у х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Гончара В. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 01 вересня 2006 року № 895/06-034-430 зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 та договором про внесення змін від 29 жовтня 2012 року, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 як поручителів 63 016,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 538 834 грн 81 коп., заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 34 743 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 809 089 грн 56 коп., заборгованості за кредитом; 26 366 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 614 007 грн, процентів за користування кредитом та 16 310 грн 06 коп. пені за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 01 вересня 2006 року № 895/06-034-430.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 01 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-430 зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 та договором про внесення змін від 29 жовтня 2012 року, згідно з умовами якого останній отримав кредит у сумі 43 тис. доларів США зі сплатою 14,85 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 листопада 2016 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договори поруки № 1-895/06-034-430 та № 2-895/06-034-430, згідно з умовами якого двоє останніх поручилися перед кредитором солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Укрсоцбанк» посилалось на те, що ОСОБА_3 належним чином не виконує зобов'язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 01 вересня 2006 року № 895/06-034-430 зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 та договором про внесення змін від 29 жовтня 2012 року, внаслідок чого станом на 24 березня 2015 року виникла заборгованість, яка складається із: 34 743 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 809 089 грн 56 коп., заборгованості за кредитом; 26 366 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 614 007 грн, процентів за користування кредитом та 16 310 грн 06 коп. пені, яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно із відповідачів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову до ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням відсотків за користування кредитом та пені.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що банк без погодження із поручителями збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України зобов'язання відповідачів за договорами поруки є припиненими. Крім того, як на одну із підстав відмови в задоволенні позову до поручителів, суд першої інстанції послався на те, що банк пропустив передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк звернення до суду з вимогами про виконання порушеного ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України суд не звернув уваги на те, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року у справі № 22ц/793/2608/14 у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про припинення поруки в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України та визнання недійсним договору про внесення змін до договору поруки відмовлено (а. с. 75-77).

Вирішуючи спір по суті, суди будь-яких висновків з цього приводу в судових рішеннях не навели.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до поручителів з підстав припинення договорів поруки в силу вимог ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, суд не врахував, що припинення договору поруки з підстав внесення змін до кредитного договору без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності та внаслідок спливу шестимісячного строку звернення до суду з позовом до поручителя не можуть бути одночасно покладені в основу рішення про відмову в задоволенні позову до поручителів.

Разом із тим, відмовляючи в задоволенні позову до поручителів, суд виходив із того, що у зв'язку із закінченням терміну дії кредитного договору 11 грудня 2008 року у банку відповідно до п. 4.4 кредитного договору виникло право на звернення до суду з позовом до поручителів про погашення заборгованості. Оскільки таким правом банк у встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк не скористався, порука припинилася.

У той же час, на порушення приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України суд не звернув уваги на те, що п. 4.4 кредитного договору встановлено не строк дії договору, а передбачено право банку на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення боргу за кредитом у разі порушення боржником зобов'язання більш ніж на 30 днів.

Вирішуючи спір по суті, суд не перевірив, чи не змінився строк виконання основного зобов'язання за умови настання обставин, передбачених п. 4.4 кредитного договору, та чи сплинув шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителів з огляду на те, що з письмовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором банк звернувся 12 липня 2013 року.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України на зазначене не звернув уваги і суд апеляційної інстанції.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення спору до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України в цій частині підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки судові рішення в частині задоволення позову до ОСОБА_3 ніким не оскаржуються, тому в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 травня 2015 року в частині вирішення спору до поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко