ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1171/15-ц
Провадження № 2/636/847/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 жовтня 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі - філії Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, -

в с т а н о в и в:

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку матеріальних збитків, заподіяних злочином, у розмірі 12713,57 грн.

Позивач у позові вказав, що постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 08.11.2012р. по справі за № 2036/1-97/2011 кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 закрита за спливом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Відповідно до вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2008р. по справі № 1-65/2008 за обвинуваченням ОСОБА_2, який набрав законної сили, судом було встановлено, що 10.10.2006р. до ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_1, який мав намір укласти кредитний договір з філією Чугуївського відділення №2834 ВАТ «Ощадбанк», на отримання споживчого кредиту нібито для придбання побутових товарів, а фактично, в порушення умов кредитного договору, перевести в готівку і використати кредитні грошові кошти на інші цілі. Відповідно до Положення про кредитування фізичних осіб, затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» № 110/2003р., при укладенні кредитного договору він повинен був надати документи, які посвідчують його особу, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, рахунок-фактуру на придбання товару, а також довідку про свої доходи за останні три місяці. Однак ОСОБА_1, будучи безробітною особою, не мав можливості укласти кредитний договір на законних підставах, в зв'язку з чим звернувся до ОСОБА_5 і попросив її підробити довідку про доходи, і ОСОБА_5 підробила довідку про його доходи. 13.10.2006р. ОСОБА_1, достовірно знаючи про те, що довідка про доходи на його імя є підробленою і відомості, які в ній містяться, не відповідають дійсності, звернувся до філії Чугуївського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк», надавши підроблену довідку про доходи співробітнику кредитного відділу банку ОСОБА_3, яка без перевірки належним чином відомостей, які знаходяться в довідці про доходи, прийняла від нього кредитну заявку і винесла питання про надання споживчого кредиту на засіданні кредитного комітету. 13.10.2006 року між ОСОБА_1 та філією Чугуївського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» було укладено кредитний договір № 349 і надано споживчий кредит на суму 10 000 грн., які в подальшому ОСОБА_1, в порушення умов кредитного договору, звернув на свою користь.

15.05.2013р. постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2036/1-97/2011 (провадження № 1/636/125/13), кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_5 закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому суд зазначив ті ж самі фактичні обставини, які були наведені ним у вироку від 23.01.2008р., де вказано, що ОСОБА_5 отримувала з осіб, яким надавала підроблені довідки про доходи, частину суми кредиту за нібито надані послуги. Також 29.08.2013р. постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2036/1-97/2011 (провадження №1/636/125/13), кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_6 закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому судом було встановлено, що в період жовтень-листопад 2006 року ОСОБА_6, будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків-фактур на промислові товари отримав в банку готівкові грошові кошти і надав їх цим особам, а частину суми кредиту ОСОБА_6 брав з вказаних осіб за нібито надані послуги. Крім того, 29.08.2013р. постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2036/1-97/2011 (провадження №1/636/125/13), кримінальну справу за ч. 2 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому судом було встановлено, що в період жовтень-листопада 2006 року ОСОБА_3, будучи економістом по кредитуванню і членом кредитного комітету Чугуївського відділенням №2838 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку без ідентифікації позичальників, за відсутності всіх необхідних документів, за підробленими довідками про доходи з місця роботи, надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку», а частину суми кредиту ОСОБА_3 отримувала з вказаних осіб за нібито надані послуги.

Таким чином, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, діючи спільно, за раніше обговореним планом, шляхом обману та підробки документів, вчинили спрямовані на незаконне отримання ОСОБА_1 в Чугуївському відділенні ВАТ «Ощадбанк» споживчого кредиту в розмірі 10 000 грн., який в подальшому був переведений в готівку та розподілений між членами групи, при цьому ОСОБА_1 наміру повертати кредитні кошти не мав.

Станом на 17.02.2015 року заборгованість за кредитним договором № 349 від 13.10.2006 року складає 12713,57 грн., яку банк просить стягнути у солідарному порядку з винних осіб.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про підтримання позовних вимог, в якій просив розглядати справу без його участі (а.с. 167).

Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Відповідачі ОСОБА_3А.С. та ОСОБА_1 письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надали. Від відповідача ОСОБА_4 та його представника за довіреністю ОСОБА_8 (а.с. 50) надійшли письмові заперечення проти позову, в яких просив в задоволенні вимог позивача відмовити, розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача, при цьому зазначив, що вимоги заявлено з приводу правовідносин, які витікають з кредитного договору № 349 від 13.10. 2006р., укладеного між ОСОБА_1 та філією Чугуївського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк». В постанові суду про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за закінченням строків давності від 29.08.2013 року відсутнє посилання на кредитний договір з вказаними реквізитами. А тому взагалі неможливо встановити, чи має відношення до предмету спору (чи є належним доказом) вказана постанова. ОСОБА_8 вважає, що позивачем при зверненні до суду обрано невірний спосіб захисту, оскільки кредитний договір № 419 є чинним, в судовому порядку недійсним його не визнано. Вказаним договором встановлено порядок дій при порушенні його умов будь-якою стороною, і ОСОБА_6 не має жодного відношення до правовідносин між банком та ОСОБА_1 як позичальником, що витікають з цього кредитного договору, і тому вважає, що з ОСОБА_1 одноособово на користь банку повинно бути стягнення заборгованість за кредитним договором (а.с. 28, 78, 79, 147-150).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 1166 ЦК України, передбачає прямий зв'язок між виною особи та наслідками, які наступили у результаті неправомірних дій особи.

Як розяснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" - при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі або майну громадянина, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови наявності шкоди, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та філією Чугуївського відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» кредитного договору № 349 від 13.10.2006 року надано споживчий кредит на суму 10 000 грн. і вказана сума за розпорядженням бухгалтерії банку перерахована на розрахунковий рахунок СПДФО ОСОБА_4, а в подальшому отримані в кредит кошти ОСОБА_1, в порушення умов кредитного договору, звернув на свою користь (а.с. 5). Станом на 17.02.2015р. заборгованість з цим кредитним договором становить у сумі 12173,57 грн. (а.с. 6).

На підставі вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 23.01.2008 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України (а.с. 92-132). Як зазначено у вироку суду, 13.10.2006р. до ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 з проханням підробити довідку про його доходи, для подальшого надання до банку для отримання кредиту. На підставі підробленої довідки про доходи, був укладений між ОСОБА_1 та філією Чугуївського відділення № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України» кредитний договір на суму 10 000 грн., які були перераховані на рахунок СПДФО ОСОБА_6

15.05.2013р. постановою Чугуївського міського су у Харківської області закрито провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст.190 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності (а.с. 84, 85). 29.08.2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області закрито провадження у кримінальній справі за ч. 2 ст. 190 КК України по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності (а.с. 82, 83, 86, 87). 08.11.2012р. постановою Чугуївського міського суду Харківської області закрито провадження у кримінальній справі за ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 358 КК України по обвинуваченню ОСОБА_1 у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності (а.с. 81)

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_6, будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків - фактур на промислові товари отримав в банку готівкові гроші і надав їх особам. ОСОБА_9, будучи економістом по кредитуванню і членом кредитного комітету Чугуївського відділення № НОМЕР_1 «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку, за підробленими довідками про доходи з місця роботи надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку».

Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження в діях відповідачів повного складу цивільного правопорушення, яке мало б наслідком заподіяння позивачу збитків, що передбачено ст. 1166 ЦК України.

Положенням ст. 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Між тим, судом не встановлено і позивачем не доведено, якими спільними діями чи бездіяльністю відповідачів заподіяна майнова шкода позивачу.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, зазначено в ч. 1 ст. 60 цього кодексу. Частини 2-4 статті 60 ЦПК України вказують на те, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на те, що вина відповідачів у заподіянні шкоди підтверджується тим фактом, що існують постанови суду про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не є безспірною підставою для задоволення позову .

Відносно ОСОБА_1, ОСОБА_10 і ОСОБА_6 не існує вироку за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Згідно розяснень, які містяться у абз. 1 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільних справах» - постанова про закриття кримінальної справи у зв'язку з закінченням строків давності має оцінюватись судом в загальному порядку, оскільки вказана постанова не встановлює жодної преюдиції.

Таким чином, позивачем під час судового розгляду не було надано достатніх та належних доказів у підтвердження того, що відповідачі спільними діями та маючи єдиний умисел, завдали йому матеріальних збитків, також відсутній причинний зв'язок між їх діями і наслідками, зазначеними позивачем.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що кредитний договір № 349 від 13.01.2006р., укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України», не скасований та не визнаний недійсним. За його умовами ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000 грн. і зобов'язався його погасити у встановлені договором строки. Із постанов про закриття кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виконували послуги при умові, що кожний із осіб, які до них звертались, у майбутньому повністю поверне всю суму кредиту банку за умовами кредитного договору.

Звертаючись з позовом, позивач, посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України, просив стягнути з відповідачів суму непогашеного ОСОБА_1 кредиту у розмірі 12713,57 грн. Однак, вказана заборгованість за кредитним договором не є матеріальними збитками у розумінні ст. 1166 ЦК України і не підлягає стягненню з відповідачів з наведених позивачем підстав.

ПАТ «Державний ощадний банк України» не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у іншій спосіб.

З урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити по суті позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі - філії Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя