Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання недійсним рішення Одеської міської ради та скасування державних актів на земельну ділянку, зобов'язання комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» скасувати реєстрацію та здійснити реєстрацію, визнання права власності, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною угоди про землекористування, визначення землекористування та виділення в натурі частини житлового будинку; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_1, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, виконавчий комітет Одеської міської ради, департамент міського господарства Одеської міської ради, про визнання недійсним розпорядження та зобов'язання знести збудовані приміщення за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила виділити в натурі свою частку майна у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням того, що кімнати: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м (літ.«а-1»); 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м (літ. «а-4»), є її особистою приватною власністю; визначати порядок користування земельною ділянкою з урахування того, що в її особистій приватній власності є спірні кімнати, а також 1/6 частина у домоволодінні; стягнути на її користь солідарно з інших співвласників різницю у площі у спільному майні.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є співвласником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2006 року. Вказувала, що право власності на 1/6 частину вказаного домоволодіння у неї виникло внаслідок прийняття спадщини (спадкової трансмісії) після батька, який помер у 1981 році. Зазначала, що прибудовані у спірному будинку кімнати, а саме: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м., вона збудувала спільно з батьком та чоловіком у 1984-1985 роках. На її думку, внаслідок цього будівництва саме вона має право власності на вказані прибудови, а тому для захисту її права на особисту приватну власності у вигляді спірних кімнат необхідно скасувати правоустановчі документи відносно зазначених кімнат, в частині власника, та визнати право власності за нею.

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просив знести кімнати, а саме: 3-1 - кухня, площею 9,9 кв.м; 3-2 - житлова кімната, площею 9,1 кв.м; 3-4 - веранда, площею 6,6 кв.м, які знаходяться у будинку за адресою: АДРЕСА_1. Посилався на те, що вказані прибудови негативно впливають не несучі конструкції всього будинку.

У квітні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просили припинити право часткової власності ОСОБА_1 на 1/6 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з них на її користь вартість вказаної частини спірного домоволодіння; визнати за ними право власності по 1/12 частині домоволодіння за кожним; виселити ОСОБА_1 разом з членами її родини з приміщень літ.: 3-3, 3-2, 3-1, А-4 у будинку АДРЕСА_1; стягнути на їх користь з ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивували тим, що вони визнають те, що ОСОБА_1 є співвласником 1/6 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Однак, вони не визнають обставини виникнення у останньої особистої приватної власності на кімнати: 3-1 - кухня, площею 9,9 кв.м; 3-2 - житлова кімната, площею 9,1 кв.м; 3-4 - веранда, площею 6,6 кв.м. Зазначали, що необхідно визначити порядок користування частиною будинку та земельної ділянки виключно пропорційно долі ОСОБА_1 у співвласності, а саме у розмірі 1/6 частини. Вони, як співвласники, не визнають збільшення долі ОСОБА_1 у спільному майні за рахунок визнання особистої приватної власності на спірні приміщення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано частково, у розмірі 1/6 частини, свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_1 14 лютого 2002 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на приміщення, які складаються з: 3-1 - кухня 9,9 кв.м, 3-2 - житлової кімнати 9,1 кв.м («а-1»), 3-4 - веранди 6,6 кв.м. («а-4») у розмірі 1/6 частини, що складає 4,27 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано в частині запис у Реєстрі права власності на земельну ділянку від 14 липня 2004 року, здійснений на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 березня 2004 року площею 0,0831 га та державний акт на право власності на земельну ділянку від 14 липня 2004 року площею 0,0831 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який виданий на ім'я ОСОБА_2 на підставі рішення Одеської міської ради від 17 грудня 2002 року, у розмірі 112,71 кв.м, в межах: - від границі огороджувального забору, розташованого з боку тупикового проїзду (від точки 2) по прямій лінії на відстані 6,13 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 5); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,29 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 6); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем до перетинання з кордоном огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 7); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,40 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 8); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,80 м (до точки 9 ); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 6,46 м по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», розташованої між приміщеннями 1-6 житлова і 3-2 житлова, 3-1 кухня (до точки 10); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 10,37 м внутрішній стіні житлового будинку літ. «А» , розташованої між приміщеннями 3-3 житлова та 3-1 кухня до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А» і далі в тому ж напрямку по прямій лінії (до точки 11); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,9 м до перетину з кордоном огороджувального забору, розташованого з боку тупикового проїзду до початкової точки відліку (до точки 2), відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №013/2014 від 17 березня 2014 року.

Визнано недійсним в частині рішення Одеської міської ради від 17 березня 2002 року про надання дозволу на передачу в приватну власність шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки, зазначеної у Державному акті на право власності на землю на ім'я ОСОБА_2, в межах: - від границі огороджувального забору, розташованого з боку тупикового проїзду (від точки 2) по прямій лінії на відстані 6,13 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 5); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,29 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 6); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем до перетину з кордоном огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 7); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,40 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 8); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,80 м (до точки 9 ); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 6,46 м по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», розташованої між приміщеннями 1-6 житлова і 3-2 житлова, 3-1 кухня (до точки 10); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 10,37 м внутрішній стіні житлового будинку літ. «А» , розташованої між приміщеннями 3-3 житлова та 3-1 кухня до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А» і далі в тому ж напрямку по прямій лінії (до точки 11); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,9 м до перетину з кордоном огороджувального забору, розташованого з боку тупикового проїзду до початкової точки відліку (до точки 2), відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2014 року.

Встановлено порядок користування для ОСОБА_1 частиною домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м («а-1»); 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м («а-4»).

Встановлено порядок користування для ОСОБА_1 частиною земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, а саме: - від границі огороджувального забору, розташованого з боку тупикового проїзду (від точки 2) по прямій лінії на відстані 6,13 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 5); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,29 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 6); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем до перетину з кордоном огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 7); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,40 м по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 8); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,80 м (до точки 9 ); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 6,46 м по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», розташованої між приміщеннями 1-6 житлова і 3-2 житлова, 3-1 кухня (до точки 10); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 10,37 м внутрішній стіні житлового будинку літ. «А» , розташованої між приміщеннями 3-3 житлова та 3-1 кухня до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А» і далі в тому ж напрямку по прямій лінії (до точки 11); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,9 м до перетину з кордоном огороджувального забору, розташованого з боку тупикового проїзду до початкової точки відліку (до точки 2), відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2014 року.

Визнано недійсною угоду про порядок користування земельною ділянкою від 4 листопада 2002 року, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, стосовно земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації вартості надлишкової площі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 134 228 грн.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_3 про знесення самовільно збудованих приміщень відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із того, що видачею державного акту ОСОБА_2 було порушено право ОСОБА_1 на користування 1/6 частиною спірної земельної ділянки, що належить останній. Частина спірної земельної ділянки, що належить ОСОБА_3, не порушує прав ОСОБА_1 на користування її частиною земельної ділянки та домоволодіння, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, позов ОСОБА_1 про виділення її частки в натурі задоволенню не підлягає, оскільки висновком експертизи від 30 листопада 2010 року встановлено неможливість технічно виділити в натурі без проведення реконструкції та переобладнання приміщення: 3-3 житлова - 15,4 кв.м, 3-2 житлова - 9,1, 3-3 кухня - 9,9 кв.м та прибудова «а-4», які розташовані у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Проте колегія суддів з такими висновком апеляційного суду повністю погодитись не може.

Судами установлено, що 15 грудня 1959 року було прийнято в експлуатацію домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 119 кв.м. Домоволодіння прийнято в експлуатацію на ім'я ОСОБА_4 на підставі договору на право забудови від 27 грудня 1955 року.

Відповідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності від 27 грудня 1955 року ОСОБА_4 надано під будівництво земельну ділянку площею 1 400 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

У подальшому сел. Чубаївка було приєднано до м. Одеса та змінено назву та нумерацію на: АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 за вищевказаною адресою до будинку прибудовані приміщення: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м., що підтверджено технічним паспортом на будинок від 1980 року.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1 липня 1988 року ОСОБА_2 прийняла спадщину у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який складається із будинку житловою площею 62,9 кв.м. та надвірних споруд: "Б" вбиральня, І мощення, 1-3 огорожа, розташованих на земельної ділянки площею 1 363 кв.м, яка належала ОСОБА_4 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності, затвердженої Першою Одеською нотаріальною конторою 27 грудня 1955 року по реєстру № 2-11799, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі № 5.

Крім того, у свідоцтві про прийняття спадщини за заповітом зазначено, що на земельній ділянці наявні самовільно збудовані прибудови: літ. "а2" веранда, літ. "а4" прибудова, "В" сарай, "Г" літня кухня, "Д" душ, які не прийняті до складу спадщини як самовільно побудовані.

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 1 жовтня 2001 року прийнято в експлуатацію самовільні прибудови: літ. "а4", площею - 14,4 кв.м., житлова кімната 3-2, площею - 9,1 кв.м, кухня 3-1, площею - 9,9 кв.м, гараж літ. "В", сарай літ. "Е" на ім'я ОСОБА_2

Стосовно будівель під літ. "В", сарай літ. "Е" позовні вимоги не заявлено.

14 лютого 2002 року на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Між ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 3 квітня 2002 року укладений договір дарування 3/4 частин домоволодіння за вищезазначеною адресою.

30 жовтня 2003 року ОСОБА_3 отримав держаний акт права власності на земельну ділянку площею 0,0530 га. за адресою: АДРЕСА_1.

14 липня 2004 року ОСОБА_2 отримала держаний акт права власності на земельну ділянку площею 0,0831 га. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2006 року визнано частково недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідченого 10 квітня 1985 року нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори за № 5-550, в частині розпорядження 1/6 частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадкування за заповітом, посвідчене 1 червня 1988 року за №4-3314 нотаріусом Третьої Одеської нотаріальної контори, про право ОСОБА_2 на спадщину у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1, відносно 1/6 частини вищеназваного домоволодіння, після смерті ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 листопада 2010 року ЧП "ОНДЦЕД ім. Скибинського С.С." експертом встановлено, що 1/6 частина домоволодіння, яка належить ОСОБА_1, без урахування прибудованих кімнат, складає 18,32 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 квітня 2006 року встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 1931 року по день смерті дружини у 1984 році. Від шлюбу у них було троє дітей: перша дитина, 1934 року народження рано померла; син - ОСОБА_6, 1938 року народження, який помер у 1981 році, та дочка ОСОБА_2, 1944 року народження.

Спірне домоволодіння належало ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як спільна власність, і належало кожному з подружжя по 1/2 частині домоволодіння. Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями на її частину домоволодіння був ОСОБА_4, ОСОБА_2, та онука - ОСОБА_1, донька померлого ОСОБА_6, яка набула право на 1/6 частину домоволодіння.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/6 частини спірного домоволодіння на підставі судового рішення від 5 квітня 2006 року та має право ставити питання про виділення цієї частки в натурі.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2014 року № 013/2014 ЧП "ОНДЦЕД ім. Скибинського С.С." визначено, що 1/6 частина від кімнат: 3-1 кухня площею 9,9 кв.м; 3-2 житлова кімната площею 9,1 кв.м; 3-4 веранда площею 6,6 кв.м., складає - 4,27 кв.м.

Зазначеним висновком експерта встановлено можливий один варіант порядку користування для ОСОБА_1 домоволодінням з урахуванням прибудованих кімнат за адресою: АДРЕСА_1, відповідно її ідеальної частки у співвласності, а саме: Літера а-1: 3-1 кухня площею 9,9 кв.м, 3-2 житлова кімната площею 9,1 кв.м; Літера а-4: 3-4 веранда площею 6,6 кв.м.

Експертом також визначено, що запропонований варіант користування домоволодінням з урахуванням прибудов є більшим, ніж ідеальна частина ОСОБА_1

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2014 року розмір грошової компенсації, яка належить ОСОБА_1 за різницю у площі земельної ділянки, складає 221 643 грн.

Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, з яких він виходив визнаючи, що прибудовані спірні кімнати є спадковим майном, оскільки такі висновки спростовуються відомостями, що містяться у технічних паспортах.

Крім того, суди, відмовляючи у задоволенні позову щодо виділу ОСОБА_1 частки із домоволодіння, не звернули уваги на висновок судової будівельно- технічної експертизи від 1 липня 2001 року, в якому зазначено про технічну можливість виділу частини об'єкту нерухомості, що належить ОСОБА_1 в окремий об'єкт, та дійшли помилкового висновку, визначивши порядок користування спірним житловим приміщенням.

Також, суд не навів мотивів щодо відмови у визнанні розпорядження Київської районної адміністрації від 1 листопада 2001 року недійсним в частині суб'єкту - особи, на ім'я якої приймаються добудови в експлуатацію, не врахував заяву ОСОБА_2 від 10 жовтня 2001 року, в якій остання просила орган місцевого самоврядування прийняти в експлуатацію прибудову літ. «а4» і гараж «В».

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не усунув порушення вимог закону та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик