Справа № 159/4375/15-ц
Провадження № 2/159/1211/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 02 жовтня 2015 року

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Степанюка Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що він є 62 р. н., уродженцем м. Нововолинська Волинської області. Його дідусь - ОСОБА_3 та бабуся - ОСОБА_4 - були власниками господарства у АДРЕСА_1. Його дідусь - ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1.. 22.08.89 р. його бабуся - ОСОБА_4 склала заповіт щодо житлового будинку у с. Білині Ковельського району Волинської області на користь його батька - ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2. його бабуся - ОСОБА_4 померла. Після смерті останньої спірним житловим будинком користувався його батько, який, з огляду на стан свого здоров»я, 16.11.13 р. видав довіреність на його ім»я стосовно розпорядження його майном. ІНФОРМАЦІЯ_3 його батько помер. Після смерті батька він користується спірним майном. Для оформлення своїх спадкових прав він звернувся до нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу, однак, отримав відмову у зв»язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім»я спадкодавця. Після смерті його бабусі та батька він користується спадковим майном. Вважає, що має право на успадкування спірного майна за законом після смерті його бабусі та батька. Інших спадкоємців немає. Вартість спірного майна становить 16 291 грн.. Просить позов задовольнити, визнати за ним право власності на вказаний вище спірний житловий будинок з надвірними будівлями.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечив, про що відповідачем було попередньо подано суду відповідну заяву. Представник відповідач суду пояснив, що бабуся позивача - ОСОБА_4 - мала у своєму володінні спірний будинок, що заповіла батькові позивача. А земельні паї вона заповіла дядькові позивача - ОСОБА_6, який на даний час також помер. До 2011 р. спірне домоволодіння не фігурувало у погосподарських книгах, та лише у 2015 р. після звернення до відповідача позивача, він як секретар Білинської сільради, шляхом усного з»ясовування у односельців, прийшов до висновку про те, що спірний будинок як спадкове майно є цілісним майновим об»єктом та за ним доглядав батько позивача, прийнявши, таким чином, спадщину після смерті бабусі позивача, а своєї - матері - ОСОБА_4. Батько позивача деякий час проживав у спірному будинку, хоча без реєстрації, так як був зареєстрований у с. Білині за іншою адресою. Причину того, що у 2002 р. відповідачем було видано довідку про те, що спадщину після смерті бабусі позивача прийняв його дядько - ОСОБА_6, вбачає у тому, що за такою довідкою звернувся саме останній. А ту обставину, що у довідці відповідача, виданій у 2015 р. вказано, що спадщину після смерті бабусі позивача прийняв його батько, пояснює тим, що за такою довідкою звернувся саме позивач. Не заперечує, що прибудинкова земельна ділянка біля спірного будинку була приватизована на ім»я бабусі позивача, але в даний час вважається неприватизованою, так як відсутній Державний акт.

На думку суду, визнання позову відповідачам, приймати не слід, так як це суперечитиме закону.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, як слідує з копії свідоцтва про народження повторного, виданого 06.05.83 р. Нововолинським міськвідділом ЗАГСу Волинської області, батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Та обставина, що мати позивача - ОСОБА_7 - померла ІНФОРМАЦІЯ_4. у м. Нововолинську Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1, виданого 08.05.01 р. Нововолинським міськвідділом реєстрації агс.

Та обставина, що батько позивача - ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Нововолинську Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2, виданого 22.11.13 р. відділом держреєстрації ацс реєстраційної служби Нововолинського МУЮ Волинської області.

Правовідносини, що випливають зі спадкування після смерті ОСОБА_5, врегульовано нормами ЦК України, що набрав чинності з 01.01.04 р..

Та обставина, що дідусь позивача - ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1. у с. Білині Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть повторного НОМЕР_3, виданого 14.03.85 р. Ковельським райвідділом ЗАГС Волинської області.

Та обставина, що бабуся позивача - ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2. у с. Білині Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4, виданого 19.12.2 000 р. Білинською сільрадою Ковельського району Волинської області.

Правовідносини, що випливають зі спадкування після смерті ОСОБА_4, врегульовано нормами ЦК України (в ред. 1963 р.), що був чинним до 01.01.04 р..

Як слідує з витягу з погосподарської книги № 6 за 2015 р., по особовому рахунку НОМЕР_5 - 5/6 значиться у власності ОСОБА_4 житловий будинок, 1650 р. побудови, заг. пл. 29 кв. м., житловою пл. 13, 2 кв. м., з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

Згідно з копією заповіту від 22.08.89 р., посвідченого виконкомом Білинської сільради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_4 жилий будинок розташований у с. Білині, заповіла своєму синові - ОСОБА_5, - батькові позивача.

01.04.98 р. ОСОБА_4 свого сертифіката на право на земельну частку НОМЕР_6 заповіла ОСОБА_6 - дядькові позивача.

16.11.13 р. батько позивача надав йому довіреність на представництво на розпорядження його майном, що стверджується наданою позивачем нотаріально посвідченою довіреністю.

Суд, враховуючи відомості про смерть батька позивача, приймає до уваги, що дія вищезазначеної довіреності припинилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв»язку зі смертю довірителя.

Відповідно до ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Як слідує з матеріалів спадкової справи, наданої суду нотконторою, ОСОБА_8 як представник ОСОБА_6 17. 12. 02 р. звернулась до нотконтори із заявою про прийняття її довірителем - дядьком позивача - спадщини після смерті ОСОБА_4 у вигляді права на земельну частку (пай), майнових паїв, і просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом, не претендує на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.04.98 р., що складений на користь ОСОБА_6. Повідомлено, що є ще спадкоємець - ОСОБА_5 - батько позивача. Нотаріально зазначено, що факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_4 підтверджено довідкою відповідача № 358 від 09.12.02 р.. Факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті її сина - ОСОБА_9 - підтверджено матеріалами іншої спадкової справи - № 488/2 000 р..

Як слідує із положень ст. 534 ЦК України (в ред. 1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

У вищезазначених же матеріалах спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_4, міститься копія заяви батька позивача - ОСОБА_5 - від 10.12.02 р. про відмову від спадщини після смерті його матері - ОСОБА_4. Із зазначенням про свідомий пропуск ним строку на прийняття спадщини.

Та обставина, що дядько позивача - ОСОБА_6 - прийняв спадщину після смерті своєї матері, а - бабусі позивача - ОСОБА_4 - відповідно до положень ст. 549 ЦК України в ред. 1963 р., стверджується копією довідки Білинської сільради Ковельського району Волинської області № 358 від 09.12.02 р.. У вказаній довідці йдеться про те, що спадщина була прийнята лише ОСОБА_6 вчасно та належно, а саме: з ІНФОРМАЦІЯ_2.. Маються відмітки про два вищезазначені заповіти.

Суд приймає до увагу ту обставину, що ОСОБА_10 12.12.02 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на інше, крім зазначеного у заповіті ОСОБА_4 від 01.04.98 р. майно.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що довідкою Білинської сільради Ковельського району Волинської області № 358 від 09.12.02 р. стверджено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв за станом на ІНФОРМАЦІЯ_2. (у день смерті ОСОБА_4) - її син - ОСОБА_6, включно з тим майном, щодо якого посвідчено заповіт від імені ОСОБА_4 на ім»я батька позивача - ОСОБА_5 - спірним домоволодінням.

Суд приймає до уваги, що позивачем не надано суду доказів того, що в період, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2. по час закінчення строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, встановленого законодавчо, його батько - ОСОБА_5 - прийняв спадщину відповідно до положень чинного на той час ЦК України в ред. 1963 р..

Натомість, вищезазначена заява ОСОБА_5 про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини і не бажає приймати спадщину після смерті ОСОБА_4, свідчить про протилежне.

З огляду на це, враховуючи зміст пояснень представника відповідача та довідки № 576, виданої відповідачем 25.06.15 р., згідно з якою спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв лише батько позивача - ОСОБА_5 з дня смерті спадкодавиці ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2., вищезазначені матеріали спадкової справи, суд приходить до висновку, що видані відповідачем довідки №№ 358 та 576 від, відповідно, 09.12.02 р. та 25.06.15 р., суперечать одна одній у частині того, хто саме прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 у день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2..

Суд вважає, що при видачі довідки № 576 25.06.15 р. відповідач мав би знати і вказати про те, що з дня смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв і ОСОБА_6. А при видачі довідки № 358 від 09.12.02 р. відповідач мав би знати і вказати про прийняття спадщини і батьком позивача.

Як зазначено у ст. 553 ЦК України (в ред. 1963 р.) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу).

З огляду на те, що батько позивача власноручно 10.12.02 р. подав до нотконтори заяву про те, що він не претендує на спадщину після смерті своєї матері, пропустив строк на прийняття спадщини, і не бажає її приймати без вказівки, чи це стосується заповіданого на його користь майна, чи ні; у подальшому не відкликав такої своєї заяви; не вчинив, як слідує з довідки відповідача № 358 від 09.12.02 р. будь - яких дій, що свідчили б про прийняття ним спадщини, суд вважає, що довідка № 358 від 09.12.02 р. заслуговує на увагу, відображає дійсну ситуацію, що склалась із прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_4 до та по спливу терміну на її прийняття.

Довідка відповідача № 576 25.06.15 р., з врахуванням пояснень представника відповідача в тій їх частині, що саме стало джерелом для отримання інформації, що внесена у довідку, на увагу не заслуговує та оцінюється судом критично, як така, що видана без належної перевірки матеріалів, наявних у відповідача, таких, що стосуються успадкування майна ОСОБА_4.

Таким чином, судом встановлено що позивачем на даний час не доведено суду тієї обставини, що його батько належно прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_4. Позивач суду зазначив, що закладати до суду вимоги такого характеру на даний час він наміру не має.

За змістом ст. 529 ЦК України (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст. 1 220 ЦК України, чинної на час виникнення спірних правовідносин по успадкуванню спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5, спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи.

За містом ст. 525 ЦК України(в ред. 1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу.

За змістом ст. 1 217 ЦК України, спадкування може здійснюватись за заповітом, або за законом.

За змістом ст. 524 ЦК України (в ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Як слідує з ст. 1 216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, враховуючи те, що позивач просить у прохальній частині своєї позовної заяви визнати за ним право власності на спірне спадкове майно після смерті його бабусі - ОСОБА_11, після смерті його батька - ОСОБА_5, проаналізувавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оглянувши у судовому засіданні записи попогосподарських книгах Білинської сільради Ковельського району Волинської області, що стосуються спірного домоволодіння, приходить до висновку, що та обставина, що позивач на день смерті свого батька - ОСОБА_5 - проживав разом з ним за однією адресою, вчасно прийняв спадщину після його смерті, стверджується копією будинкової книги позивача. Однак, враховуючи те, що після смерті ОСОБА_4 крім позивача, який не належав до кола спадкоємців першої черги, були інші спадкоємці першої черги, що стверджується копією свідоцтва про смерть батька позивача, з якої слідує, що на день смерті ОСОБА_4 він був живим, підстав для визнання за ним права на спірне майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, чи застосування правила про перехід права на прийняття спадщини, що було передбачене ст. 551 ЦК України (1963 р.), немає. Позивачем не доведено суду тієї обставини, що до його батька відповідно до ст. 1 216 ЦК України, перейшли, зокрема, права на спірне майно. Позивач не довід суду тієї обставини, що він прийняв спадщину після смерті своєї бабусі - ОСОБА_4, та що спадщину після смерті його бабусі - ОСОБА_4 - вчасно та у встановленому законом порядку прийняв його батько - ОСОБА_5.

А тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 60, 212 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 1 216 - 1 218, 1 220, 1 222, 1 223, 1 225, 1 258, 1 261, 1 268 - 1270 ЦК України, ст. ст. 524 - 527, 529, 534, 537, 541, 542, 548, 549, 553 УК України в ред. 1963 р.., суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк