АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк» Тимошенка Костянтина Володимировича

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2015 року даний позов задоволено. Визнано наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк» № 52-П від 26.01.2015 року про звільнення ОСОБА_2 - незаконним. Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста Служби з питань адміністрування проблемної заборгованості Відділу по роботі з проблемною заборгованістю Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк» на користь ОСОБА_2 9 448.04 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а на користь держави - судовий збір у розмірі 243.60 грн.

Не погодившись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний Банк» подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків суду. Вважає, що судом належним чином не перевірено чи були вакантні посади саме на час попередження позивача про наступне звільнення, не виконано своєї ж ухвали про витребування штатного розкладу який не був досліджений в судовому засіданні, що призвело до безпідставного висновку про порушення трудового законодавства при звільненні позивача.

До суду апеляційної інстанції сторони двічі не з'явилися, повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, долучені до справи.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що при звільненні позивача з роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП України відповідачем не було запропоновано позивачу іншої роботи, що є підставою для скасування наказу про його звільнення як незаконного, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Згідно п. 1. ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах з 01.11.2012 року, позивач працював на посаді головного спіеціаліста Служби з питань адміністрування проблемної заборгованості Відділу по роботі з проблемною заборгованістю Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк».

25.11.2014 року ОСОБА_2 був попереджений про наступне звільнення з роботи у зв'язку із внесенням змін до штатного розпису банку та скорочення чисельності штату працівників. Водночас він був повідомлений про відсутність вакантних посад (а.с.18).

З 27.01.2015 року позивача було звільнено з роботи за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно наказу № 52-П від 26.01.2015 року ( а.с.15-16).

Та обставина, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці позивачем не заперечується.

Разом із цим позивач зазначає, що при звільненні його з роботи, йому не було запропоновано наявні вакантні посади на які були прийняті інші особи.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Позивач зазначив, що під час звільнення його з роботи у відповідача були наявні вакансії, які йому не було запропоновано, а прийнято на роботу інших осіб.

Представник відповідача такого не заперечував та визнав, що при звільненні позивача з роботи було допущено порушення трудового законодавства про що він зазначив у письмових поясненнях на позов (а.с.37) та підтвердив у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.38-39).

Доказів зворотному апелянтом до суду першої інстанції не подавалося, не долучено таких й до апеляційної скарги.

За таких обставин не можна вважати доводи апеляційної скарги обґрунтованими і вони не можуть бути прийняті до уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк» Тимошенка Костянтина Володимировича - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/3500/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9744/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.