У х в а л а

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Висоцької В.С., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів дарування удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна подружжя,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно просила:

- визнати договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок по АДРЕСА_1

- визнати за нею право власності та виділити їй в натурі згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 1300/1301 за 1-м варіантом розподілу домоволодіння для другого співвласника: 1/2 частини нерухомого майна по АДРЕСА_1 в м. Ромни Сумської області, яка складається: з приміщень житлового будинку літ. "А" - прим. 1 площею 5,1 кв. м; прим. 2 площею 11,8 кв. м; прим. 9 площею 18,2 кв. м; прим. 8 площею 18,9 кв. м, загальною площею 54 кв. м; з надвірних споруд - літню кухню літ. "Б"; вбиральню літ. "У"; 1/5 частини сараю літ. "В"; 1/2 частини огорожі № 1 та воріт № 2 (в загальному користуванні співвласників);

- визнати за відповідачем право власності та виділити йому в натурі згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1300/1301 за 1-м варіантом розподілу домоволодіння для першого співвласника: 1/2 частини нерухомого майна за вказаною вище адресою, яка складається: з приміщень житлового будинку літ. "А" - прим. 3 площею 16,1 кв. м; прим. 4 площею 14,3 кв. м; прим. 5 площею 8,2 кв. м; прим. 6 площею 1,6 кв. м, прим. 7 площею 5,2 кв. м, загальною площею 45, 4 кв. м; з надвірних споруд - 4/5 частини сараю літ "В", погріб літ. "п/г"; 1/2 частини огорожі № 1 та воріт № 2 (в загальному користуванні співвласників);

- визнати за нею та відповідачем право власності та виділити їм в натурі згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 1300/1301 за 1-м варіантом розподілу земельних ділянок по1/2 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га - площею 279 кв. м та 1/2 частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0086 га - площею 43 кв. м;

- залишити в їх загальному користуванні земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 442 кв. м, конфігурація якої визначена зеленим кольором в додатку 4 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2014 року;

- зобов'язати її демонтувати дверні блоки, закласти прорізи між прим. 3 та 2; прим. 5 та 8; улаштувати перегородку між прим. 2 та 5; улаштувати дверний проріз, вставити дверний блок між прим. 9 та 8;

- зобов'язати відповідача улаштувати вхідний тамбур до прим. 4, розширити віконний проріз, вставити дверний блок; улаштувати дверний проріз, вставити дверний блок між прим. 3 та 4;

- стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію за різницю у вартості часток у праві власності на нерухоме майно в розмірі 1 075 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем 31 жовтня 2003 року вони придбали спірний житловий будинок з господарськими спорудами, в якому вони разом із дітьми проживають до теперішнього часу, а також земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства.

Позивачка вказувала, що після придбання будинку рішенням виконкому Роменської міської ради їм було дозволено будівництво сараю та прибудов до житлового будинку і його перепланування, а протягом 2006-2007 років вони виконували будівельні роботи в будинку і на прибудинковій території, після виконання яких цінність будинку істотно збільшилась; на початку 2014 року між нею та чоловіком постало питання про розірвання шлюбу та чоловік повідомив, що право власності на будинок та земельні ділянки оформлено на нього за договором дарування від ОСОБА_5

Посилаючись на те, що договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок за вказаною вище адресою були укладені з метою приховування договорів купівлі-продажу, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано удаваним договір дарування будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І. 31 жовтня 2003 року за реєстровим № 3090, та визнано, що фактично між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна.

Визнано удаваним договір дарування земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,0086 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 в м. Ромни, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І. 31 жовтня 2003 року за реєстровим № 3091, та визнано, що фактично між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в м. Ромни Сумської області, земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0086 га, що розташовані по АДРЕСА_1 в м. Ромни Сумської області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності та виділено їй в натурі згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 1300/1301 за 1-м варіантом розподілу домоволодіння для другого співвласника (додаток 2 синім кольором на схемі):

- Ѕ частини нерухомого майна по АДРЕСА_1 в м. Ромни Сумської області, яка складається: з приміщень житлового будинку літ. "А" - прим. 1 площею 5,1 кв. м.; прим. 2 площею 11,8 кв. м; прим. 9 площею 18,2 кв. м; прим. 8 площею 18,9 кв. м, загальною площею 54 кв. м; з надвірних споруд - літню кухню літ. "Б"; вбиральню літ. "У"; 1/5 частини сараю літ. "В"; 1/2 частини огорожі № 1 та воріт № 2 (в загальному користуванні співвласників).

Визнано за ОСОБА_3 право власності та виділено їй в натурі згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 1300/1301 за 1-м варіантом розподілу земельних ділянок для другого співвласника (додаток 4 синім кольором на схемі):

- Ѕ частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) - площею 279 кв. м;

- Ѕ частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0086 га (кадастровий номер НОМЕР_2) - площею 43 кв. м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності та виділено йому в натурі згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 1300/1301 за 1-м варіантом розподілу земельних ділянок для першого співвласника (додаток 4 жовтим кольором на схемі):

- Ѕ частини нерухомого майна по АДРЕСА_1 в м. Ромни Сумської області, яка складається: з приміщень житлового будинку літ. "А" - прим. 3 площею 16,1 кв. м; прим. 4 площею 14,3 кв. м; прим. 5 площею 8,2 кв. м; прим. 6 площею 1,6 кв. м, прим. 7 площею 5,2 кв. м, загальною площею 45, 4 кв. м; з надвірних споруд - 4/5 частини сараю літ "В", погріб літ. "п/г"; Ѕ частини огорожі № 1 та воріт № 2 (в загальному користуванні співвласників).

Визнано за ОСОБА_4 право власності та виділено йому в натурі згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 1300/1301 за 1-м варіантом розподілу земельних ділянок для першого співвласника (додаток 4 жовтим кольором на схемі):

- Ѕ частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) - площею 279 кв. м;

- Ѕ частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0086 га (кадастровий номер НОМЕР_2) - площею 43 кв. м.

Залишено в загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 442 кв. м (кадастровий номер НОМЕР_3), конфігурація якої визначена зеленим кольором в додатку 4 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 1300/1301.

Зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати дверні блоки, закласти прорізи між прим. 3 та 2; прим. 5 та 8; улаштувати перегородку між прим. 2 та 5; улаштувати дверний проріз, вставити дверний блок між прим. 9 та 8.

Зобов'язано ОСОБА_4 улаштувати вхідний тамбур до прим. 4, розширити віконний проріз, вставити дверний блок; улаштувати дверний проріз, вставити дверний блок між прим. 3 та 4.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за різницю у вартості часток у праві власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 в м. Ромни Сумської області в розмірі 1 075 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_3 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, виходили з того, що, укладаючи спірні договори дарування нерухомого майна, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 фактично мали волевиявлення на укладання договорів купівлі-продажу, але з метою оптимізації понесення витрат на їх нотаріальне оформлення уклали договори дарування, у зв'язку із чим суди дійшли висновку про удаваність цих договорів та наявність підстав для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя і його розподілу в рівних частинах; при цьому суди дійшли висновку, що позивачкою не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права з боку відповідача щодо спільної сумісної власності вона дізналася на початку 2014 року.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 18 жовтня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2014 року (а. с. 8, 11).

31 жовтня 2003 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4 уклали договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Ромни Сумської області і договір дарування земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства за вказаною вище адресою, які посвідчені приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І. і зареєстровані в реєстрі за № № 3090 та 3091 (а. с. 71, 72).

04 березня 2004 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі вказаного договору дарування земельних ділянок видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 (а. с. 33-36).

Крім того, 01 січня 2013 року на підставі вказаного вище договору дарування за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на спірне будинковолодіння в КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», а рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради від 26 липня 2006 року йому надано дозвіл на будівництво прибудов до житлового будинку, його перепланування, а також на будівництво сараю (а. с. 12, 13, 18).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 58 ЦК Української РСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Удавана угода своєю формою прикриває реальну угоду, яку мали на меті укласти сторони. Тобто, укладаючи удавану угоду, обидві сторони діють умисно, усвідомлюючи, що укладають саме таку угоду.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

До того ж для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, оцінили пояснення сторін та розписку ОСОБА_5 про отримання коштів, дійшовши висновку, що укладений договір є удаваним, оскільки фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, однак, за твердженням відповідача ОСОБА_5, зазначена розписка була написана ним весною 2014 року на прохання батька позивачки, тобто майже через десять років після дати укладення спірної угоди, а обставини, зазначені у цій розписці задовго після укладення договору дарування, не підтверджують досягнення істотних умов угоди на час її укладення.

Таким чином, відсутні докази, які б свідчили про те, що, укладаючи договір дарування, сторони мали на меті приховати договір купівлі-продажу, посилання суду на те, що укладений договір дарування є небезоплатним, належними доказами не підтверджені та усупереч вимогам закону вони ґрунтуються на припущеннях.

З огляду на вищевказане суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили; не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору, а тому судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.С. Висоцька

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана