Справа № 2-44/2010р
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2010 рік смт. Велика Михайлівка

Великомихайлівський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Пономаренко В.Д.

при секретарі Гонтаренко О.В.

з участю позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5та їх представника адвоката ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Михайлівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_8 і ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження квартирою та виселення, стягнення моральної шкодии, а також за їх зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Великомихайлівської районної ради Одеської області (треті особи - виконавчий комітетет Новопетрівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області і служба у справах дітей Великомихайлівської районної державної адміністрації), про визнання такою, що втратила право користування приміщенням, визнання частково недійсним свідоцтва і визнанняння права власності на житло, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі за первісним позовом у своїй заяві, позовні вимоги за якою вони змінювали та уточнювали 20 і 27 травня 2009 року, просять усунути перешкоди у здійсненні ними права користування і розпорядження квартирою № 2 ЛMC в с. Новопетрівка Великомихайлівського у Одеської області (далі - квартира) шляхом виселення з неї ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з неї моральну шкоду 60000 грн..

При цьому вони посилаються на те, що ОСОБА_1 одержала квартиру, вселилась і зареєструвалась у неї з грудня 1986 року, а про приватизацію квартири відповідачами дізналась після виникнення розбіжностей у користуванні нею, коли ОСОБА_4 заборонила їй користуватись житлом.

Вони також вважають, що ОСОБА_4 без їхньої згоди незаконно заволоділа їхнім майном і зайняла всю квартиру, не допускає їх до неї і вони не можуть розпоряджатись своєю часткою квартири.

Вони стверджують, що через це їм заподіяна моральна шкода, бо ОСОБА_4 користувалась квартирою приблизно 10 років без будь-якої оплати їм за користування, а вони по сьогоднішній день не можуть в повному обсязі користуватись квартирою, бо вона погрожує їм не дає можливості зустрічатися з родичами та знайомими у квартирі, вони дуже нервують.

У зустрічному позові вказано, що ОСОБА_4 з ОСОБА_2 уклали шлюб 24 квітня 1993 року і з цього дня стали проживати однією сімєю у квартирі разом із ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку за рішенням № 104 від 18.11.1994 року Великомихайлівської районної ради Одеської області усиновив ОСОБА_2 і їй було присвоєне прізвище, імя та по батькові ОСОБА_5.

Від вказаного шлюбу у подружжя є син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначено також, що ОСОБА_1 з 1989 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сімєю з ОСОБА_11, з яким 16 вересня 1990 року зареєструвала шлюб, а від спільного життя до шлюбу у ОСОБА_1. є син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У грудні 1993 року ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_4 звернувся із заявою про приватизацію квартири до комітету по приватизації Великомихайлівської районної ради Одеської області, розпорядженням якого квартиру було передано йому у власність, а також видане свідоцтво про право власності на житло, у якому зазначено про його право власності на квартиру разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_9.

ОСОБА_4 на день проживання у квартирі та її приватизації була прописана в м. Одесі, де одержувала допомогу на дочку, і виписалась звідти після досягнення нею віку 3 років.

У звязку з цим, вони вважають, що ОСОБА_1 втратила право користування квартирою і вказане вище свідоцтво щодо неї необхідно визнати частково недійсним, а оскільки вони постійно проживали у квартирі, як члени сімї наймача ОСОБА_2, і досягли з ним згоди про порядок її приватизації, то необхідно визнати їх право спільної сумісної власності на квартиру разом з ОСОБА_2.

У судовому засіданні позивачі за первісним позовом його підтримують, а зустрічний позов не визнають. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що одержала квартиру у 1985 році і прописалась у ній з 1986 року. З 1992 року вона проживає не у квартирі, а в с. Тростянець з чоловіком, з яким має сина. Її син ОСОБА_2 женився, став проживати у квартирі зі своєю сімєю, а їй дав розписку, що вона має право на квартиру. Заяву на приватизацію писав син, вона згоди на це не давала і дізналась під час газифікації квартири, яку разом з опаленням проводила за свої кошти у 2006 році.

ОСОБА_2 пояснив, що з весни 1993 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, після чого робили у квартирі ремонт і через 6 місяців на день приватизації квартири уже проживали у квартирі з жінкою та її дочкою ОСОБА_13. Приватизував квартиру він без відома матері, яка вважала, що квартира приватизується і на неї та дала йому на це гроші. Мати на день приватизації квартири та до теперішнього часу проживає в с. Тростянець з новим чоловіком та його сімєю.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_7 вважає, що позивачі за зустрічним позовом на час приватизації у 1993 році проживали у квартирі, хоча і не були там прописані, а у 1994 році народився син ОСОБА_14. Оскільки у квартирі зараз проживає ОСОБА_4 з дітьми, то вона просить не виносити рішення про її виселення.

Представник Великомихайлівської районної ради та Новопетрівської сільської ради у судове засідання не зявились і не повідомили суд про причини своєї неявки, вони своєчасно одержали копії позовних заяв і доданих до них документів, заперечень проти них не заявили у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами.

Вислухавши сторони, їх представників та третьої особи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що у первісному позові необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин.

Щодо права ОСОБА_1 на користування квартирою та її приватизацію, то за довідкою Новопетрівської сільради № 110 від 20 травня 2008 року ОСОБА_1 за дошлюбним прізвищем ОСОБА_4 з 15 грудня 1986 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5).

16 вересня 1990 року нею був зареєстрований шлюб з ОСОБА_11 згідно свідоцтва відділу ЗАГС Великомихайлівського райвиконкому Одеської області, запис за № 39.

За довідкою Тростянецької сільської ради № 203/02-16 від 15 грудня 2008 року, ОСОБА_1 на підставі погосподарських книг по с. Тростянець за 1986-1995 роки з 1989 року входить

до складу сімї свого чоловіка ОСОБА_11І, та сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно відміток у паспорті ОСОБА_1, вона з грудня 1999 року зареєстрована у квартирі по теперішній час.

Допитані судом свідки дали наступні показання

ОСОБА_15 - квартиру одержувала ОСОБА_1, яка потім переїхала жити в с. Тростянець, а у квартирі залишились проживати і проживали на день її приватизації ОСОБА_2 з жінкою ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_13. Зараз ОСОБА_1 у квартирі не проживає, заїздить в гості, колись відносини між сторонами були нормальні, а тепер він більше місяця її у квартирі не бачив;

ОСОБА_16 - ОСОБА_1 одержала квартиру у поганому стані і ремонтувала її, а коли вийшла заміж, то стала проживати в с. Тростянець і вона з нею після цього не бачилась і не знає хто приватизував квартиру;

ОСОБА_17 - знає ОСОБА_1 з 1986 року коли та одержала квартиру, а зараз живе в с. Тростянець у другого чоловіка ОСОБА_11 з його дітьми та спільним сином. Вона їй говорила, що невістка її не впускає до квартири;

ОСОБА_18 - знає ОСОБА_1 з 1980 року, що та одержала квартиру, а з дня реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 проживає з ним в с. Тростянець. До квартири пустила жити сина, говорила, що вони сваряться і невістка не пускає її до квартири. Сама вона ніколи у квартирі не була, хоча і прописувалась у ній після ДТП, щоб оформити групу інвалідності, а потім виписалась.

Положеннями ст. 107 Житлового кодексу України встановлено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних положень законодавства, суд вважає, що ОСОБА_1 з дня вибуття з квартири у 1989 році для постійного проживання з чоловіком та сином в с. Тростянець втратила право користування квартирою, оскільки добровільно обрала інше постійне місце проживання, що підтверджено утворенням там нової сімї і виїздом до іншого населеного пункту, постійною пропискою в ньому.

Реєстрація ОСОБА_1 у квартирі у 1999 році є формальною і не впливає не вказані вище обставини, оскільки вона з цього часу не набула права користування квартирою, бо вона не є для неї місцем постійного проживання, вона не є членом сімї свого сина ОСОБА_2 з його жінкою та дітьми, не вела з ними спільне господарство і між ними не було угоди про порядок користування даним приміщенням.

Щодо права сторін у справі на приватизацію квартири суд виходить з положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно з якими передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Статтею 65-1 Житлового кодексу України також встановлено, що наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Положеннями ст.ст. 64, 65, 156 Житлового кодексу України визначено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї

ОСОБА_4 з ОСОБА_2 уклали шлюб який зареєстрували 24 квітня 1993 року у Новопетрівській сільраді Великомихайлівського району Одеської області і від цього шлюбу у них є син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За рішенням № 104 від 18.11.1994 року Великомихайлівської районної ради Одеської області. дочці ОСОБА_4 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, після її усиновлення ОСОБА_2І було присвоєне прізвище, імя та по батькові ОСОБА_5, про що були внесені відповідні зміни до запису акта про її народження.

ОСОБА_2 01 грудня 1993 року звернувся до комітету по приватизації Великомихайлівської районної ради Одеської області із заявою про приватизацію квартири.

В архівних матеріалах справи з приватизації наявні не підписані та не засвідчені печаткою довідки про проживання у квартирі разом з ОСОБА_2 дочки ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_6, та матері ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Розпорядженням вказаного комітету від 1 грудня 1993 року № 60 квартиру було передано у власність в порядку приватизації ОСОБА_2, а також видане відповідне свідоцтво про право власності на житло, у якому зазначено про його право власності на квартиру разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_9.

У реєстраційній справі № 831 та реєстраційній книзі № 1а Великомихайлівського БТІ власником квартири зазначений ОСОБА_2.

Оскільки судом встановлено, що у квартирі з квітня 1993 року і станом на 1 грудня 1993 року проживав ОСОБА_2 зі своєю дружиною ОСОБА_2 О А. та її дочкою ОСОБА_13, то тільки ці особи, на відміну від ОСОБА_1 яка на цей момент у квартирі не проживала і мала Ьс місце постійного проживання, набули право на приватизацію квартири і її одержання у спільну сумісну власність, оскільки вони у ній постійно проживали як члени сімї і досягли згоди про порядок її приватизації.

Виходячи з наведеного, вказане свідоцтво про право власності на житло необхідно визнати частково недійсним, оскільки в ньому зазначена ОСОБА_1, яка не проживала у квартирі станом на 1 грудня 1993 року і не набула право на її приватизацію.

В той же час у свідоцтві не зазначена ОСОБА_4, яка постійно проживала у вказаний час у квартирі як член сімї наймача і у звязку з цим набула право на її приватизацію.

Виходячи з наведеного, вимоги про виселення з квартири ОСОБА_4 без надання їй іншого житлового приміщення задоволенню не підлягають, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість позбавлення власника квартири права на володіння і користування нею.

Про це свідчать положення ст. 116 Житлового кодексу України, згідно з якими виселенню без надання іншого жилого приміщенні підлягають наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, а підставами такого виселення є систематичне

руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичне порушення правил соціалістичного співжиття, які роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Такому ж виселенню підлягають і особи, які самоправно зайняли жиле приміщення.

Щодо питань встановлення порядку користування квартирою її співвласниками, то ОСОБА_2 з цього приводу позовних вимог не заявляв і не позбавлений можливості зробити це у майбутньому.

Вимоги за первісним позовом щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачі не зазначили у своїй заяві конкретні обставини та не надали суду відповідні докази того, що ОСОБА_4 вчинила щодо них будь-які винні та протиправні дії які заподіяли їм моральну шкоду, що на підставі відповідного закону підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 29 ч. 1, 310, 345 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 65, 65-1, 107, 156 Житлового кодексу України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208, 212, 214, 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користуванні і розпорядженні квартирою, розташованою за адресою № 2 ЛMC, с. Новопетрівка Великомихайлівського району Одеської області і виселення з цієї квартири ОСОБА_8, стягнення моральної шкоди.

Зустрічний позов ОСОБА_8 і ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, що народилась 08 грудня 1949 року в с. Машківці Калушського району Івано-Франківської області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 2 селища JIMC с. Новопетрівка Великомихайлівського району Одеської області;

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 01 грудня 199З року за № 60 комітетом по приватизації Великомихайлівської районної ради Одеської області;

Визнати право спільної сумісної власності на квартиру в будинку № 2 селища JIMC с. Новопетрівка Великомихайлівського району Одеської області за ОСОБА_2, ОСОБА_8 і ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Великомихайлівський районний суд шляхом подачі у 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом 20 днів, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.Д. Пономаренко