імя позивача ОСОБА_1, виданого Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 19.06.2012 р.;

- довідка ЖКС Ренійської міської ради Одеської області № 1013 від 18.09.2014 р, яка видана на імя позивача ОСОБА_4 про те, що до складу її сім`ї входить: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка знаходиться на її утриманні;

- копія свідоцтва про народження доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії 1-ЖД № 216209, виданого відділом РАЦС Ренійського РУЮ Одеської області 23.04.2004 року, в якому батьком дитини вказаний відповідач, а матір`ю позивач.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: позивач ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2, аліменти у вищеозначеному розмірі.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, в заявленому позові ОСОБА_1 вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2, від шлюбу у них 21.04.2004 року народилась донька ОСОБА_3 Згодом, шлюб з відповідачем був розірваний. На теперішній час позивач та відповідач мешкають окремо, донька залишились проживати разом з матір`ю. Усі обовязки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно, відповідач коштів на утримання доньки ОСОБА_3 не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. В заявленому позові ОСОБА_1 також вказала, що 22.05.2012р. вона уклала інший шлюб з ОСОБА_5К, від якого народився син ОСОБА_6, 21.08.2012року народження. На теперішній час, позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, та отримує державну допомогу на утримання сина ОСОБА_6 Інших доходів, які б могли давати можливість утримувати доньку ОСОБА_3 у неї немає, що не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток її творчих та пізнавальних здібностей, тому вона потребує матеріальної допомоги на утримання доньки.

Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Стаття 51 Конституції України та ст.ст. 150 і 180 СК України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної ОСОБА_6 України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, набула чинності в Україні з 27.09.1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України означена Конвенція є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обовязку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на її утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обовязок покладений як на матір дитини, так і на батька. Означений обовязок є особистим і індивідуальним для кожного з батьків.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень сімейного законодавства України, визначаючи розмір аліментів, суд повинен враховувати стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність непрацездатних членів сім`ї, інші обставини справи.

Враховуючи, що на момент розгляду справи в суді ані позивачем, ані відповідачем суду не було надано жодного доказу платіжеспроможності відповідача, його матеріального становища, сімейного положення, суд, задовольняючи позов, виходить з того, що згідно зі ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Приходячи до такого висновку, суд також враховує роз`яснення п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ що до батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно з яким розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Крім того, враховує суд і те, що відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання їх сумісної дитини не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, тому суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення позивача і інтереси неповнолітньої дитини, задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч. 1 ст. 183 СК України). Таким чином, відповідно до ст.183 СК України суд вважає за можливе визначити аліменти у частці від заробітку відповідача у розмірі ? частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітньої доньки.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тому, враховуючи те, що позивачем позов до суду предявлено 21.10.2014 року, аліменти слід присудити з зазначеної дати.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.10.2014 року і до 21.04.2022 року, тобто до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Згідно із ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Бешлієва