Справа №718/1798/15-ц
Провадження №2/718/858/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 рокуКіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 квітня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Суховерхівської сільської ради та рішення Кіцманського районного суду від 21 січня 2011 року, їй належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в с. Суховерхів по вул. Грушевського, 14, Кіцманського району Чернівецької області. У звязку з похилим віком, незадовільним станом здоровя та необхідністю сторонньої допомоги, вона домовилася з дочкою що перепише на неї своє господарство, а вона у свою чергу буде її доглядати. Зазначає, що вони домовилися, що вона проживатиме у літній кухні, а відповідачка з дочкою у будинку. Підготовкою документів займалася відповідачка. 09 лютого 2011 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір, за яким її будинок з господарськими спорудами перейшов у власність відповідачки, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3. Вказує на те, що особисто договір не читала, оскільки довірилася дочці, яка гарно себе поводила з нею і примірника договору не отримувала.

Вказує на те, що після укладення договору, вони разом вели господарство, відповідачка допомагала їй, разом харчувалися, оплачували комунальні платежі, вона віддавала дочці свою пенсію. З серпня 2014 року відносини між ними погіршилися, а в грудні 2014 року, відповідачка вигнала її з літньої кухні до будинку, заборонила користуватися кухнею, подвірям, господарськими спорудами, постійно вчиняє сварки, ображає її, застосовує фізичну силу та забороняє, щоб її відвідували інші її діти.

Після консультації з адвокатом, вона зрозуміла, що уклала договір дарування, за яким її дочка не зобовязувалася її доглядати, утримувати та надати житло і внаслідок цього допустила помилку, оскільки не розпитала у нотаріуса, і не зрозуміла наслідки його укладення, а нотаріус у свою чергу не запропонувала їй укласти інший договір або вписати в цей договір умову про її довічне проживання та користування житлом.

Крім того, вказує на те, що вона неодноразово зверталася за допомогою до сільського голови, голови Кіцманської РДА, якими було рекомендовано добровільно вирішити питання, щодо спільного проживання та користування майном, однак відповідачка продовжує чинити протиправні дії, щодо неї. Через ці обставини вона була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права та просила позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини викладенні у позові.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували, щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що на момент укладення договору дарування, позивачка була дієздатною особою і свідомо мала намір подарувати їй вказане майно. Жодних домовленостей під час укладення договору, не було, оскільки вона постійно проживала та була зареєстрована у цьому господарстві і піклування про матір, це був її обовязком. Вважає викладенні позивачкою у позовній заяві вимоги є необґрунтовані та надумані. Крім цього, вказували на те, що особиста присутність ОСОБА_1 у нотаріуса, давала їй можливість розпитати у нього відомості стосовно документа, який їй належить підписати. Просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог за безпідставністю та за недоведеністю.

Нотаріус ОСОБА_3 пояснила суду, що при укладенні договору вона вияснила наміри укладення такого договору, розяснила права та обовязки сторонам. ОСОБА_1 пояснила, що коли їй виповниться 70 років, вона хоче подарувати будинок дочці і проживати вони будуть разом. Чи читала позивачка договір особисто, вона не памятає.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що після того, як його мати ОСОБА_1 подарувала сестрі ОСОБА_2 будинок, стосунки між ними погіршилися. Мати почала йому жалітися на ставлення його сестри до неї.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що ОСОБА_2 погано відноситься до матері і до неї. ОСОБА_1 не має права заходити на кухню, оскільки відповідачка їй заборонила, хоча матір сплачувала комунальні послуги.

Аналогічні пояснення надали суду і свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що її баба ОСОБА_1 , завжди казала що хоче переписати будинок на її матір ОСОБА_2 Комунальна платежі платила баба. Вказала на те, що рік тому між ними почалися погані відносини.

Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Так, судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 квітня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Суховерхівської сільської ради та на підставі рішення Кіцманського районного суду від 21 січня 2011 року, їй належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в с. Суховерхів по вул. Грушевського, 14, Кіцманського району Чернівецької області.

09 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку, згідно якого будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою вул. Грушевського, 14, с. Суховерхів, Кіцманського району Чернівецької області перейшов у власність ОСОБА_2 Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського РНО ОСОБА_3В, реєстр №374.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Судом встановлено, що позивачка помилково вважала, що відповідачка при укладенні договору брала на себе обовязки щодо її утримання, а вона зі свого боку записує на неї своє майно. Після укладання договору порядок користування домоволодінням не змінився, позивачка продовжувала мешкати у цьому ж будинку, тобто предмет договору не вибув з її володіння, та договір не був виконаний, зазначене зобов'язання не було припинене шляхом його належного виконання.

Таким чином, позивачка помилялася щодо природи укладеного договору, обовязків сторін договору, моменту переходу права власності на відчужувану частку, дійсно вважала, що обдарована за цим договором приймає обовязки договору довічного утримання, та позивачка не розуміла, який документ підписувала і які правові наслідки укладення договору дарування. Матеріальну та моральну підтримку вважала наслідком укладенням оспорюваного договору, а насправді відповідачка виконувала свої обовязки, які встановлені чинним сімейним законодавством.

Суд вважає доведеним той факт, що позивачка мала спотворене уявлення про обставини, що дійсно мають місце, оспорюваний правочин укладався під впливом помилки в розумінні неправильного сприйняття позивачкою субєкта, предмету або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої, за обставинами справи, можна вважати, що правочин не був би укладеним.

Оскільки помилці може сприяти відсутність належної обачності, переоцінка свого досвіду чи можливостей учасниками правочину, суд вважає доведеним, що договір дарування дійсно було укладено позивачем внаслідок помилки щодо умов угоди.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостоюст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення.

Отже, правочин, який вчинено під впливом помилки, є недійсним оскільки волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру.

Відповідно до вимог п. 3, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що є в наявності обставини, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків, а отже приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За такими обставинами суд дійшов висновку, що позивачка довела ті обставини, на які посилалася, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін, свідків, наданих в судовому засіданні, а

також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги позивачки повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 229 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 58-61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, задовольнити.

Византи недійсним договір дарування житлового будинку серії ВРЕ №957404, укладений 09 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3, реєстр №374.

Византи ОСОБА_1 власником житлового будинку літ. А, житловою площею 22,20 кв.м., загальною площею 41,00 кв.м.; літньої кухні літ. В; сараю літ. Б; вбиральні літ. Г; огорожі №1,2; колодязю літ. К; погрібу літ. Пг; літньої кухні літ. Д, що розташовані по вул.. Грушевського, 14, в с. Суховерхів Кіцманського району Чернівецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк