Провадження №2/760/6818/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відібрання дитини.

15.09.2015 позивачкою ОСОБА_1 подано суду заяву про забезпечення позову, в якій остання просить зобов'язати ОСОБА_2 повернути дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, її матері - ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адреою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у такий спосіб позивач зазначає, що відповідач самочинно змінив встановлене місце проживання дитини без погодження з нею, переховує дитину та не дає можливості їй бачити, а також тим, що дитині виповнилось лише чотири роки, а тому є підстави вважати, що стан здоров'я та життя доньки міг погіршитись.

Згідно ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В зв'язку з цим сторони та інші особи, які беруть участь у справі, судом не викликалися та не повідомлялися про розгляд заяви про забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК ( 1618-15 ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.2015 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини.

Встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 заявлено вимогу про негайне відібрання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від відповідача ОСОБА_2 та передачу дитини їй.

В той же час позивачка просить забезпечити позов шляхом зобов'язаня ОСОБА_2 повернути дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, її матері - ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адреою: АДРЕСА_1.

Таким чином вимоги позивачки заявлені в позові та заяві про забезпечення позову є тотожними.

З огляду на викладене вище забезпечення позову у спосіб, обраний позивачкою, фактично є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

При цьому позивачкою не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин, суддя приходить до висновку, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є фактичним вирішенням справи по суті спору, а підстави для його застосування необґрунтовані, у зв'язку з чим вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи, викладене та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :