Справа №646/3087/15-ц
Провадження № 2/646/927/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.15 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого у справі судді Нікуліної Л.П.,

за участю секретаря Жорнік Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, розподіл майна подружжя та визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнив та просив встановити факт проживання однією сімєю без шлюбу з відповідачем в період часу з 22 вересня 1998 року по квітень 2007 року, визнати за ним право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на його користь компенсацію за ? частину автомобіля ВАЗ 2107, 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов ХТА 210510С0142154 у розмірі 10 695,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.12.1995 року у Комінтернівському відділі реєстрації актів громадянського стану в м. Харкові, актовий запис № 800, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В літку 1998 року з відповідачем почались побутові сварки, у звязку з чим 22.09.1998 року шлюбу з відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем примирились та продовжували мешкати разом однією сімєю до квітня 2007 року. Увесь цей час вони вели спільний побут, він працював та дбав про родину, за його заробітки вони придбали майно, яким користувались як спільною сумісною власністю. У квітні 2007 року вони розійшлись та він змушений був піти з дому та повернутись до батьківської оселі в с. Васищево, Харківського району.

Крім того, зазначив, що за час спільного проживання однією сімєю у період після розірвання шлюбу та за рахунок спільної праці до квітня 2007 року ним сумісно з відповідачем була придбана двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де вони мешкали разом з відповідачем до 2007 року та де залишились мешкати відповідач разом зі спільним сином, а також автомобіль ВАЗ 2107, 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов ХТА 210510С0142154. Після того, як у квітні 2007 року він був змушений пійти з сімї, поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю, набутого під час мешкання однією сімєю та внаслідок спільної праці, вони не робили, у звязку з тим, що в них не було спору з цього приводу. Таким чином, на думку позивача, став спір про поділ майна, який є спільною власністю, придбаною за рахунок спільної праці та під час мешкання однією сімєю без перебування у шлюбі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день ат час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, залишила суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у звязку з їх необґрунтованістю.

Представник відповідача заперечувала проти позову, зазначила, що відповідач дійсно 02.12.1995 року зареєструвала шлюб з позивачем ОСОБА_1, який 22.09.1998 року шлюб було розірвано за рішення суду. Після цього вона переїхала мешкати за місцем реєстрації свого батька за адресою: АДРЕСА_2, а позивач став проживати зі своїми батьками в с. Васищево, Харківського району. У звязку зі складними стосунками відповідачки батька та позивача, відповідач з батьком вирішила продати квартиру АДРЕСА_3. В період з 1998-1999 року відповідач з батьком почали займатися пошуками нового житла. 11.12.1999 року вона разом зі своїм батьком продали зазначену квартиру та здійснила купівлю квартири АДРЕСА_4. Після цього відповідач примирилась з позивачем та почали мешкати разом за адресою: АДРЕСА_1, але в усній формі вони домовились, що позивач не буде нічого купляти в квартиру, ремонт робити також не буде, а комунальні послуги відповідач буде сплачувати сама. У 2001-2002 року ОСОБА_1 купив собі по генеральній довіреності автомобіль НОМЕР_2. Крім того, через два роки ОСОБА_1 купив собі автомобіль НОМЕР_3. В 2003 році ОСОБА_1 за рішенням Лизогубівської сільської Ради отримав 20 соток землі для будування будинку. Після конфлікту взимку 2006 року ОСОБА_1 пішов з сімї. 14.03.2006 року ОСОБА_1 анулював довіреність на право керування автомобілем НОМЕР_4. 31.03.2006 року ОСОБА_1 дав згоду на продаж відповідачу зазначеного автомобіля, у звязку з чим 02.02.2006 року між ними був оформлений договір купівлі продажу. Таким чином представник відповідача вважала, що спірне майно, а саме, квартира АДРЕСА_4, а також автомобіль ВАЗ 2107, 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1, є власністю відповідача, яку вона придбала за власні кошти, не знаходячись у шлюбі з позивачем ОСОБА_1, а тому просила відмовити в задоволення позовних вимоги позивача.

Суд, вислухавши думку позивача та його представника, представника відповідача, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 02.12.1995 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2, зареєстрований Комінетрнівським відділом реєстрації актів радянського стану м. Харкова, актовий запис № 800. (а.с. 22)

Від шлюбу у позивача та відповідача народилась дитина ОСОБА_8, 21.05.2013 року, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Васищівської селищної ради Харківського району, Харківської області, актовий запис № 24. (а.с. 31)

Відповідно до Свідоцтва про зміну імені, виданого 09.11.2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 20, ОСОБА_8 змінив прізвище на «Якіменко».

22.09.1998 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 670. (а.с. 27)

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 р. № 5 зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. При цьому встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Крім того, відповідно до 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі ( ч.1 ст. 58 Конституції) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, суд вважає, що не можна встановлювати факт спільного проживання однією сім'єю між позивачем та відповідачем у період з 22 вересня 1998 року по 1 січня 2004 року, оскільки діючим законодавством України, якій діяв до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення.

Що стосується встановлення факту спільного проживання однією сім'єю між позивачем та відповідачем у період з 01 січня 2004 року по квітень 2007 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до положень ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом ст.3 ч.2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не надано доказів, які підтверджують факт сумісного проживання та придбання майна разом із відповідачкою.

Так, фотокартки, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, суд не може прийняти до уваги, тому що, по-перше, фотокартки не є доказом придбання майна спільно, по друге, суд критично відноситься до фотокарток без фіксації дати їх створення. (а.с. 94-104)

Дійсно, проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання.

Проте при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, суд враховує, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно ст. 21 ч.2 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Факт проживання жінки та чоловіка за однією адресою також не є ні головною, ні обов'язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.

За змістом ст. 3 ч.2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що між ним і відповідачем склалися та/або існували усталені відносини, права та обов'язки подружжя.

Суд також не приймає до уваги пояснення позивача та його представника в частини того, що доказом сумісного проживання є зазначені фактичні обставини в позовній заяві відповідачки про стягнення аліментів, в рішенні Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.03.2009 року, відомості в особовій медичній книжці серії АА 473169 на імя ОСОБА_1, де у графі відомості про власника медичної книжки зазначена домашня адреса: АДРЕСА_1, а також відповідь головного лікаря міської лікарні № 27 Київського району за № 930 від 11.11.2010 року на адвокатський запит, де зазначено, що ОСОБА_1 мешкає за вищезазначеною адресою, оскільки сім'ю складають не тільки особи які проживають разом, а й пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, отже, факт проживання під одним дахом не створює сімейних відносин.(а.с. 23, 33-34)

Згідно Договору купівлі продажу, посвідченого 11.12.1999 року Приватним нотаріусом Харківського міського управління юстиції ОСОБА_9, реєстровий № 3409, ОСОБА_2, разом зі своїм батьком ОСОБА_10 відчужили квартиру АДРЕСА_5. (а.с. 69)

В цей же день, 11.12.1999 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_6, що підтверджується Договором купівлі продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського управління юстиції ОСОБА_9, реєстровий № 3410. (а.с. 70)

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_6 придбана відповідачкою за власні кошти в період, коли вона не знаходилась в зареєстрованому шлюбі з позивачем. Кошти на придбання спірної квартири відповідачка отримала від проданої з батьком квартири АДРЕСА_5. Крім того, суд звертає увагу, що спірна квартира була придбана в той самий день після продажу квартири АДРЕСА_5, що вказує на те, що гроші від проданої квартири були витрачені на купівлю нової квартири. Позивач не довів свою участь в придбання спірної квартири, у звязку з чим суд також вважає недоведеним вимогу щодо визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_6.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1В, проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, він приходив до них у гості, бачив як він разом з відповідачкою робили ремонт у квартирі, виносили сміття. Крім того зазначив, що ОСОБА_1 був власником автомобіля ВАЗ-2107, на той момент вони були разом з відповідачкою.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що відповідачка продала разом з батьком їх спільну квартиру через погані стосунки між ними, та в одразу придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Крім того зазначив, що ОСОБА_2 зверталась до нього з питанням про займ грошів на ремонт спірної квартири., у звязку з чим він позичив їй 500 доларів США. Зазначив, що ОСОБА_1 періодично мешкав в спірній квартирі, але ремонт, меблі, а також побутову техніку відповідачка сама купляла, оскільки працювала. Також він допомагав ОСОБА_2 перевозити речі на спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_6 судовому засіданні показав, що його мати продавала спірну квартиру ОСОБА_2, яка при укладанні договору купівлі продажу була одна. Розрахунок за квартиру ОСОБА_2 здійснила в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 судовому засіданні показав, що він є сином позивача та відповідачки. Зазначив, що загального господарства батьки після розірвання шлюб не вели, мати піклувалась про нього, він завжди проживав разом з матірю, конфлікти між батьками виникали через те, що батько не приділяв йому уваги, не забезпечував грошима, спільного бюджету батьки не вели. Крім того зазначив, що його батько ОСОБА_1 не робив ремонт в спірній квартирі, нічого не купляв, сімю грошима забезпечувала мати.

Пояснення свідка ОСОБА_4 не узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6І, та ОСОБА_7.

Так, суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_4, оскільки зазначені ним обставини не підтверджуються жодним письмовим доказом у справі.

Суд бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6І, та ОСОБА_7 та зазначає, що підстав вважати їх неправдивими не має, оскільки зазначені в поясненням обставини відображені в письмових документам, які містяться в матеріалах справи.

Також, позивач вказує, що ним було придбано автомобіль ВАЗ 2107, 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов ХТА 210510С0142154, який був переданий у розпорядження у 2006 році відповідачу, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу РСА № 167407 на імя ОСОБА_2. (а.с. 74)

Крім того, факт належності спірного автомобіля ВАЗ-2107 відповідачу підтверджується відповіддю на запит начальника ВДАІ з обслуговування Червонозаводського району м. Харкова та АТІ ГУ МВС України в Харківській області від 30.03.2009 року, згідно якого зазначений автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2. (а.с. 20)

Як вбачається з відповіді на запит суду УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 12.05.2015 року автомобіль НОМЕР_5, що належав ОСОБА_2, був знятий з обліку для реалізації і на даний час їй не належить. (а.с. 87)

Тобто автомобіль, з приводу якого позивач просить здійснити поділ шляхом стягнення з відповідача компенсації за ? частину вищезазначеного автомобіля ВАЗ 2107 в розмірі 10 695,00 гривень, перебуває у власності третьої особи, а тому здійснити поділ щодо нього не є можливим.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень і суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких підстав суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено факту його проживання однією сім'єю з відповідачем під час придбання спірного рухомого та нерухомого майна, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню також вимоги позивача про розподіл майна подружжя та визнання права власності на спірне майно.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88,209, 212, 214-215, 218, 256-258 ЦПК України, ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 11, 316-319, 321 ЦК України, суд, -

ВІРІШ И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, розподіл майна подружжя та визнання права власності залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Л.П.Нікуліна