У Х В А Л А

14 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду

м. Києва від 8 квітня 2015 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства "Сведбанк" про визнання недійсними договорів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2015 року у відкритті касаційного провадження відмовлено.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування вказаних судових рішень та ухвалення нового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: пункту 2 статті 2, пункту 1 й абзацу 1 пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет Кабінету Міністрів України) в системному зв'язку з реченням другим абзацу 1 та підпунктом «г» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України в контексті частини другої статті 92 Конституції України, частини другої статті 192 та частини третьої статті 533 ЦК України.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 травня 2015 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які відмовляючи в задоволенні позову, виходили з того, що за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку. Надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України у відповідача для здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства

У постанові Вищого адміністративного суду України від 9 липня

2013 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду судів було скасування постанови Національного банку України про притягнення банку до відповідальності за порушення валютного законодавства.

Постанова Вищого господарського суду України від 2 березня 2010 року, яка надана заявником як приклад та якою судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд, не містить відповідної правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином обставин справи, що мають значення для справи.

Порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" не може бути взята до уваги як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки не є судовим рішенням суду касаційної інстанції, ухваленим у порядку касаційного провадження.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства "Сведбанк" про визнання недійсними договорів за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

25 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України А.Г. Ярема Л.І. Охрімчук Ю.Л. Сенін